Справа № к-2342/07
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака В.І.,

суддів Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

Загороднього А.Ф.,

Заїки М.М.,

при секретарі Мудрицькій
Ю.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду від 24.10.2006р. та ухвалу
апеляційного суду Волинської області від 25.12.2006р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ
України, третя особа - управління Міністерства внутрішніх справ України у
Волинській області щодо визнання неправомірною бездіяльності щодо розгляду його
скарг та звернень, -

встановила:

У серпні 2005 року ОСОБА_1звернувся до суду з
позовом до Міністра внутрішніх справ України, третя особа
- управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області щодо
визнання неправомірною бездіяльності щодо розгляду його скарг та звернень.

Постановою Луцького міськрайонного
суду від 24.10.2006р. у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від
25.12.2006р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а
постанову Луцького міськрайонного суду від 24.10.2006р. - без змін.

ОСОБА_1подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Луцького міськрайонного суду від 24.10.2006р. та ухвалу
апеляційного суду Волинської області від 25.12.2006р. скасувати, та прийняти
нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлені з додержанням
норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування судового рішення.

Згідно пункту 40 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) кожна
особа рядового або начальницького складу має право оскаржити неправомірні щодо
неї дії начальників з питань і в порядку, передбачених чинним законодавством.
При звільненні із служби в органах внутрішніх справ за ініціативою
адміністрації у разі відхилення скарги з цього приводу вищестоящими в порядку
підлеглості службовою особою чи органом звільнений працівник органів внутрішніх
справ має право оскаржити звільнення в суд.

Пунктом 43 вищенаведеного Статуту передбачено, що заяви і скарги
вирішуються в строк до одного місяця, а ті, що не потребують додаткового
вивчення і перевірки, - невідкладно, але не пізніше 15 днів з дня надходження
до органу, зобов'язаного вирішити питання по суті. У тих випадках, коли для
вирішення заяви або скарги необхідне проведення спеціальної перевірки,
витребування додаткових матеріалів або вжиття інших заходів, строки вирішення
заяви чи скарги можуть бути, як виняток, продовжені начальником органу
внутрішніх справ або його заступником, але не більш як на один місяць, з
повідомленням про це особи, яка подала заяву чи скаргу. Пропозиції
розглядаються в строк до одного місяця, за винятком тих пропозицій, які потребують
додаткового вивчення..

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку, що
регулювання спірних правовідносин, які виникли при звільненні ОСОБА_1 з органів
внутрішніх справ, здійснюється Главою 6 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, а не Законом України «Про звернення громадян».

Враховуючи те, що на звернення позивача йому було надано відповіді
управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від
25.04.2005р. № 3/7-Ц/3 та Міністерства внутрішніх справ України від
08.04.2005р. № 18/ц-9303, за результатами службових перевірок, суди першої та
апеляційної інстанції дійшли вірного висновку про безпідставність вимог
позивача стосовно визнання неправомірною бездіяльності щодо розгляду його скарг
та звернень.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати
та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні,
та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду від
24.10.2006р. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25.12.2006р. по
справі за позовомОСОБА_1 до Міністра
внутрішніх справ України, третя особа - управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області щодо визнання неправомірною бездіяльності
щодо розгляду його скарг та звернень - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Співак

Судді
С.В. Білуга

О.І.
Гаманко

А.Ф. Загородній

М.М.
Заїка