Справа № 2-а-353/07
Суддя: Яценко Н.О.
Дата ухвалення: 2007-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-353/2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня
2007 року Оболонсъкий районний
суд м. Києва

у
складі: головуючого - судді -
Яценко Н.О.

за
участю суддів -
Васалатія К.А., Тітова М. Ю.

при
секретарі -
Адаменко В.М.

за участю
позивача ОСОБА_1 , представника позивача
ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про
визнання протиправним і скасування рішення суб*єкта владних повноважень та поновлення
на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що постановою Верховної Ради України № 84-V від
04.08.2006 року його призначено на посаду судді Конституційного Суду України.

Постановою
Верховної Ради України «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного
Суду України» від 24.05.2007 року відповідно до пункту 26 частини першої статті
85, пункту 5 частини п*ятої статті 126
та статті 149 Конституції України його звільнено з посади судді Конституційного
Суду України у зв*язку з порушенням присяги.

Вважає, що оскаржуване рішення прийняте
суб*єктом, повноваження якого припинені
в установленому Конституцією України порядку,
оскільки Указом Президента України № 355/2007 від 26.04.2007 року
достроково припинені повноваження Верховної Ради України V
скликання, а відтак з цієї дати єдиний
орган законодавчої влади в Україні не був повноважний приймати рішення, віднесені Конституцією України до його
повноважень. При цьому народні депутати України могли продовжувати здійснювати
лише ті повноваження, які безпосередньо
не пов*язані з повноваженнями Верховної Ради України.

Також
вважає, що оскаржуване рішення прийняте
за відсутності передбачених законодавством підстав, оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення , народні депутати виходили з того, (підтверджується стенограмою засідання
Верховної Ради України), що ніби-то
10.04.2007 р. ОСОБА_1 у складі групи суддів Конституційного Суду України
виступив із заявою про те, що він
відмовляється брати участь в розгляді справи щодо конституційності Указу
Президента України «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради
України» від 02.04.2007 р. № 267/2007 .

Таким
чином, оскаржувана «

постанова
Верховної Ради України «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного
Суду України »№ 1070- V від 24.05.2007 року мотивована тим, що позивач відмовився виконувати свої
безпосередні обов*язки брати участь в розгляді Конституційним Судом України
справи, чим порушив присягу судді
Конституційного Суду України.

Водночас
, як зазначає позивач , вказані підстави прийняття оскаржуваного
рішення не відповідають фактичним обставинам справи , оскільки він не вчиняв

жодних
дій чи бездіяльності, які б свідчили про
порушення присяги судді. При цьому вказує,
що звільнення з посади за порушення присяги із вказаних підстав (відмова
брати участь у здійсненні правосуддя) могло б бути визнане правомірним виключно
за умови, якби мав місце факт неучасті
позивача у пленарних засіданнях Конституційного Суду України.

Проте, він брав участь у пленарних засіданнях
Конституційного Суду України під час розгляду по суті справи щодо
конституційності Указу Президента України « Про дострокове припинення
повноважень Верховної Ради України » від 02.04.2007 року № 267/2007 року. Тому
вважає, що у відповідача не було підстав
приймати оскаржуване рішення з названих обставин , оскільки він не відмовлявся брати участь у
здійсненні Конституційним Судом України правосуддя, що підтверджується фактичною участю позивача
у пленарних засіданнях Конституційного Суду України.

В своєму
позові позивач вказує, що оскаржуване
рішення прийняте за відсутності підстав,
визначених пунктом 5 частини п*ятої статті 126 Конституції України та
пунктом 5 частини першої статті 23 Закону України «Про Конституційний Суд
України», так як кожна з наведених
підстав (прийняття рішення суб*єктом,
повноваження якого припинені, та
відсутність факту порушення присяги) є окремо самодостатньою для визнання
протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

В
судовому засіданні позивач свої позовні вимоги повністю підтримав, з обставин викладених в позові . Просив суд
його адміністративний позов задовольнити та допустити негайне виконання
постанови в частині поновлення на роботі. При цьому додатково пояснив в
судовому засіданні, що в «пояснювальній
записці» до проекту постанови Верховної Ради України «Про звільнення ОСОБА_1 з
посади судді Конституційного Суду України» внесеної на розгляд Верховної Ради
України народними депутатами України ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
стверджувалось, що нібито :
«...10.04.2007 року суддя Конституційного Суду України ОСОБА_1 (обраний за
квотою Верховної Ради України) у складі групи суддів цього ж суду виступив з
заявою про те, що він відмовляються
брати участь в розгляді Конституційним Судом по суті справи щодо
конституційності Указу Президента про розпуск парламенту, мотивуючи своє рішення тиском, який чиниться на них (тобто порушення вимог
норм частини першої та другої статті 126 Конституції України).

Згідно
статті 17 Закону України «Про Конституційний суд України» суддя Конституційного
Суду України вступає на посаду з дня складання ним присяги судді
Конституційного Суду України. У частині третій цієї ж статті зазначено , що вказана присяга складається "на
засіданні Верховної Ради України, яке
проводиться за участю Президента України,
Прем'єр-міністра України, Голови
Верховного Суду України. У тій же статті (частина друга) сформульовані і слова
тексту, якими присягається суддя:
«Урочисто присягаю чесно і сумлінно виконувати високі обов'язки судді
Конституційного Суду України,
забезпечувати верховенство Конституції України, захищати конституційний лад держави, конституційні права та свободи людини і
громадянина».

Частина
перша статті 19 Закону України «Про Конституційний Суд України» чітко визначає
повноваження судді Конституційного Суду:

·
здійснення
попередньої підготовки питань
для їх розгляду Колегією суддів Конституційного Суду
України;

·
здійснення
попередньої підготовки питань
для їх розгляду Конституційним Судом України;

безпосередня
участь судді у розгляді справ.

Отже, суддя Конституційного Суду
України ОСОБА_1, відмовившись виконувати
свої безпосередні обов'язки - приймати участь в розгляді справи, - прямо порушив присягу судді Конституційного
Суду» (кінець цитати).

Як видається з цієї «Пояснювальної записки», а також із тексту стенограми засідання
Верховної Ради України від 24.05.2007 року,
такий висновок ініціаторами проекту даної Постанови Верховної Ради
України було зроблено на підставі тексту вище згаданого «Звернення 5 суддів
Конституційного Суду України» (ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_10) від 10 квітня 2007 року.
Однак, в тексті самого «Звернення»
йшлося не про відмову від участі у розгляді справи, а тільки про акцентування (звернення) уваги
громадськості України щодо ненормальних умов які склалися на той час навколо
діяльності Конституційного Суду України ,
зокрема - на здійсненні тиску як на суд в цілому, так безпосередньо на окремих суддів. Судді
Конституційного Суду України , серед
яких був і він, буквально з цього
приводу сказали наступне в своєму зверненні «...За цих умов вважаємо неможливим
брати участь у розгляді Конституційним Судом України доленосних для
українського народу питань до тих пір,
поки суддям Суду не будуть забезпечені умови для неупередженого і
незалежного розгляду й ухвалення правосудних рішень» .

Словосполучення «...вважаємо неможливим брати участь у розгляді» справи
Конституційним Судом України жодним чином не означало (не є тотожним
словосполученню) «не будемо брати участь...»,
«не хочемо розглядати справу...» чи «відмовляємося від участі у роботі
Конституційного Суду України ...»

У Зверненні йшлося тільки про те, що
в умовах відвертого як політичного (публічного), так фізичного (особистністного) тиску на
суддів Конституційного Суду України,
видавалось за не можливе належним чином «розглядати і ухвалювати
правосудні рішення».

Тому, автори Звернення просили
забезпечити гарантоване їм Конституцією України право на «незалежність і
недоторканість суддів» та убезпечити їх від «незаконного впливу» (ч. 1 та
2 ст.
126 Конституції України). З цією метою,
було висловлено прохання про надання суддям Конституційного Суду України
державної охорони. Розпорядженням Президента України за № 79/2007 рп від
11.04.2007 p., така охорона
була надана всім суддям Конституційного Суду України, що безперечно відіграло свою позитивну роль в
забезпеченні особистої безпеки суддів Конституційного Суду України під час
масових акцій біля будинку суду у квітні 2007 року.

Своє (подібного роду) занепокоєння ситуацією навколо судів загальної
юрисдикції через декілька днів висловила також Рада суддів України ( «Заява
Ради суддів України» - Голос України, 4
травня 2007 року), а згодом і сам
Конституційний Суд України (Рішення КСУ від 10.05.2007 р. «Про затвердження
тексту офіційної заяви Конституційного Суду України»).

Щодо питання здійснення «тиску» на суддів КСУ (про що йшлося у їхньому
Зверненні від 10.04.2007 року), то
такими на думку вище згаданих суддів КСУ в частині політичного тиску були:

· публічні
звинувачення політичних діячів, різних
державних органів щодо вчинення «тиску» на КСУ;

· публічні
висловлювання політичних та державних діячів про діяльність КСУ, які містили прямі вказівки щодо змісту
майбутніх рішень (актів) Суду;

· розгорнута
в ЗМІ компанія особистої дискредитації суддів КСУ, втручання в їхнє приватне життя;

прийняття
Верховною Радою України 2 квітня 2007 року окремої Постанови Верховної Ради
України за № 845-У, якою Конституційний
Суд України фактично було зобов'язано розглянути справу про конституційність
Указу Президента України

«Про
дострокове припинення повноважень Верховної Ради України» від 2 квітня 2007
року № 264 протягом 5-ти днів, тощо.

В той же
самий час, судді Конституційного Суду
України були піддані прямому фізичному тиску. Зокрема, 6 квітня 2007 року (за 4 дні до оголошення
Звернення 5-ти суддів) мав місце факт вчинення замаху на життя та здоров'я
члена сім*ї судді Конституційного Суду України ОСОБА_1, а саме його дружини ОСОБА_11, за фактом чого було порушено кримінальну
справу .

Події
наступних днів після оголошення Звернення суддів КСУ (особливо під час
безпосереднього розгляду у КСУ справи за конституційним поданням 53 народних
депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
Указу Президента України «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради
України» від 2 квітня 2007 року № 264 з 17 по 28 квітня 2007 року), - наглядно підтвердили побоювання, висловлені у Зверненні 5-ти суддів
Конституційного Суду України. Адже, під
стінами КСУ були організовані багатотисячні мітинги, цілодобове блокування приміщення КСУ, періодична штовханина біля вхідних воріт
суду. При цьому, на протязі майже двох
тижнів судді Конституційного Суду України могли пройти до приміщення суду
тільки під супроводом та з допомогою озброєних загонів (по 8-10 бійців)
спеціального призначення МВС України.

Також
зазначив, що жодного із 12 (8 відкритих
та 4 закритих) пленарних засідань Конституційного Суду України по справі за
конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) Указу Президента України «Про дострокове
припинення повноважень Верховної Ради України» від 2 квітня 2007 року №
264, - ним не було пропущено. Так, само як і не було ним пропущено жодного
засідання КСУ, на яких розглядались
питання даної справи в режимі звичайних засідань (призначення дати
слухання, форма слухання тощо). У всіх
цих засіданнях він брав активну участь -задавав запитання, виступав в обговоренні, безпосередньо брав участь в дослідженні
матеріалів справи і т.д.). (підтвердження - Довідка Секретаріату КСУ) .
Тільки, під час оголошення Ухвали про
припинення провадження у даній справі,
був відсутнім по причині хвороби.

Представник
позивача в судовому засіданні позов також повністю підтримав, з обставин викладених в ньому та просив позов
задовольнити. При цьому пояснив в судовому засіданні, що оскаржувана

постанова
не відповідає ст. 11 Закону України "Про статус
суддів", ст. 211 Регламенту Верховної Ради України, абз. 63,
69 Регламенту Конституційного Суду України, затвердженого рішенням Конституційного Суду
України від 05.03.1997р.

Чинне
законодавство України на розвиток закладеного в Конституції України принципу
розподілу влади на законодавчу,
виконавчу та судову, з метою
забезпечення незалежності судової гілки влади,
закріплює особливий порядок припинення повноважень судді.

Частиною
5 статті 126 Конституції України визначений виключний перелік підстав, за яких суддя може бути звільнений з посади.
Пунктом 5 наведеної частини визначено,
що підставою звільнення судді з посади є порушення суддею присяги.

Приймаючи
оскаржувану постанову, відповідач
виходив із того (підтверджується стенограмою засідання Верховної Ради
України), що ніби-то 10.04.2007 р.
ОСОБА_1 висловив власні твердження та оцінки по справі за конституційним
поданням 53 народних депутатів України щодо визнання неконституційним Указу
Президента України "Про
дострокове припинення

повноважень Верховної Ради України"
від 02.04.2007 р. №267/2007,
а також відмовився брати участь у розгляді справи за цим поданням.

В свою
чергу, вказані твердження не
відповідають фактичним обставинам справи,
а позивачем не здійснювалися жодних дій,
які свідчать про порушення присяги судді.

Таким
чином, оскаржувана

постанова
прийнята за відсутності підстав,
визначених ч. 5 ст. 126 Конституції України, що суперечить частинам 1, 2,
5 ст. 126 Конституції України.

Відповідно
до ч.5 ст. 83 Конституції України порядок роботи
Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом
Верховної Ради України.

Статтею
211 Регламенту Верховної Ради України,
затвердженого постановою Верховної Ради України від 16.03.2006 р. №
3547-ІУ визначено порядок розгляду Верховною Радою України питання про
звільнення з посад суддів Конституційного Суду України та суддів, обраних безстроково.

Частиною
2 ст.
211 Регламенту Верховної Ради України звернення до Верховної Ради про
звільнення з посади судді Конституційного Суду України подається Конституційним
Судом України.

Зазначене
положення повністю узгоджується із абзацом 63 Регламенту Конституційного Суду
України, затвердженого рішенням
Конституційного Суду України від 05.03.1997 p.,
частиною 1 якого передбачено, що у разі порушення у Верховній Раді України
питання про порушення присяги суддею Конституційного Суду України
Конституційний Суд України проводить перевірку і, за висновком постійної комісії з питань
регламенту та етики, приймає одне з
таких рішень:

- про наявність підстав для розгляду
Верховною Радою України питання про

звільнення з посади судді Конституційного Суду України;

- про відсутність підстав для звільнення з посади
судді Конституційного Суду

України.

Частиною
1 абзацу 69 Регламенту Конституційного Суду України, затвердженого рішенням Конституційного Суду
України від 05.03.1997 р. визначено, що
голова Конституційного Суду України скликає засідання Конституційного Суду з
питання звільнення з посади судді Конституційного Суду України з підстав, передбачених пунктами 4, 5 статті 23 названого Закону, після одержання висновку постійної комісії з
питань регламенту та етики Конституційного Суду України про достатність підстав
для розгляду питання.

З
наведеного вище вбачається, що розгляд
Верховною Радою України питання про звільнення з посади судді Конституційного
Суду України за порушення присяги може бути здійснено виключно за умови
наявності рішення Конституційного Суду України про наявність підстав для
розгляду Верховною Радою України питання про звільнення судді Конституційного
Суду України, якому має передувати
висновок постійної комісії з питань регламенту та етики Конституційного Суду
України.

Будь-якого
рішення Конституційним Судом України про наявність підстав для розгляду
Верховною Радою України питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді
Конституційного Суду України не приймалося.

Згідно
п.9 ст.
211 Регламенту Верховної Ради України присутність судді на пленарному
засіданні Верховної Ради при розгляді питання про його звільнення з
підстав, зазначених у пунктах 1, 4 і 5 частини п'ятої статті 126 Конституції
України, є обов'язковою. Неявка на
пленарне засідання Верховної Ради не є перешкодою для розгляду питання по суті.

В свою чергу, ОСОБА_1 не повідомлявся про розгляд питання
про його звільнення на засіданні Верховної Ради України, а із стенограми Верховної Ради України
вбачається, що відповідачу було відомо
про перебування позивача в лікарні.

Відповідач
- представник Верховної Ради України в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи судом
повідомлений своєчасно та належним чином,
про що свідчить розписка яка знаходиться в матеріалах справи.

18.07.2007
року представник відповідача - представник Верховної Ради України
ОСОБА_12, подав суду клопотання про
відкладення судового засідання ,
оскільки він не може з*явитися до суду з поважної причини в зв*язку з
перебуванням в черговій відпустці з 17.07.2007 року.

В
попередні судові засідання призначені на 27.06.2007 року на 11 год. 30 хв. та на
10.07.2007 року на 15 год.
30 хв. представник відповідача також не з*являвся.

В
попереднє судове засідання призначене на 27.06.2007 року на 11 год. 30 хв.
представник відповідача не з* явився подав до суду клопотання про відкладення
попереднього розгляду по справі в зв*язку з тим, що він знаходиться у відрядженні та приймає
участь у розгляді іншої справи.

В
попереднє судове засідання призначене на 10.07.2007 року на 15 год. 30 хв.
представник відповідача також не з*явився,
про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним
чином, про що свідчить розписка яка
знаходиться в матеріалах справи, причини
неявки суду не повідомив.

Суд
визнає неявку відповідача в попередні судові засідання призначені 27.06.2007
року на 8 год 30 хв.
, 10.07.2007 року на 15 год. 30 хв. та в
судове засідання призначене на 19.07.2007 року на 9 год. 15 хв. без
поважних причин, оскільки відповідач є
юридичною особою та має можливість у разі відсутності одного представника
надати повноваження іншому, тобто
відповідач тричі не з*явився до суду без поважних причин . Враховуючи викладене
та з урахуванням думок сторін, суд вважає
можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі
доказів відповідно до ч.4 ст. 128 КАС
України.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши письмові докази
по справі, приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно
до п.2 ч.1 ст. 17 КАС України на спори з
приводу прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з
публічної служби поширюється компетенція адміністративних судів.

Відповідно
до п.15 ч.1 ст. 3 КАС України публічна
служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів,
військова служба, альтернативна
(невійськова) служба, дипломатична
служба, служба в органах влади
Автономної республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

В
судовому засіданні встановлено, що
постановою Верховної Ради України № 84-V від
04.08.2006 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Конституційного Суду
України. (а.с. 7)

Постановою
Верховної Ради України «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного
Суду України» від 24.05.2007 року відповідно до пункту 26 частини першої статті
85, пункту 5 частини п*ятої статті 126
та статті 149 Конституції України ОСОБА_1 звільнений з посади судді
Конституційного Суду України у зв*язку з порушенням присяги, (а.с. 8)

Як
вбачається з витягу стенограми пленарного засідання Верховної Ради України від
24.05.2007 року підставою звільнення ОСОБА_1 з займаної посади стала відмова
ним виконувати свої безпосередні обов*язки,
приймати участь у розгляді справи щодо конституційності Указу Президента
України про розпуск парламенту, (а.с.
9-19).

Відповідно
до частин 1, 2 статті 126 Конституції
України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і
законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Згідно
статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» судді Конституційного
Суду України при здійсненні своїх повноважень є незалежними і підкоряються лише
Конституції України та керуються цим Законом,
іншими Законами України, крім тих
законів або їх окремих положень , що є
предметом розгляду Конституційного Суду України.

Незалежність
суддів є невід*ємною складовою їхнього статусу,
правовим принципом організації та функціонування судів і професійної
діяльності суддів.

Незалежність
суддів не є особистим привілеєм, а як
один з елементів статусу суддів має публічно-правове призначення - забезпечити
здійснення правосуддя незалежним,
неупередженим та справедливим судом.

Згідно з
пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону України "Про статус суддів"
незалежність суддів забезпечується,
зокрема, встановленим законом
порядком їх обрання (призначення),
зупинення їх повноважень та звільнення з посади.

Стаття
23 Закону України «Про Конституційний Суд України» регулює припинення
повноваження судді Конституційного Суду України . Відповідно ч.2 зазначеної
етапі рішення про припинення повноважень судді Конституційного Суду України у
випадку, передбаченому п.5 вказаної
статті , а саме: порушення суддею
присяги приймається Верховною Радою України. Але згідно § 63 Регламенту
Конституційного Суду України ,
затвердженого рішенням Конституційного Суду України від 05.03.1997 року
у разі порушення у Верховній Раді України питання про порушення присяги суддею
Конституційного Суду України Конституційний Суд України проводить перевірку і
, за висновком постійної комісії з
питань регламенту та етики, приймає одне
з таких рішень : - про наявність підстав для розгляду Верховною Радою України
питання про звільнення з посади судді Конституційного Суду України;

-про відсутність
підстав для звільнення з посади судді Конституційного Суду України.

Рішення
про наявність підстав або про їх відсутність щодо звільнення з посади судді
Конституційного Суду України приймається,
якщо за нього проголосувало не менше як дванадцять суддів Конституційного
Суду України.

Інформація
про рішення Конституційного Суду України щодо звільнення судді Конституційного
Суду України з посади направляється на розгляд Верховної Ради України у
триденний строк з дня прийняття рішення.

Згідно §
69 Регламенту Конституційного Суду України Голова Конституційного Суду України
скликає засідання Конституційного Суду з питання звільнення з посади судді
Конституційного Суду України :

- з
підстав, передбачених пунктами 4, 5 статті 23 названого Закону , після одержання висновку постійної комісії з
питань регламенту та етики Конституційного Суду України про наявність підстав
для розгляду питання.

Судді
Конституційного Суду України, щодо якого
порушено питання про звільнення з посади ,
надається можливість викласти свої пояснення Конституційному Суду
України усно або письмово.

Частиною
2 ст.
211 Регламенту Верховної Ради України,
затвердженого постановою Верховної Ради України від 16.03.2006 року № 3547-IV , визначено що звернення до Верховної Ради про
звільнення з посади судді Конституційного Суду України подається Конституційним
Судом України.

Для
звільнення з посади судді Конституційного Суду України комітет, до предмета відання якого належить попередній
розгляд питань про обрання на посади

суддів
та звільнення з посад суддів, обраних
безстроково, за дорученням Голови
Верховної Ради України подає до Верховної Ради вмотивований висновок.

Як
вбачається з довідки секретаріату Конституційного Суду України від 27.06.2007
року за № 08-17/81 Конституційний Суд України розпоряджень та рішень щодо
звільнення з посади та припинення повноважень судді Конституційного Суду
України ОСОБА_1 не приймав. (а.с. 48)

Згідно
п.9 ст.
211 Регламенту Верховної Ради України присутність судді на пленарному
засіданні Верховної Ради при розгляді питання про його звільнення з
підстав, зазначених у пунктах 1, 4 і 5 частини п'ятої статті 126 Конституції
України, є обов'язковою. Неявка на
пленарне засідання Верховної Ради не є перешкодою для розгляду питання по суті.

Відповідно
до ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб*єкта владних
повноважень обов*язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідно,
обов*язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на
відповідача і у справах про поновлення на публічній службі.

Однак
відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що суддя Конституційного Суду України ОСОБА_1
був повідомлений про розгляд питання про його звільнення на засіданні Верховної
Ради України , а із стенограми Верховної
Ради України вбачається, що відповідачу
було відомо про перебування позивача в лікарні.

Як
вбачається з копії листка непрацездатності НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував на
лікарняному з 18.05.2007 року по 08.06.2007 року включно. (а.с77)

Відповідно
до ч.3 статті 40 Кодексу Законів про працю України не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його
тимчасової непрацездатності. Таким чином,
суд вважає, що при звільненні
особи з публічної служби, на суддю також
повинні поширюватися гарантії,
передбачені цим Кодексом, а саме
: заборона звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним
органу в період його тимчасової непрацездатності.

Відповідно
до довідки секретаріату Конституційного Суду України від 12.06.2007 року за №
08-17/75 суддя ОСОБА_1 брав участь у всіх засіданнях Конституційного Суду
України , на яких розглядалася справа за
конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) Указу Президента України «Про дострокове
припинення повноважень Верховної Ради України » від 02 квітня 2007 року № 264 (
зокрема , у відкритій частині пленарного
засідання 17, 18, 19,
20, 21, 23,
24, 25 квітня 2007 року, а також на закритій частині пленарного
засідання - 25, 26, 27 та 28 квітня 2007 року), окрім останнього пленарного засідання - 21
травня 2007 року, оскільки в той час
перебував на лікуванні (а.с. 76). Суд вважає ,
що позивач був відсутній на останньому пленарному засіданні
Конституційного Суду України 21.07.2007 року з поважних причин , а саме : через хворобу, про що свідчить копія листка непрацездатності, НОМЕР_1 (а.с.
76, 77)

Оцінюючи
зібрані по справі докази, суд
вважає, що відповідачами не надано суду
доказів на підтвердження правомірності своїх дій по звільненню позивача з
займаної ним посади , суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 з посади судді
Конституційного Суду України відбулося з порушенням норм чинного
законодавства, зокрема § 63, 69 Регламенту Конституційного Суду України , затвердженого рішенням Конституційного Суду
України від 05.03.1997 року; § 211 Регламенту Верховної Ради України , затвердженого постановою Верховної Ради

України
від 16.03.2006 року № 3547-IV; ч.3 статті 40
Кодексу Законів про працю України , а
тому позов підлягає задоволенню як законний та обґрунтований.

В
зв*язку з цим суд , вважає , що «Постанову Верховної Ради України «Про
звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України » № 1070-V від
24.05.2007 р.» слід визнати протиправною та скасувати та поновити ОСОБА_1 на
посаді судді Конституційного Суду України з 24 травня 2007 року, тобто з моменту звільнення.

Відповідно
до п.3 ч.1 ст. 256 КАС України піддати
негайному виконанню постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді судді
Конституційного Суду України.

На
підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 8,
9, 10, 11,
17, 19, 24,
25, 69, 71,
122, 124, 128,
138, 139, 143,
151, 158-163 , ч.1 п.3
ст. 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним і скасування
рішення суб*єкта владних повноважень та поновлення на посаді задовольнити.

Визнати
протиправною та скасувати «Постанову Верховної Ради України «Про звільнення
ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України » № 1070-V від
24.05.2007 р.»

Поновити
ОСОБА_1 на посаді судді Конституційного Суду України з 24 травня 2007 року.

Піддати
негайному виконанню постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді судді
Конституційного Суду України.

постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у 20-ти денний строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

постанова може бути
оскаржена до Київського апеляційного

адміністративного
суду через Оболонський районний суд м.
Києва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів.
Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається
протягом 10 днів.

За станом на
20.07.2007 року

постанова
не набрала чинності .