Справа № 22а-4486/2008
Суддя: Стежко В.А.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а - 4486/08(11)
Головуючий суддя у 1-ій інстанції -
Литвиненко В.М.(справа № 2а-140/07)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
- Нагорної Л.М. доповідач \

суддів
- Стежко В.А., Баранник Н.П.

при секретарі
- Піцик Р.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення в м. Павлограді
Павлоградської міської ради Дніпропетровської області

на постанову
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення в м. Павлограді
Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про стягнення коштів
щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за шкоду,
заподіяну здоров»ю , -

в с т а н о в и
л а :

У червні 2007
року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту
населення в м. Павлограді Павлоградської
міської ради та, уточнивши свої позовні вимоги у липні 2007 року, просив
стягнути з відповідача недоплачені кошти
на оздоровлення за період з 2003 року по 2005 рік та за 2007 рік у розмірі
5461грн., а також одноразову компенсацію за 2004 рік у сумі 7110 грн. Посилався
на те, що він є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС, у зв'язку з чим
користується всіма правами та пільгами, передбаченими діючим законодавством для
цієї категорії осіб, а тому, відповідно до ст..48 ЗУ «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від
28.02.1991 року, йому передбачені щорічні виплати на оздоровлення: за 2003,2006
роки - у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, а за 2004,2005 роки - у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.
Крім того, 09 березня 2004 року позивачу було встановлено інвалідність третьої
групи, тому відповідач повинен був виплатити йому одноразову компенсацію у
розмірі 7110 грн. Проте, відповідачем, всупереч вимогам Конституції України та
вищезазначеному закону, було виплачено на користь позивача в період з 2004 по
2005 рік, включно, значно занижені суми компенсації на оздоровлення та занижену
суму одноразової компенсації, без врахування встановленого на території України
розміру мінімальної заробітної плати починаючи з 2003 року та по 2005 рік,
включно, а за 2003 та 2007 роки взагалі нічого не сплачено.

Постановою
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня
2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені частково. З Управління праці
та соціального захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 було стягнуто недоплачену суму щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі 4542 грн. за
період часу з 2003 року по 2005 рік, включно, та за 2007 рік з урахуванням при
визначенні суми грошової допомоги розміру мінімальної заробітної плати на
момент виплати такої допомоги, та одноразову компенсацію в сумі 6825, 60 грн. В
іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати постанову районного суду в частині стягнення з
Управління праці та соціального захисту населення в м. Павлограді
Павлоградської міської ради Дніпропетровської області коштів на оздоровлення у
сумі 4542 грн. та коштів одноразової компенсації у розмірі 6825, 60 грн.,
оскільки вона винесена з порушенням норм
матеріального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог. При цьому апелянт посилався лише на те, що дійсно, відповідно
до ст.. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено виплату одноразової компенсації учасникам ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами в наслідок Чорнобильської катастрофи у вказаних
позивачем розмірах та передбачає залежність розміру одноразової компенсації від
мінімальної заробітної плати, а п.3 ст. 48
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також передбачає
залежність розміру допомоги на
оздоровлення від мінімальної заробітної плати. Але Кабінетом Міністрів були
прийняті відповідні постанови , якими передбачені і щорічна допомога на оздоровлення
в конкретному розмірі і сума одноразової компенсації в розмірі 284.40 грн.,
якими і слід було користуватись при ухваленні рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів
справи вбачається, та сторонами не оспорюється, що позивач є ліквідатором
наслідків аварії на ЧАЕС та перебуває на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області. У 2003 році позивач мав статус учасника ліквідації
аварії на ЧАЕС другої категорії. У березні 2004 року позивач був визнаний
інвалідом третьої групи та учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії
(а.с.4, 31). В 2006 році позивачу була
встановлена друга група інвалідності (а.с.32).В рахунок виплат грошової
допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 відповідачем було виплачено у серпні 2004 року
- 21, 50 грн., у червні 2005 року - 21, 50 грн., у квітні 2006 року - 120,00
грн., виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2003 та 2007 роки не
проводилися (а.с.34). В рахунок виплати одноразової компенсації позивачу було
виплачено у травні 2004 року 189 грн. 60 коп. та у квітні 2006 року - 94 грн.
80 коп. а.с.40 \

Судом
правильно було встановлено, що відповідно до ст.48 Закону України „Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 року, щорічна допомога на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії виплачується у
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, інвалідам третьої групи - у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат, а інвалідам другої групи - у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 ст. 48 Закону
№796-Х1І).

Також
суд вірно встановив пріоритетність законів над урядовими нормативно-правовими
актами, і те, що при вирішенні даного спору необхідно застосовувати саме норми
Закону, а не постанови Кабінету Міністрів.

Згідно з
частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Зі змісту вимог закону України про встановлення
розміру мінімальної заробітної плат на 2003 рік, законів України про
державний бюджет України на 2003, 2004,
2005 та 2007 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати
з метою реалізації норми статті 48 Закону № 796-ХИ.

За таких обставин та з урахуванням
вимог статті 48 Закону №796- II, Управління праці та соціального захисту населення в
місті Павлограді повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за
2003-2005 та 2007 роки, виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент
виникнення права на виплату.

Судом
вірно було визначено, що у зв'язку із встановленням у березні 2004 року ОСОБА_1
інвалідності третьої групи, відповідач повинен був виплатити позивачу
одноразову компенсацію у розмірі тридцяти мінімальних заробітних плат,
встановлених на момент виплати, тобто на вересень 2004 року (а.с.21) і в цьому
випадку судом було застосовано вірний розмір мінімальної заробітної плати у
відповідний період, а також вірно вирахувано суму одноразової компенсації, яку
належить доплатити позивачу з урахуванням виплачених йому сум у 2004, 2006
роках ,(а.с.21).

Доводи
апеляційної скарги, судова колегія проводить перегляд даної справи лише в
межах доводів апеляційної скарги , не спростовують висновок , зроблений судом
першої інстанції.

Відповідно
до ст.. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198
, ст. 200
, 205
, 206 КАС
України , колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення в м. Павлограді
Павлоградської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову
Павлоградського міського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня
2007 року - без змін.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий

Судді: