Справа № к-32306/06
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2008-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

3 червня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Суддів
- Панченка О.Н.

Весельської Т.Ф.

Горбатюка С.А.

Чумаченко Т.А.

Мироненка О.В. (суддя - доповідач)

провівши
письмове провадження адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до ЗАТ «Овручанка», ПП «Пролісок», Житомирського обласного
центру з нарахування і виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації,
управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі, Головного управління
Пенсійного фонду України в Житомирській області, Управління праці та
соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації, Головного
управління праці та соціального захисту населення Житомирської за апеляційною

про стягнення коштів

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на
постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня
2006 року,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У
серпні 2005 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ЗАТ «Овручанка», ПП
«Пролісок», Житомирського обласного центру з нарахування і виплати пенсій та
допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації, управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській
області, Управління праці та соціального захисту населення Овруцької
райдержадміністрації, Головного управління праці та соціального захисту
населення Житомирської про стягнення коштів посилаючись на те, що відповідачі
порушили Закон України «Про статус і соціальній захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та неправомірно відмовили у
виплаті компенсації, як постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи, за втрачене майно у
зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 8 грудня 2005
року задоволено позов.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2006 року
апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі
задоволена, постанова суду першої інстанції скасована, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишити в
силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню. Постанова Апеляційного суду Житомирської області від 20
вересня 2006 року підлягає скасуванню,
постанова суду першої інстанції від 8 грудня 2005 року - залишенню в
силі.

Судом встановлено, що позивачка проживає в м. Овручі
та має статус потерпілого внаслідок
Чорнобильської катастрофи третьої категорії. Грошова допомога громадянам
виплачувалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996р. № 836, а не статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам,
які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного відселення в розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 вищенаведеного Закону
громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться
доплата в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат на 2003-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень
щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Встановлений постановою КМ України № 836 у 1996 році розмір
щорічної допомоги громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням
продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства
та допомога громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення
протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме статті 37, 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2003-2005 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996р. № 836.

За таких обставин та з урахуванням вимог статей 37,
39 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач
повинен виплатити позивачці компенсацію, як
постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, за
втрачене майно у зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним
переселенням.

Оскільки судом апеляційної інстанції невірно застосовано
норми матеріального права та помилково скасовано рішення суду першої інстанції,
то рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону
і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20
вересня 2006 року скасувати, а постанову Овруцького районного суду Житомирської
області від 8 грудня 2005 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.237 КАС України.

Судді:

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

справа № к-32306/06

УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

3 червня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Суддів
- Панченка О.Н.

Весельської Т.Ф.

Горбатюка С.А.

Чумаченко Т.А.

Мироненка О.В. (суддя -
доповідач)

провівши
письмове провадження адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до ЗАТ «Овручанка», ПП «Пролісок», Житомирського обласного
центру з нарахування і виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації,
управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі, Головного управління
Пенсійного фонду України в Житомирській області, Управління праці та
соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації, Головного
управління праці та соціального захисту населення Житомирської за апеляційною

про стягнення коштів

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на
постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня
2006 року,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У
серпні 2005 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ЗАТ «Овручанка», ПП «Пролісок»,
Житомирського обласного центру з нарахування і виплати пенсій та допомоги
Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації, управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській
області, Управління праці та соціального захисту населення Овруцької
райдержадміністрації, Головного управління праці та соціального захисту
населення Житомирської про стягнення коштів посилаючись на те, що відповідачі
порушили Закон України «Про статус і соціальній захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та неправомірно відмовили у
виплаті компенсації, як постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи, за втрачене майно у
зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 8 грудня 2005
року задоволено позов.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2006 року
апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі
задоволена, постанова суду першої інстанції скасована, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишити в
силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню. Постанова Апеляційного суду Житомирської області від 20
вересня 2006 року підлягає скасуванню,
постанова суду першої інстанції від 8 грудня 2005 року - залишенню в
силі.

Судом встановлено, що позивачка проживає в м. Овручі
та має статус потерпілого внаслідок
Чорнобильської катастрофи третьої категорії. Грошова допомога громадянам
виплачувалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996р. № 836, а не статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам,
які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного відселення в розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 вищенаведеного Закону
громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться
доплата в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат на 2003-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень
щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Встановлений постановою КМ України № 836 у 1996 році
розмір щорічної допомоги громадянам, які проживають
на територіях радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням
продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства
та допомога громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення
протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме статті 37, 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2003-2005 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996р. № 836.

За таких обставин та з урахуванням вимог статей 37,
39 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач
повинен виплатити позивачці компенсацію, як
постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, за
втрачене майно у зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним
переселенням.

Оскільки судом апеляційної інстанції невірно застосовано
норми матеріального права та помилково скасовано рішення суду першої інстанції,
то рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону
і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20
вересня 2006 року скасувати, а постанову Овруцького районного суду Житомирської
області від 8 грудня 2005 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.237 КАС
України.

Судді:
підписи

Згідно з оригіналом

Відповідальний секретар Возна І.П.