Справа № 2-а-149/07
Суддя: Марчук В.Т.
Дата ухвалення: 2007-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-149 2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня
2007 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Марчука В.Т. при
секретарі Вольській О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства Внутрішніх справ в Чернівецькій області про визнання
неправомірним рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання
учасників війни та учасників бойових дій УМВС України в Чернівецькій області
від 14.03.2007 року №10/747 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій
та про зобов'язання Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників
війни та учасників бойових дій УМВС України в Чернівецькій області визнати
учасником бойових дій і видати посвідчення встановленого зразка, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в квітні
2007 року звернувся до суду із вказаним вище адміністративним позовом до
відповідача.

Посилався на те, що 18.01.2007 року ним була подана заява з відповідними
додатками до УМВС України в Чернівецькій області про визнання його учасником
бойових дій.

Рішенням Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників війни
та учасників бойових дій УМВС України в Чернівецькій області від 14.03.2007
року №10/747 йому було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій,
виходячи з того, що мотивуючи тим, що Азербайджанська РСР не включена до
переліку держав, де проходили бойові дії.

Вважає, що вказаним вище рішенням Комісія з питань розгляду матеріалів про
визнання учасників війни та учасників бойових дій УМВС України в Чернівецькій
області незаконно відмовила йому у наданні статусу учасника бойових дій, в
зв'язку з чим просив визнати вказане рішення комісії неправомірним та
зобов'язати її надати йому статус учасника бойових дій і видати посвідчення
встановленого зразка.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримав і підтвердив обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Левицький В.К. в судовому
засіданні позов не визнав і суду пояснив, що позивачем не надано достатньо
доказів, які б підтверджували його участь у бойових діях на території
Азербайджанської РСР, а тому рішення комісії є цілком законним. Крім того,
відповідно до постанови КМУ від 08.02.1994 року №63 серед переліку держав, де
проводились бойові дії, Азербайджанської РСР немає. Просив в задоволенні позову
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі,
вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі.

Так, судом встановлено, що 18.01.2007 року позивач
ОСОБА_1 звернувся до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання
учасників війни та учасників бойових дій УМВС
України в Чернівецькій області із письмовою заявою про

визнання його учасником бойових дій на території Азербайджанської РСР в
період з 21.11.1988 року по 04.02.1989 року та з 23.05.1989 року по 06.08.1989
року, що підтверджується копією заяви позивача від 18.01.2007 року (а.с.4).

Рішенням Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників війни
та учасників бойових дій УМВС України в Чернівецькій області №10/747 від
14.03.2007 року ОСОБА_1 було
відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, оскільки Азербайджанська РСР
не включена до переліку держав, де проходили бойові дії (а.с.7).

Разом з тим, як вбачається із довідки Львівського державного університету
внутрішніх справ №10/01 від 11.01.2007 року ОСОБА_1 під час навчання на 2-му курсі Львівської спеціальної
середньої школи міліції МВС СРСР в період з 21.11.1988 року по 04.02.1989 року
та з 23.05.1989 року по 06.08.1989 року у складі батальйону спеціального
призначення приймав у часть
у заходах по забезпеченню громадського порядку і безпеки у м.Баку
Азербайджанської РСР (підстава: наказ МВС СРСР №0143 від 19.07.1988 року; наказ
№257 від 21.11.1988 року (про відкомандирування); наказ №27 від 22.02.1989 року
(про прибуття); наказ №90 від 15.05.1989 року (про відправку); наказ №58 о/с
від 01.08.1989 року (про заміну) (а.с.8).

Також встановлено, що відповідно до «Переліку держав і періодів бойових дій
на їх території», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №63 від
08.02.1994 року, в переліку держав, де проводились бойові дії вказано також
інші країни з грудня 1979 року.

Крім того, є загальновідомими факти, що в період, що передував
відокремленню колишніх союзних республік СРСР та створення на їх території
незалежних держав, а саме з 1988 по 1991 роки в СРСР, зокрема в кавказьких
республіках виникали непоодинокі етнічні конфлікти, що супроводжувались
збройними сутичками. Збройні сили СРСР і органи внутрішніх справ в даних
регіонах виконували бойові завдання, метою яких був захист мирного населення та
приборкання конфліктуючих сторін. На час існування СРСР та партійної ідеології,
яка панувала в той період не визнавалось, що в союзних республіках могли вестись
бойові дії і реальна інформація про їх трагічні наслідки замовчувалась.

Хоча Азербайджан і не включений в «Перелік держав і періодів бойових дій на
їх території», затверджений постановою Кабінету Міністрів України №63 від
08.02.1994 року, однак судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 виконував завдання
в умовах надзвичайного стану при збройних конфліктах в м.Баку Азербайджанської
РСР із застосуванням вогнепальної зброї і піддавав ризику своє життя і
здоров'я.

У вказаній вище постанові KM України міститься вказівка, що бойові дії велися і в
інших країнах після грудня 1979 року, однак інформацію про участь в них надає
Генеральний Штаб Збройних Сил колишнього СРСР відносно військових фахівців.
Щодо осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які
приймали участь в бойових діях, то питання отримання офіційних документів
законодавством не визначено.

Виниклі правовідносини врегульовані ст.6 п.2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно положень якого
учасниками бойових дій визнаються особи, які працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ.

При вирішенні справи судом застосовано і ст.9 ч.7 КАС України, яка
визначає, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини,
суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Крім того, ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень

обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідач в особі свого представника
заперечує проти адміністративного позову ОСОБА_1,
то обов'язок доказування правомірності рішення про відмову останньому в
наданні статусу учасника бойових дій на території Азербайджанської РСР з
наведених вище підстав покладається виключно на відповідача, представником
якого суду не було надано доказів того, що позивач ОСОБА_1 не брав участі
у бойових діях на території Азербайджанської РСР.

Враховуючи наведене, керуючись ст.6 п.2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Переліком держав і періодів
бойових дій на їх території», затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України №63 від 08.02.1994 року, ст.ст.9 ч.7, 70, 71, 86, 87, 94, 122, 158-163,
167, 186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників
війни та учасників бойових дій УМВС України в Чернівецькій області від
14.03.2007 року №10/747 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових
дій на території Азербайджанської РСР неправомірним.

Зобов'язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасників
війни та учасників бойових дій УМВС України в Чернівецькій області від
14.03.2007 року №10/747 надати ОСОБА_1 статус
учасника бойових дій на території Азербайджанської РСР, видавши йому
посвідчення встановленого зразка.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.