Справа № 2-а-217/07
Суддя: Жупанова І.Б.
Дата ухвалення: 2007-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2007
року м.
Запоріжжя

Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Жупанової І.Б., при
секретарі Брагіній І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Шевченківської районної
адміністрації Запорізької міської ради, про визнання недійсними розпорядження
та свідоцтва про право власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
звернулися до суду з адміністративним позовом, в якому просять винести рішення,
на підставі якого визнати не дійсними розпорядження "Про приватизацію
житла" №3813 від 17 січня 1996 року та свідоцтво про право власності на
житло №3813 від 17 січня 1996 року, прийняті Шевченківською районною
адміністрацією Запорізької міської ради щодо квартири АДРЕСА_1. Також позивачі
просять зобов'язати Орендне підприємство "Запорізьке міжміське бюро
технічної інвентаризації" внести відповідні зміни до Реєстру прав
власності на нерухоме майно, та скасувати попередні записи про підстави
виникнення прав власності на квартиру АДРЕСА_1.

В позові
позивачі пояснили, що 17 січня 1996 року Шевченківською районною адміністрацією
Запорізької міської ради було ухвалене спірне розпорядження №3813 "Про
приватизацію житла". За вказаним розпорядженням відповідача на виконання
Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від
19.06.1992 року № 2482 позивачам по справі було здійснено передачу у спільну
сумісну власність квартири АДРЕСА_1.

На
виконання вказаного спірного розпорядження №3813 відповідачем було видане
позивачам по справі свідоцтво №3813 про право власності на житло від 17 січня
1996 року. Вказаним свідоцтвом за позивачами по справі закріплювалося право
спільної сумісної власності на вказану вище квартиру, яке було зареєстроване в
ОП ЗМБТІ, про що є відповідний запис у реєстровій книзі за № 243/36656 від 26
січня 1996 року.

Спірні
рішення відповідача були ухвалені у період до прийняття Конституції України від
28.06.1996 року, відповідно до Конституційного договору між Верховною Радою
України та Президентом України від 08.06.1995 р. № 1к/95, Законів України
"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування" від 07.12.1990 року № 533 та "Про формування місцевих
органів влади і самоврядування" від 03.02.1994 року № 3917.

Позивачі
зазначають, що відповідно до вимог вказаних нормативних актів, органами
місцевого самоврядування в містах визнавалися лише міські ради, які до
прийняття Конституції України від 28.06.1996 року мали право створювати лише
певний передбачений цією ж нормою виконавчий орган міської ради - виконавчий
комітет (виконком).

Правові
підстави створення міськими радами інших виконавчих органів, окрім виконавчих
комітетів (виконкомів) виникли лише після набрання чинності Законом України
"Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 р. за №
280/97. Тому Запорізька міська рада отримала право створювати виконавчі органи
у вигляді районних адміністрацій, одним з яких є відповідач по справі, лише
після 12 червня 1997 року (після офіційного опублікування цього закону в газеті
"Голос України" 12.06.1997 року).

За
рішенням Запорізької міської ради № 5 від 26.08.1998 року районні адміністрації
Запорізької міської ради як її виконавчі органи створювалися лише починаючи з
01 липня 1998 року і виступали у якості правонаступників виконавчих комітетів
районних рад; відповідач по справі є одним з них, та ухвалив спірні рішення 17
січня 1996 року.

2

У
позовній заяві позивачі вказують, що на момент вирішення питання щодо
приватизації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 мали діяти районні в місті
ради і відповідно видання такого розпорядження (та на його підставі - Свідоцтва
про право власності) мало належати до компетенції виконавчого комітету
Шевченківської районної ради міста Запоріжжя. Натомість суб'єктом видання
спірних рішень (розпорядження та свідоцтва), датованих 17 січня 1996 року, була
Шевченківська районна адміністрація, як орган приватизації. Тому правових
підстав для діяльності суб'єкта, яким був відповідач (у тому числі щодо
розпорядження комунальною власністю міста Запоріжжя у Шевченківському районі),
не було; спірні рішення (розпорядження та свідоцтво) є такими, що ухвалені
17.01.1996 року не правомочним суб'єктом.

Позивачі
вважають, що прийняті відповідачем по справі рішення були прийняті з порушенням
законодавства, порушують їх конституційні права та викликають обґрунтовані
сумніви в їхній законності, оскільки ставлять під сумніви правомірність набуття
ними права приватної власності на вказане нерухоме майно (приватизацію) в
цілому.

Про
порушення своїх конституційних прав та свобод у сфері приватизації належного
житла позивачі дізналися тільки після отримання від адвоката письмової
консультації у березні 2007 року, до отримання якої вони вважали, що набули
право власності на житло правомірно, їхнє право власності не порушується, за
правовою допомогою (консультаціями) щодо правомірності набуття права власності
шляхом приватизації вони не зверталися. Вважають, що строк звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів ними пропущено не
було.

Виходячи
з вищевикладеного, позивачі звернулися до суду з вказаним позовом.

В
судовому засіданні представник позивачів за довіреністю ОСОБА_3 підтримав
позові вимоги та просить суд їх задовольнити, визнати недійсними розпорядження
"Про приватизацію житла" №3813 від 17 січня 1996 року та свідоцтво
про право власності на житло №3813 від 17 січня 1996 року, прийняті
Шевченківською районною адміністрацією щодо квартири АДРЕСА_1.

Представник
відповідача за довіреністю Оніщенко Л.А. у судовому засіданні позов визнала в
повному обсязі.

Вислухавши
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно
до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною
2 ст. 2 КАС України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень,
крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до
п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За
змістом пункту 1 частини 1 ст. З КАС України справа адміністративної юрисдикції
-публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Розглядуваний
спір є публічно-правовим, оскільки виник з публічно-правових відносин за участю
суб'єкта владних повноважень - органу місцевого самоврядування, що реалізовував
у цих відносинах надані законодавством органам місцевого самоврядування владні
управлінські функції на вирішення питання про розпорядження комунальною
власністю у Шевченківському районі м. Запоріжжя та здійснення приватизації
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. Таким чином, ця справа відповідає
вищенаведеному нормативному визначенню адміністративної справи.

3

У судовому засіданні судом встановлено, що
відповідачем по справі 17 січня 1996 року було ухвалене розпорядження №3813
"Про приватизацію житла". За вказаним розпорядженням відповідача, на
виконання Закону України "Про приватизацію державного житлового
фонду" від 19.06.1992 року № 2482 було передано у спільну сумісну
власність громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, та вказано
відділу приватизації Шевченківської районної адміністрації оформити свідоцтво
про власність на житло.

Свідоцтвом
про право власності на житло №3813 від 17 січня 1996 року, виданим
Шевченківською районною адміністрацією посвідчувало ся, що квартира за адресою:
АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності громадянам:
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4; квартира приватизована згідно Закону України
"Про приватизацію державного житлового фонду". Вказане свідоцтво було
зареєстроване в ОП ЗМБТ1, про що є відповідний запис у реєстровій книзі за №
243/36656 від 26 січня 1996 року.

Нормою
ст. 49 Конституційного договору між Верховною Радою України та Президентом
України "Про основні засади організації функціонування державної влади і
місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції
України" від 08.06.1995р. № 1к/95, положення якого діяли на час прийняття
відповідачем спірних рішень, було передбачено, що органами місцевого
самоврядування в селах (сільрадах), селищах, містах є відповідно сільські,
селищні та міські Ради, що обираються згідно з законодавством України
громадянами України, які проживають на території відповідної
адміністративно-територіальної одиниці. До компетенції органів місцевого
самоврядування належали повноваження щодо розпорядження комунальною власністю.
Ст. 50 цього нормативного акту було закріплено, що виконавчими органами
сільських, селищних і міських Рад є виконавчі комітети; положеннями ч.2 ст. 47
цього ж документу закріплювалося, що райони в містах з районним поділом є
складовою частиною місцевого самоврядування міст.

Законом
України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування" від 07.12.1990р. № 533, який був чинний на момент
прийняття відповідачем спірних рішень (втратив чинність згідно із Законом
України від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР) у ст. 19 закріплювалося, що виключно на
пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішуються питання про утворення
виконавчого комітету Ради.

Вивчивши
норми вказаних вище законодавчих актів, суд дійшов висновку, що на час
прийняття відповідачем спірних рішень він повинен був мати статус районної в
місті ради. Натомість норми діючого у січні 1996 року законодавства України
передбачали формування в м. Запоріжжі лише одного органу місцевого
самоврядування - міської ради.

Тому
відповідач по справі на час прийняття спірних рішень не міг мати правовий
статус виконавчого органу Запорізької міської ради, оскільки законодавством, що
діяло на час прийняття спірних рішень, передбачалося створення лише виконавчого
комітету ради (виконкому).

Нормами
діючого Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від
21.05.1997 р. № 280/97 закріплено, що виконавчими органами сільських, селищних,
міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети,
відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч.1 ст. 11).

Ч. 1 п.
6 ст. 26 цього закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях міської
ради вирішуються питання про утворення за поданням міського голови інших
виконавчих органів ради. За положеннями ч.1 п.1 ст. 29 цього закону, до відання
виконавчих органів міських рад (власні (самоврядні) повноваження) відноситься
управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної
власності відповідних територіальних громад.

Судом
встановлено, що Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні"
від 21.05.1997 р. набрав чинності після його офіційного опублікування в 102
номері газети "Голос України" від 12 червня 1997 року.

Третьою
сесією Запорізької міської ради двадцять третього скликання було ухвалене
рішення № 5 від 26.06.1998 р. "Про організацію управління в місті
Запоріжжі". П. 4 цього рішення було передбачено утворення районних
адміністрацій Запорізької міської ради з 01 липня 1998 року, та визнання їх
правонаступниками виконавчих комітетів районних рад. Додатком 3 до рішення
міської ради від 26.06.1998 р. № 5,
закріплювалося, що районна
адміністрація є

4

виконавчим
органом Запорізької міської ради в районі міста (пункт 1), та є юридичною
особою (пункт 5).

Фактично
статусу виконавчого органу Запорізької міської ради в Шевченківському районі
міста Запоріжжя відповідач набув лише починаючи з 01 липня 1998 року. Починаючи
саме з цього періоду відповідач мав право здійснювати владні управлінські
функції на управління в межах, визначених Запорізькою міською радою, майном, що
належить до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району
в місті Запоріжжі.

На час
прийняття відповідачем спірних рішень окрім Конституційного договору між
Верховною Радою України та Президентом України від 08.06.1995 р. та Закону
України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування" від 07.12.1990 р. продовжувала діяти Конституція (Основний
Закон) України від 20.04.1978 р.

Статтею
4 Конституції України від 20.04.1978 р. було передбачено, що держава Україна та
всі її органи діють на основі законності, а службові особи зобов'язані
додержувати Конституції і законів України. В цій частині положення ч.2 ст.19
Конституції України від 28.06.1996 р. не суперечать положенням ст. 4
Конституції (Основного Закону) України від 20.04.1978 р. та с їх органічним
продовженням.

Суд
дійшов висновку, що спірні рішення прийняті відповідачем по справі з
порушеннями, тобто не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законодавством України, порушують конституційне
право позивачів на приватну власність в частині правомірності виникнення права
спільної сумісної власності на нерухоме майно -квартиру. Оскільки про порушення
своїх прав та свобод позивачі дізналися лише у березні 2007 року, то з
врахуванням цих обставин судом зроблено висновок про те, що позов подано в
межах строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись
ст.ст. 2, 6-12, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати
не чинним розпорядження Шевченківської районної адміністрації Запорізької
міської ради №3813 від 17 січня 1996 року "Про приватизацію житла".

Визнати
не чинним Свідоцтво №3813 про право власності на житло від 17.01.1996 року,
видане Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради на
квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати
Орендне підприємство "Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації" внести відповідні зміни до Реєстру прав власності на
нерухоме майно, та скасувати попередні записи про підстави виникнення прав
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Постанова
може бути оскаржена шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови
суду протягом 10 днів з дня її проголошення та апеляційної скарги на постанову
суду протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом
подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження у строк, встановлений для подання такої заяви, через суд першої
інстанції з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.