Справа № 2-а-181/2007
Суддя: Лебеженко В.О.
Дата ухвалення: 2007-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-181 2007р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25
грудня 2007 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого - судді Лебеженко В.О.

при секретарі Слободкіній Т.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача Полякової
О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дружківка адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Дружківського управління праці та
соціального захисту населення про визнання дій незаконними та стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення, -

В С Т А Н ОВ И В :

03
вересня 2007 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Дружківського
управління праці та соціального захисту населення, в якій вказав, що він є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії. Він
набув право на одержання щорічної компенсації на оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Незважаючи на вимоги Закону, відповідач виплачує
йому щорічну компенсацію значно меншому розмірі, в результаті чого за період
2000-2006 роки недоплата складає 8966,50 грн. Просить суд визнати дії
відповідача незаконними та стягнути недоотриману суму на оздоровлення у розмірі
8966 грн. 50 коп.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та пояснив, що він
має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2
категорії. Згідно Закону України „Про статус і соціальний захист громадян які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” він має право на одержання
щорічної компенсації на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат. Незважаючи на вимоги Закону, відповідач виплачує йому щорічну компенсацію
за період 2000-2004 роки у розмірі по 26,70 грн. за кожний рік, а за період
2005-2006 роки у розмірі по 100 грн. за кожний рік. Вважає, що за період
2000-2006 роки недоплата складає 8966,50 грн. Просить суд визнати дії
відповідача незаконними та стягнути недоотриману суму на оздоровлення у розмірі
8966 грн. 50 коп.

Представник
відповідача Полякова О.В. позовні вимоги не визнала та пояснила, що виплати на
оздоровлення Дружківським управлінням праці та соціального захисту населення
проводились в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 26.07.1996 року № 836. Просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Розгляд
справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового
процесу відповідно до пункту 2-1 розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення”
Кодексу адміністративного судочинства.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню повінстю з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 належить (віднесений) до другої категорії як
особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
відповідним посвідченням НОМЕР_1(а.с. 5).

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого
населення, визначені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, оскільки відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Згідно з
частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Абзацом
2 частини 4 статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії виплачується в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Згідно
частини 7 статті 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Відповідно
до Закону України „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
2002 рік”, Закону України „Про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2003 рік” від 26.12.2002р., Закону України „Про державний бюджет
України на 2004 рік” зі змінами від 17.06.2004 року, Закону України „Про
державний бюджет України на 2005 рік” з наступними змінами, розмір мінімальної
заробітної плати становить: з 1 січня 2002 року встановлено розмір мінімальної
заробітної плати 140 грн., з 1 липня 2002 року - 165 грн., з
01.01.2003року у розмірі 185 грн. на
місяць, а з 01 грудня 2003 року по 31 серпня 2004 року - 205 грн., с 01 вересня
2004 року - 237 грн., з 01 квітня 2005 року - 290 грн., з 01 липня 2005 року -
310 грн. на місяць, з 01 вересня 2005 року - 332 грн.

Статтею
81 закону України «Про державний бюджет України на 2006рік» від 20.12.2005 р. №
3235-15 встановлено з 1 січня 2006 року розмір мінімальної заробітної плати
350 гривень на місяць,
з 1 липня 2006 року - 375 гривень, з 1 грудня 2006 року - 400 гривень.

Статтею
76 закону України ««Про державний бюджет України на 2007рік» від 19.12.2006р. №
489-V встановлено з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати
400 гривень на місяць,
з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень, з
01 жовтня 2007р. - 460 гривень.

Зі
змістом вимог Законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних
плат на 2000-2006 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми
статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати
конкретні суми виплат.

Встановлений
у 1996 році постановою Кабінету Міністрів України №836 розмір щорічної допомоги
на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру,
встановленому іншими законами України.

Оскільки
ні Верховна Рада України, ні кабінет Міністрів України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору,
застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та
законодавство щодо розміру мінімальної заробітної плати на 2000-2006 роки, а не
постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року № 836.

Що
стосується призупинення дії частини сьомої статті 48 на 2006 рік в частині
виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно мінімальної заробітної
плати згідно із Законом України від 20.12.2005р. № 3235-1V, та на
2007 рік - згідно із законом України від 19.12.2006р. № 489- V, суд
вважає, що норми цих законів не можуть бути застосовані при виплаті позивачу
компенсації, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 22, ст. 64 Конституції України
право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть
бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише
в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Законом України «Про внесення змін до Закону
України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 05.10.2006
року № 231-V зазначений Закон доповнено статтею 71, в якій
встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Рішенням
Конституційного суду від 09 липня 2007року положення Закону України «Про
державний бюджет України на 2007рік» в частині призупинення дії ст. 48 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визнані неконституційними.

Враховуючи
викладене, суд вважає, що дії Управління праці та соціального захисту населення
виконкому Дружківської міської ради щодо відмови позивачу у виплаті допомоги на
оздоровлення з урахуванням положень ст. 48 ЗУ «Про статс і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» є незаконними.

За таких
обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” Дружківське управління праці та соціального захисту населення
Дружківської міської ради повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за зазначений період, виходячи із суми мінімальної заробітної
плати на момент виплати.

Згідно
листа начальника Дружківського управління праці та соціального захисту
населення № 9029 від 05.12.2005 року та № 1780 від 25.05.2007 року позивачу
була виплачена щорічна допомога на оздоровлення:

- за 2000 р. - 26,7 грн. - 29.05.2002 р.

- за
2001-2003 р.р. - по 26,7 грн. - 31.08.2004 р. за кожний рік

- за 2004 р. - 26,7 грн. - 20.07.2005 р.

- за 2005 р. - 100 грн. - 28.09.2006 р.

Згідно
листа начальника Дружківського управління праці та соціального захисту
населення № 4667 від 25.12.2007 року, наданого представником відповідача у
судовому засіданні, позивачу була виплачена щорічна допомога на оздоровлення за
2006 рік у сумі 100 грн. 25.05.2007 року.

З
урахуванням отриманої ОСОБА_1 суми 333 грн. 50 коп. (29.05.2002 р. - 26,7 грн.,
31.08.2004 р. - 80,1 грн., 20.07.2005 - 26,7 грн., 28.09.2006 р. - 100 грн.,
25.05.2007 р. - 100 грн.) та розміру
заробітної плати, встановленої на момент виплати, на користь позивача з
відповідача підлягає стягненню: (140х5-26,70) + (205х5-26,70)х3 + (310х5-26,70)
+ (375х5-1000) + (420х5-100) = 8966 грн. 50 коп. недоплаченої суми щорічної
допомоги на оздоровлення за 2000-2006 роки.

Відповідно
до ч. 5 ст. 94 КАС України судові витрати відносяться за рахунок держави,
оскільки сторони звільнені від їх сплати.

На
підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 6-12, 71, 86 94, 158-163, Кодексу
адміністративного судочинства України,
суд -

П О С Т АН О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту
населення виконкому Дружківської міської ради про визнання дій незаконними та
стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення - задовольнити повністю.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення виконкому Дружківської міської ради щодо відмови
ОСОБА_1 у виплаті недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення визнати незаконними.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення виконкому Дружківської міської ради (р/р
1497 в УДК у Донецькій області МФО 834016 ОКПО 26010987) на користь ОСОБА_1
недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за відповідно до частини
4 статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за 2000-2006 роки у сумі 8966
(вісім тисяч дев'ятьсот шістдесят шість) гривень 50 коп.

На
постанову може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів
з дня проголошення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до Донецького апеляційного адміністративного суду
через Дружківський міський суд Донецької області.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк встановлений статтею 186 КАС України, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова,
якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи Донецьким
апеляційним адміністративним судом.

Суддя: