Справа № К-23745/07
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів
Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого:

Панченка О.Н.

суддів:

Смоковича М.І. Сороки М.О. Штульмана І.В. Чумаченко Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову
апеляційного суду Житомирської
області від 20 липня 2006 року
у справі за позовомОСОБА_1 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної
державної адміністрації, Житомирського обласного центру з
нарахування і виплати пенсій
та допомоги Житомирської обласної державної адміністрації, управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області про
стягнення заборгованості по
виплатам, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1звернулась
до суду з позовом до Головного управління
праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної
адміністрації, Житомирського центру з нарахування та виплати пенсій і допомоги Житомирської обласної державної адміністрації, управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі Житомирської
області про стягнення заборгованості по
виплатам, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При
цьому зазначала, що відповідно до
вимог статей 37 та
39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як
громадянка, що проживає на
території радіоактивного
забруднення, а також як непрацюючий пенсіонер, який проживає
на території радіоактивного забруднення, вона має право на щомісячну
допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного відселення в
розмірі 40 відсотків від мінімальної
заробітної плати, а також на
доплату у розмірі двох мінімальних
заробітних плат, а також на додаткову
пенсію в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, які протягом 2005-2006 років у відповідних розмірах
не отримувала.

Постановою
Олевського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2005 року позов
задоволено. Стягнуто з Житомирського обласного центру з
нарахування і виплати пенсій
та допомоги Житомирської обласної державної адміністрації, шляхом списання коштів з рахунку Головного управління праці та соціального захисту населення в
Житомирській області на користьОСОБА_1. 1486,80 грн. допомоги, як особі, яка
проживає на території радіоактивного забруднення. Стягнуто з управління
Пенсійного фонду України в Олевському районі
Житомирської області на
користьОСОБА_1. 6770,00 грн. доплати до пенсії, як особі, яка проживає на
території радіоактивного забруднення, та 945,24 грн. недоплаченої додаткової
пенсії. Стягнуто з обласного центру з
нарахування і виплати пенсій
та допомоги Житомирської області на користь держави 51,00 грн. судового збору.

Постановою
апеляційного суду Житомирської області від 20 липня 2006 року постанову Олевського районного суду
Житомирської області від 17 квітня 2005 року скасовано, у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не
погоджуючись з постановленим у
справі рішенням суду апеляційної інстанції,ОСОБА_1. звернулась до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування
судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить
скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в
силі постанову суду
першої інстанції.

В
письмових запереченнях на касаційну скаргу Житомирський обласний центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Житомирської обласної державної адміністрації, Головне управління праці
та соціального захисту
населення Житомирської
обласної державної адміністрації,
управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області зазначають, що постанова
апеляційного суду Житомирської області від 20 липня 2006 року
винесена без порушень норм матеріального чи процесуального права, на
підставі повного, всебічного та об'єктивного розгляду обставин справи, що
доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у судовому рішенні
апеляційної інстанції, а тому просять у
задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Заслухавши
доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки
обставин у справі та застосування судами норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Судами встановлено,
щоОСОБА_1. є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії та проживає на
території радіоактивного
забруднення в смт.
Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області, перебуває на обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення Олевської
районної державної адміністрації як потерпіла внаслідок аварії на ЧАЕС,
а також в управлінні Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської
області і має
право на додаткову пенсію,
компенсації, доплати та допомогу, передбачені статтями 37 та 39, 51
Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» управлінням праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації та управлінням
Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області дані виплати позивачці як непрацюючому пенсіонеру, що
проживає на території радіоактивного забруднення, доплати та додаткова
пенсія за період з 01.10.2002 по
01.10.2005 роки проводились в розмірі 2,10 грн., 10,50 грн. та 4,98 грн. відповідно.

Скасовуючи
постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того, що
дії відповідачів щодо нарахування та виплати пенсії позивачу були правомірними,
оскільки конкретні розміри всіх доплат, передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлені постановою Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996
року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з реальних можливостей державного бюджету.

Однак, з таким висновком
суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до частини
першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і
трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені
та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно
до статті 37 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного
господарства в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення
- 40 відсотків від мінімальної
заробітної плати.

Згідно з
вимогами статті 39 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного
забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, провадиться доплата
в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до категорії 3, призначається у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Наявність
у позивачки права на призначення їй щомісячної грошової допомоги в розмірі 40
відсотків від мінімальної заробітної плати доплати в розмірі не нижчому 2
мінімальних заробітних плат та додаткової пенсії в розмірі 25 відсотків
мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення даного спору, крім
того це право гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46
Конституції України).

Згідно
з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над підзаконними актами, суд апеляційної інстанції
дійшов помилкового висновку, що при визначенні розміру щомісячної грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного господарства і розміру виплати громадянам,
які проживають на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого
добровільного відселення, а також при визначенні розміру додаткової пенсії за
віком застосуванню підлягає наведена вище постанова Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача, тоді як при
вирішенні даного спору застосуванню підлягали статті 37, 39 та 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з яких вбачається, що під час
визначення розміру передбачених цими статтями виплат за основу їх нарахування
береться мінімальна заробітна плата.

Крім
того, судом апеляційної інстанції не враховано того, що розмір пенсійних
виплат, доплат та компенсацій, передбачених постановою Кабінету Міністрів
України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не відповідає визначеному
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміру, кратному мінімальній заробітній
платі (мінімальній пенсії), яка збільшувалась в різні роки Законами
України «Про Державний бюджет України на
2005 рік», та «Про Державний бюджет України на 2006 рік». Зокрема, розмір
мінімальної заробітної плати в Україні, відповідно до вищевказаних Законів був таким:

з 01.01.2005 року - 262,00 грн., з 01.04.2005 року -
290,00 грн., з 01.07.2005 року -
310,00 грн., з
01.09.2005 року - 332,00 грн., з
01.01.2006 року - 350,00 грн.

Відповідно до частини
другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При
цьому надання законодавцем Кабінету Міністрів України права визначати порядок
виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не означає,
що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та
обсягу прав таких осіб, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього
Закону.

Крім
того, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції
України та Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо визначення розміру та
виплати грошової допомоги.

Таким
чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції,
та відмовляючи в задоволенні позовуОСОБА_1.., помилково застосував до даних
правовідносин постанову Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За
таких обставин, постановлене у даній справі рішення суду першої інстанції винесене без порушень норм матеріального чи
процесуального права, на підставі повного, всебічного та об'єктивного розгляду
обставин справи. А рішення суду апеляційної інстанції є таким, що не відповідає
вимогам чинного законодавства.

Відповідно
до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної
інстанції скасовує рішення апеляційної
інстанцій і залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасовано або
змінено помилково.

Враховуючи
викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої
інстанції були правильно застосовані
норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення то касаційну
скаргуОСОБА_1. слід задовольнити,
постанову апеляційного суду
Житомирської області від 20 липня 2006 року скасувати і залишити в силі постанову Олевського районного
суду Житомирської області від 17 квітня 2005 року.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230,
231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и
л а :

Касаційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Постанову
апеляційного суду Житомирської області від 20 липня 2006 року - скасувати.

Постанову
Олевського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2005 року у справі
за позовомОСОБА_1 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної
державної адміністрації, Житомирського обласного центру з
нарахування та виплати пенсій
і допомоги Житомирської обласної державної адміністрації, управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі Житомирської
області про стягнення заборгованості по
виплатам, передбаченим Законом України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - залишити
в силі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України за винятковими обставинами протягом одного місяця з дня
відкриття таких обставин.

Судді
: