Справа № 2а-713/2007
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2007-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-713/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.07.2007 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Джабурія ОБ.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в
місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1до Головного управління міністерства внутрішніх справ
України в Одеській області про визнання наказів недійсними та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся
до суду з адміністративним позовом до Головного управління міністерства
внутрішніх справ України в Одеській області про визнання наказів недійсними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Під час розгляду справи позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд
поновити йому строк на звернення до адміністративного суду з позовом; визнати
незаконним наказ Управління МВС України в Одеській області № 338 від
04.05.2005р. в частині, що стосується його прав та обов'язків; визнати
незаконним наказ Управління МВС України в Одеській області № 206 о/с від
20.05.2005 р. в частині, що стосується його прав та обов'язків; зобов'язати
ГУМВС України в Одеській області призначити його на посаду старшого інспектора
дорожньо-патрульної служби Одеського взводу ДПС при УДАІ ГУМВС України в
Одеській області, що рівнозначна тій посаді, що він займав до реорганізації
УДАІ УМВС України в Одеській області, а саме посаді заступника командира взводу
Одеської роти ОБ ДПС УДАІ УМВС в Одеській області.

Представник відповідача - Головного управління міністерства внутрішніх справ
України в Одеській області у судовому засіданні позовні вимоги не визнав,
посилаючись на те, що позовні вимоги необґрунтовані доказами, підстав для
поновлення процесуального строку звернення до суду у позивача недостатньо.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача перевіривши
матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за
наступними підставами.

Судом
установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 1 Закону
України „Про судоустрій України" юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі. Статтею 55 Конституції України, ст. 6
Закону України „Про судоустрій України" гарантовано право кожному захищати
свої права та інтереси у суді. Згідно ст. 104 Кодексу адміністративного
судочинства України, право на звернення до адміністративного суду з
адміністративним позовом мають особи, які вважають, що порушено їх права,
свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Матеріалами справи встановлено, що в травні 2005 року
позивача було звільнено з органів внутрішніх справ. Він служив в органах
внутрішніх справ безперервно з 01 вересня 1995 року, постійно просуваючись по
службі, оскільки жодного разу не отримував будь-яких значних. За бездоганну
службу на протязі 10 років керівництвом було об'явлено йому декілька заохочень
та подяк, вручено почесна грамота.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 69, 70, 71 КАС України, судочинство
здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що в квітні 2005 року, позивач вирішив допомогти своїм
батькам в ремонті будівлі, в якій вони проживали - придбати значний об'єм
шиферу, для чого домовився з водієм багатоґабаритної машини, ОСОБА_2, на певну
дату, зустрітись на господарському ринку розташованому в м. Одесі на
Дніпропетровській дорозі. В означену дату позивач виїхав до зазначеного вище
ринку. Раптом він побачив, що з боку дороги стоїть вантажний автомобіль та
машина співпрацівників ДАІ, а водій ОСОБА_2 вийшов з вантажної машини та йде у
напрямі співпрацівників ДАІ. Позивач зупинив свій автомобіль з метою побачити,
що трапилося і чи не завадять ці події домовленості щодо перевезення шиферу. В
цей час до нього під'їхала машина співпрацівників «Беркуту», позивач був
затриманий та доставлений в Управління МВС України в Одеській області.

Судом встановлено, що в подальшому у відношенні позивача була проведена
поверхова перевірка, та він був звільнений з ОВС за дискредитацію. З наказами
про звільнення позивач ознайомлений не був, не розписався на них, їх копій не
отримав, після чого тривалий час хворів та був позбавлений можливості оскаржити
накази про звільнення.

Суд вважає, що накази про звільнення позивача не відповідають п. 26
Дисциплінарного статуту ОВС (затв. Указом Президії Верховної Ради УРСР №
1368-Хіі від 29.07.1991р.), згідно якого дисциплінарне стягнення повинно
відповідати тяжкості вчиненого проступку і ступеню провини. При призначенні
виду і міри покарання беруться до уваги: характер проступку, його наслідки,
обставини, за яких його було вчинено, попередня поведінка винного, його
ставлення до служби, стаж служби і рівень кваліфікації.

Згідно п.27 Дисциплінарного статуту ОВС звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів внутрішніх справ є крайнім заходом
дисциплінарного стягнення і може провалитись за систематичне порушення
дисципліни або вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в
органах внутрішніх справ.

З оскаржених наказів жодним чином не вбачається, чому керівництво УМВС
України в Одеській області обрало саме крайній захід дисциплінарного стягнення,
оскільки жодних доган або стягнень, тим більш систематичних, позивач не
отримував та не скоював проступку, несумісного з перебуванням на службі в ОВС.
Не може бути належною підставою й рапорт, написаний позивачем. Згідно п.28
Дисциплінарного статуту ОВС дисциплінарне стягнення повинно бути накладено в
строк до одного місяця з того дня, як про проступок стало відомо начальнику, а
в разі проведення по цьому проступку службової перевірки чи порушення
кримінальної справи - не пізніше одного місяця з дня закінчення службової
перевірки чи провадження по кримінальній справі.

Суду не надано матеріалів перевірки та у відповіді ГУМВС УДАІ зазначено, що
відносно позивача вони втрачені. Згідно п. 66 Положення про проходження служби
особи рядового, начальницького складу, особи які скоїли вчинки, що
дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів
внутрішніх справ. Однак, в оскаржених наказах жодним чином не може вбачатися,
як позивач міг скоїти вчинок, який би дискредитував звання старшого лейтенанта
міліції.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього
рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2)
зобов'язання відповідача

вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення
певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону
(зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця
чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Судом витребувані з ГУМВС та досліджені накази про звільнення позивача. Суд
робить висновок про те, що вони не відповідають законові.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що дії відповідача не ґрунтуються на законі, правомірність цих
дій не доказана представником відповідача у судовому засіданні.

Аналізуючи наведені вище обставини, суд вважає, що представник відповідача
не представив суду доказів в обґрунтування своєї позиції, на підставі чого
задовольняє позов.

Судом встановлено, що за час з моменту звільнення позивача з органів
відбулася значна реорганізація УДАІ. Посади на якій позивач проходив службу не
існує. Відповідно до пунктів 40, 42 Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом Органів внутрішніх справ УРСР (затверджене постановою Ш
УРСР № 114 від 29.07.1991р.) на певні посади особовий склад призначає начальник
ГУМВС з урахуванням фаху, досвіду, тощо, при цьому в умовах реорганізації -на
рівнозначну посаду стосовно той, на якій проходив службу відповідний
службовець. Таким чином, для поновлення прав позивача суд вважає за необхідне
зобов'язати ГУМВС України в Одеській області призначити позивача на відповідну
посаду згідно п. п. 40, 42 Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом Органів внутрішніх справ УРСР. Такою посадою у
відповідності до відповіді УДАІ є посада старшого інспектора
дорожньо-патрульної служби Одеського взводу ДПС при УДАІ ГУМВС України в
Одеській області.

Відповідно до ч. З ст. 100 КАС України позовні заяви приймаються до
розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до
адміністративного суду. Суд вважає, що передбачений ст. 99 КАС України строк до
звернення до адміністративного суду був пропущений позивачем з поважних причин.
Судом встановлено, що 3 липня 2005 року позивач досить серйозно хворів, що
підтверджується довідкою Міської поліклініки №10 № 123 від 27.04.2007р.
Відповідно до наданої відповідачем копії відміток з особової справи позивач
отримав військовій білет та трудову книжку, однак дата їх отримання у відмітці
відсутня. Позивач стверджує, що отримав їх тільки в осені 2006 року. На
підставі цього суд вважає, що строк звернення позивача до суду із позовом
пропущений з поважних причин та поновлює позивачеві строк на звернення до
адміністративного суду в порядку передбаченому ч.2 ст. 100 КАС України.

Керуючись ст.ст. 17, 69,104,158-164,167 КАС України, п. п. 26-28
Дисциплінарним статутом ОВС (затверджений Указом Президії Верховної Ради УРСР №
1368-ХІІ від 29.07.1991р.), п.п. 40,42 Положення про проходження служби рядовим
і начальницьким складом Органів внутрішніх справ УРСР (затверджене постановою КМ УРСР № 114 від
29.07.1991р.), суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1задовольнити.

Поновити ОСОБА_1строк на
звернення до адміністративного суду з позовом до ГУМВС України в Одеській
області про визнання наказів недійсними та зобов'язання призначити на посаду.

Визнати незаконним наказ Управління МВС України в
Одеській області № 338 від 04.05.2005р. в частині, що стосується прав та
обов'язків старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1.

Визнати незаконним наказ Управління МВС України в Одеській області № 206
о/с від 20.05.2005р. в частині, що стосується прав та обов'язків старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_1.

Зобов'язати ГУМВС України в Одеській області призначити старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_1на
посаду старшого інспектора дорожньо-патрульної служби Одеського взводу ДПС при
УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції в порядку ст. 186 КАС України.