Справа № К-23966/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 року м. Київ

Колегія суддів
Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого: Панченка О.Н.

суддів:
Горбатюка С.А.

Мироненка
О.В.

Смоковича М.І.

Чумаченко
Т.А.,

розглянувши у
порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6
на постанову Харцизького
міського суду Донецької області від 22
лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 17 травня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 до управління
праці та соціального захисту
населення Харцизької міської ради
про стягнення щорічної
компенсації на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2005 рокуОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_4
звернулись до Харцизького міського суду Донецької області з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Харцизької
міської ради про стягнення щорічної компенсації на оздоровлення. Позовні вимоги мотивовані тим,
що відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вони мають право
на виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі кратному мінімальній
заробітній платі, яка визначається на момент виплати допомоги, оскільки вони є
інвалідами певних груп внаслідок захворювань, пов'язаних з участю в ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській атомній
електростанції.

Постановою Харцизького міського суду Донецької області від 22
лютого 2006 року у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 17 травня 2006 року зазначену постанову суду першої
інстанції залишено без зміни.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій,ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_4
звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційною
скаргою, в якій посилаються на неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просять їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, правильність
правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що всі позивачі є учасниками ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1-ої категорії та
інвалідами: ОСОБА_1.- 2-ої групи,ОСОБА_2-2-ої групи, ОСОБА_3 Ю.П.-3-ої групи,
ОСОБА_4-2-ої групи, ОСОБА_5.-2-ої групи, ОСОБА_6- 3-ої групи, внаслідок
захворювань, пов'язаних з участю в ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції, і
знаходяться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення
Харцизької міської ради. При цьому,
незважаючи на вимоги статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», протягом 2001-2004 років відповідач
виплачував позивачам щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України
№836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: інвалідам 3-ої групи
- в розмірі 21, 50 грн. щорічно, інвалідам 2-ої групи - у розмірі 26,70 грн.
щорічно. А за 2005 рік відповідач виплатив позивачам щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі,
визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» №562 від 12.07.2005
року, інвалідам 3-ої групи - в розмірі
90 грн., інвалідам 2-ої групи - в розмірі 120 грн.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції виплачується у
розмірі кратному мінімальній заробітній платі, яка визначається на момент
виплати допомоги.

Статтею 1 Постанови Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996
року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин, визначено розмір щорічної допомоги на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, які стали інвалідами другої
групи внаслідок Чорнобильської катастрофи - 2670 тис. крб. (згідно грошової
реформи 1996 року - 26,70 грн.), а також учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській атомній
електростанції, які стали інвалідами третьої групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи - 2150 тис. крб. (згідно грошової реформи 1996 року
- 21,50 грн.)

Встановлений ще в 1996
році зазначеною Постановою Кабінету
Міністрів України розмір щорічної
допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався.

Лише Постановою Кабінету Міністрів
України №562 від 12.07.2005 року «Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» був збільшений розмір такої допомоги, зокрема
інвалідам 3-ої групи - до 90 грн., інвалідам 2-ої групи - до 120 грн.

Разом з тим, цей розмір не
відповідає визначеному Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розміру, кратному мінімальній заробітній платі, яка
збільшувалась в різні роки Законами України «Про встановлення мінімальної
заробітної плати на 2001 рік», «Про встановлення мінімальної заробітної плати
на 2002 рік», «Про
встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік», «Про Держаний бюджет
України на 2004 рік».

Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними актами, суди необґрунтовано застосували до спірних правовідносин
Постанову Кабінету Міністрів України №836
від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та Постанову Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки застосуванню підлягав нормативний акт вищої юридичної сили - Закон
України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, висновки судів щодо
визнання правомірними дій відповідача в частині виплати позивачам грошової
допомоги на оздоровлення на підставі Постанов Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» №836 від 26.07.1996 та «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №562 від 12.07.2005 року є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла до
висновку, що судами при розгляді справи
невірно встановлені фактичні обставини справи, їм не дана належна юридична
оцінка, неправильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні
правовідносини, та допущено порушення процесуального закону, які призвели до неправильного вирішення справи, а
тому не є законними.

Крім того, відмовивши в задоволенні
позовних вимог, суди не перевірили обставини справи щодо розміру проведених
відповідачем фактичних виплат та розмірів реально отриманих позивачами сум
щорічної допомоги за 2001-2004 роки.

118 грн.

01.07.2000-31.12.2001

Закон України №1766-ІІІ від 01.06.2000 (1766-14)

140 грн.

01.01.2002-30.06.2002

Закон України №2896-ІІІ від 13.12.2001 (2896-14)

165 грн.

01.07.2002-31.12.2002

Закон України №2896-ІІІ від 13.12.2001 (2896-14)

185 грн.

01.01.2003-30.11.2003

Закон України №372-ІV від 26.12.2002 (372-15)

205 грн.

01.12.2003-31.08.2004

Закон України №380- ІV від 26.12.2002 (380-15)

237 грн.

01.09.2004-31.12.2004

Закон України №1344- ІV від 27.11.2003 (1344-15)

Так, у період за який заявлені вимоги про стягнення виплат на оздоровлення,
розмір мінімальної заробітної плати був таким:

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень
судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий
судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які
призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями, судові рішення у справі підлягають скасуванню
з поверненням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі
фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення
для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого,
правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до
спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись
ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити.

Постанову Харцизького
міського суду Донецької області від 22
лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 17 травня 2006 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1
ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 до управління
праці та соціального захисту
населення Харцизької міської ради
про стягнення щорічної
компенсації на оздоровлення - повернути
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, крім як у порядку та з
підстав, передбачених статтями 237-239 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: