Справа № 22-а-747/08
Суддя: Санакоєва М.А.
Дата ухвалення: 2008-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.11.2008

Справа № 22-а-747/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Санакоєвої М.А.,

суддів
Ілюхіної Г.П. ,

Щепанської
О.А.

при секретарі судового засідання Колб Т.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду м.Севастополя
апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Київської районної
ради м.Сімферополя на постанову
Київського районного суду м.Сімферополя (суддя
Кукта М.В.) від 23.07.08 у справі № 2-а-148/08 за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Управління
праці та соціального захисту населення Київської районної ради м.Сімферополя
(бульвар Франко, 25, м.Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95034)

про стягнення суми недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач,
ОСОБА_1, у листопаді 2007 року звернувся з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального захисту населення Київської районної ради
м.Сімферополя про зобов'язання зробити перерахунок і виплатити недоотриману
суму на щорічне оздоровлення за 2006-2007 роки у розмірі 4100,00 грн. Позовні
вимоги мотивовані тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції ІІ категорії. Відповідач всупереч Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" не провів відповідне нарахування
допомоги на оздоровлення. Звернувшись до відповідача щодо проведення
відповідного визначення та перерахунку допомоги на оздоровлення, позивач
отримав відмову, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду з позовом про
захист порушеного права.

Постановою Київського
районного суду міста Сімферополя від 23.07.2008 року позов задоволено частково:

зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення Київської районної ради м.Сімферополя
перерахувати та сплатити ОСОБА_1суму на оздоровлення за 2007 рік в розмірі
2200,00 грн.;

в задоволенні решти вимог
відмовлено.

Ухвалою Київського
районного суду міста Сімферополя від 04.08.2008 в порядку статті 169 Кодексу адміністративного
судочинства України внесені виправлення в текст постанови Київського районного
суду міста Сімферополя від 23.07.2008 по адміністративній справі № 2-а-148/2008
шляхом зазначення суми 1900,00грн. замість суми 2200,00грн.

Не погодившись з постановою
суду, Управління праці та соціального захисту населення Київської районної ради
м.Сімферополя звернулось до Севастопольського апеляційного адміністративного
суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану постанову суду,
оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального права, не
застосовані, зокрема, норми Законів України "Про Державний бюджет
України" на відповідний рік та не враховані фінансові можливості держави.

У судове засідання,
призначене слуханням на 12.11.2008, сторони не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника Управління
праці та соціального захисту населення Київської районної ради м.Сімферополя надійшло
клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Враховуючи, що явка у
судове засідання це право, а не обов'язок учасників процесу, судова колегія
вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, належним чином
повідомлених про дату, час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу в
порядку статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України,
дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом, позивач є учасником ліквідації аварії на
Чорнобильській атомній електростанції другої категорії, що підтверджується
копією посвідчення серії НОМЕР_1(а.с. 5).

Відповідачем у
відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005
"Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивачу було виплачено у 2006 році - 100 грн.,
у 2007 році - 100 грн. (а.с. 6).

Статтею 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в редакції, що діяла в період з 01.01.2007 по
01.01.2008, передбачене право позивача на щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати,
відповідно до частини сьомої цієї статті, визначається на момент її виплати.

Статтею 72 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік" встановлено, що з 1 січня
2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня
2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень та з 1 жовтня 2007
року - 460 гривень.

Судова колегія не приймає
до уваги посилання відповідача на правильність здійснення виплат сум допомоги
на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005, оскільки
нормою статті 62 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" передбачено встановлення Кабінетом Міністрів
України порядку застосування цього Закону, а не розмірів компенсаційних виплат,
Кабінет Міністрів України не був уповноважений зменшувати конкретні суми
компенсації і допомоги та змінювати розмір допомоги на оздоровлення,
встановлений Законом.

Враховуючи особливий статус
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену
цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України
05.10.2006 доповнила Закон України "Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статтею 71
в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до пункту 6
частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються,
зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції України
встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада
України.

Конституцією України не
надано право Верховної Раді України делегувати свої повноваження іншим
державним органам, а останнім своїми нормативно - правовими актами змінювати
положення законів. Верховною Радою України дія статті 48 Закону України
"Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" протягом 2002 - 2004 років не зупинялась.

У відповідності до пункту 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України 1996 року № 9 "Про застосу вання
Конституції України при здійсненні правосуддя", судам при розгляді справи
необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи
іншого органу підлягають оцінці на відповідність Конституції та закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регу
лює ці правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи відповідача про те, що виплата допомоги не могла здійснюватися у повному
обсягу у зв'язку з обмеженнями, встановленими Законами України "Про
Державний бюджет України" на відповідний рік з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 р. визнані такими, що не відповідають Конституції України
положення пункту 30 статті 71 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено на 2007
рік дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого
частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього - сьомого
частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»в частині виплати компенсації і допомоги у розмірах відповідно
до мінімальної заробітної плати.

Частиною третьою статті 22
Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесення
змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав
і свобод.

Згідно правової позиції
Конституційного Суду України, який неодноразово розглядав питання щодо
конституційності положень законів України про Державний бюджет України на
відповідні роки, якими обмежуються пільги, компенсації і гарантії, передбачені
чинним законодавством для окремих категорій громадян -таке обмеження є
недопустимим. Право на соціальний захист громадян України встановлено статтею
46 Конституції України, згідно з якою пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя,
не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною другою статті 19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції, що положення Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік" не можуть бути застосовані до спірних
правовідносин, оскільки вони суперечать
нормам Конституції України про недопустимість звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних
законів (частина третя статті 22 Конституції України).

Таким чином, на користь позивача з
відповідача підлягає стягненню разова щорічна допомога на оздоровлення за 2007
рік в сумі 2200,00грн. згідно такого
розрахунку (460,00грн.*5-100,00грн.).

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Однак, при прийнятті рішення суд
першої інстанції неправильного розрахував розмір грошової допомоги та не вірно
застосував розмір мінімальної заробітної плати, встановлений з 01.01.2007 по
31.03.2007 в сумі 400,00 грн., так як застосуванню підлягає розмір мінімальної
заробітної плати, встановлений на час звернення позивача до суду з позовом, а
саме: листопад 2007 року - в сумі 460,00 грн.

В порядку частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства України,
суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист
яких вони просять.

Згідно з частиною першою
статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги
в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судова колегія погоджується
з висновками суду про часткове задоволення позову в межах строку звернення до
суду, виходячи з наступних підстав. Позивач звернувся до суду 08.11.2007 з
вимогою про перерахунок суми на оздоровлення за період з 2006 по 2007 роки,
тобто про порушення своїх прав позивач знав, однак, протягом строку,
встановленого законом для оскарження дій та рішень відповідача до суду не
звертався.

Крім того, саме у зв'язку з
пропущенням позивачем строку звернення до суду відповідач просив відмовити у
задоволенні позову, на що останній посилався у своєму відзиві на позов (а.с. 25-27).

Відповідно до частини
першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

На підставі викладеного,
судова колегія вважає, що апеляційна скарга Управління праці та соціального
захисту населення Київської районної Ради м.Сімферополя задоволенню не
підлягає, а постанова Київського районного суду м.Сімферополя від 23.07.08 у справі № 2-а-148/08 підлягає
зміні в частині зазначення суми, яка підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, з викладенням абзацу другого резолютивної частини постанови в
новій редакції.

Керуючись статтями 195, 196,
пунктом 2 частини першої статті 198, частиною другою статті205, статтями 207,
254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Київської районної ради м.Сімферополя - залишити без задоволення.

Постанову Київського
районного суду м.Сімферополя від 23.07.08 у справі № 2-а-148/08 змінити, виклавши абзац другий її
резолютивної частини в наступній редакції:

"Зобов'язати Управління праці
та соціального захисту населення Київської районної ради м.Сімферополя
перерахувати та сплатити ОСОБА_1щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік в
розмірі 2200,00 грн.".

В іншій частині постанову
Київського районного суду м.Сімферополя
від 23.07.08 у справі № 2-а-148/08 залишити без змін.

Постанова набирає законну
силу з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту
проголошення.

Головуючий суддя
підпис
М.А.Санакоєва

Судді
підпис Г.П.Ілюхіна

підпис О.А.Щепанська

З оригіналом згідно

Помічник судді
К.В.Бендус