Справа № 2а-82/07
Суддя: Кобзій Б.І.
Дата ухвалення: 2007-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-82/2007 р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня
2007 року. Крюківський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в складі: судді Кобзія Б.І., при секретарі Сердюк Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Кременчуці адміністративну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про
визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради № 2512 від 29 грудня 2000 року про скасування рішення
міськвиконкому № 376 від 13 березня 1998 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради Полтавської області,
в якому просила постановити рішення,
яким визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету
Кременчуцької міської Ради № 2512 від 29 грудня 2000 року про скасування
рішення міськвиконкому № 376 від 13 березня 1998 року. В позові вказала, що 13 березня 1998 року виконавчим комітетом
Кременчуцької міської ради було винесене рішення № 376 про затвердження площі
земельної ділянки по вулиці Воровського,
42-6 в м. Кременчуці, яка передані позивачці у приватну власність.
25 березня 1998 року позивачці на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради № 376 від 13 березня 1998 року було видано державний акт про право
приватної власності на землю площею 295 кв.м. ,
розташовану по вулиці Воровського,
42-6 в м. Кременчуці. 29 грудня
2000 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської Ради було винесене рішення
№ 2512 про скасування рішення міськвиконкому № 376 від 13 березня 1998 року.
Позивачка вважає, що рішення виконавчого
комітету є протиправним та повинне бути скасоване у зв"язку з тим, що виконавчий комітет перебрав на себе
функції судової інстанції. ст. 33 Закону України „Про місцеве
самоврядування", на яку посилався
відповідач під час винесення оскаржуваного рішення, не передбачає права виконавчого комітету
анулювати право приватної власності громадянина. Крім того пункт 7 ст. 27
Земельного кодексу України від 1990 року,
на який посилається відповідач в оскаржуваному рішенні, передбачає припинення права приватної
власності на землю в разі використання земельної ділянки не за цільовим
призначенням. Відповідно до ч. 2 ст. 28
Земельного кодексу України таке припинення права власності повинне відбуватися
в судовому порядку.

В
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 підтримав і
просив задовільнити. Додатково представник позивача вказував, що про наявність оскаржуваного рішення
ОСОБА_1 дізналася в 2006 році, коли в
Крюківському районному суді розглядалася справа за позовом Кременчуцького
міського управління земельних ресурсів до ОСОБА_1 про визнання недійсними
державних актів на право власності на земельну ділянку, а тому строк позовної давності в даному
випадку ОСОБА_1 не пропущений.

Представник
відповідача виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Назаренко Л.П. в
судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала, вважає їх законними і підлягаючими
задовільненню.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані докази, вважає,
що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

14
вересня 1978 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради народних
депутатів Полтавської області було винесене рішення № 878 про надання ОСОБА_1
дозволу на розміщення стандартного металевого гаража на земельній ділянці по
вулиці Воровського у м. Кременчуці. 13 березня
1998 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської Ради було винесене рішення
№ 376 про затвердження площі земельної ділянки по вулиці Воровського, 42-б в м.
Кременчуці, яка передана
позивачці у приватну власність. 25 березня 1998 року позивачці на підставі
рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради № 376 від 13 березня
1998 року позивачці було видано державний акт про право приватної власності на
землю площею 295 кв.м. , розташовану по
вулиці Воровського, 42-б в м. Кременчуці. 29 грудня 2000 року виконавчим
комітетом Кременчуцької міської Ради було винесене рішення № 2512 про
скасування рішення міськвиконкому № 376 від 13 березня 1998 року. Вказаним
рішенням було скасоване рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради
№ 376 від 13 березня 1998 року та визначено,
що державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1
зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на
землю за № 472 від 25 березня 1998 року вважати таким, що втратив чинність. Як на правову підставу
винесення оскаржуваного рішення відповідач посилався на ст. 33
Закону України „Про місцеве самоврядування" та п. 7 ст. 27
Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.
1 ст.
321 ЦК України, право власності є непорушним.

У
відповідності до ч. 2 ст. 321 ЦК
України, особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Земельні
відносини станом на 29 грудня 2000 року регулювалися Земельним кодексом України
від 18 грудня 1990 року.

Припинення
права приватної власності на землю повинно було відбуватися на підставі ст. 28
Земельного кодексу України від 1990 року,
яка відсилає до п. 6-8 ст. 27 Земельного кодексу України.

Пункт
7 ст.
27 Земельного кодексу України від 1990 року, передбачає припинення права приватної
власності на землю в разі використання земельної ділянки не за цільовим
призначенням.

Відповідно
до ч.3 ст. 28 Земельного кодексу України, припинення права приватної власності на землю
у випадку використання земельної ділянки не за цільовим призначенням повинне
відбуватися в судовому порядку.

Стаття
33 Закону України „Про місцеве самоврядування" визначає власні та
делеговані повноваження міської Ради у сфері регулювання земельних відносин та
охорони навколишнього природного середовища. Даною нормою не передбачено право
міської ради своїм рішенням припинити право приватної власності громадянина на
земельну ділянку.

Таким
чином, ухвалюючи оскаржуване
рішення, відповідач вийшов за межі
наданих йому Законом України повноважень,
перебрав на себе функції судової інстанції та виніс рішення, яким протиправно позбавив громадянина
приватної власності на земельну ділянку.

За таких
обставин адміністративний позов ОСОБА_1 є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 33
Закону України „Про місцеве самоврядування", п. 7
ст. 27, ст.
28 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, ст.
ст. 10, 11,
12, 71, 138,
159, 160, 161, 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1
задовільнити.

Визнати
протиправними дії виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в частині
винесення рішення № 2512 від 29 грудня 2000 року.

Скасувати
рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 2512 від 29 грудня
2000 року про скасування рішення міськвиконкому № 376 від 13 березня 1998 року.

постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного
адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі у 10 денний
строк з дня складення постанови у повному обсязі, тобто з 13 липня 2007 року заяви про
апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги.