Справа № К-24828/06
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2008-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2008 року м.
Київ

Вищий
адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого
судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є.,
Шипуліної Т.М.

при секретарі Коваль Є.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні

касаційні скарги

Державної податкової інспекції у Печерському районі м.
Києва та

прокурора Деснянського району м. Києва

на постанову Київського апеляційного господарського суду
від 05.06.2006 р.

у справі № 46/646-А господарського суду міста Києва

за позовом заступника прокурора Деснянського району м. Києва в
інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі
м. Києва

до 1. товариства з
обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Добробут-95»

2. товариства з обмеженою відповідальністю «Сотис»

про визнання недійсним договору та стягнення в доход бюджету
одержаного за договором у розмірі 686 600,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду м. Києва від 17.01.2006 р.
позов задоволено: визнано недійсним на підставі частини 1 ст. 207
Господарського кодексу України договір про технічне обслуговування та ремонт
техніки № 09/06-04 від 02.06.2004 р. між ТОВ «Сотис» та ТОВ «Науково-виробнича
фірма «Добробут-95»» як такий, що укладений ТОВ «Сотис» з метою, що суперечить
інтересам держави та суспільства, та застосовано встановлені частиною 1 ст. 208
Господарського кодексу України санкції із стягненням з ТОВ «Сотис» на користь
ТОВ «Науково-виробнича фірма «Добробут-95»» отриманих грошових коштів у сумі
686600,00 грн., а з ТОВ «Науково-виробнича фірма «Добробут-95»»до Державного
бюджету України вартості отриманих за договором робіт по технічному
обслуговуванню та ремонту техніки у сумі 686600,00 грн.

Постанова вмотивована посиланням суду на встановлені в
судовому процесі факти здійснення ТОВ «Сотис» підприємницької діяльності з
порушенням чинного законодавства, що слугувало підставою для визнання рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2005 р. недійсними державної
реєстрації, свідоцтва про реєстрацію цього товариства платником податку на
додану вартість, виконання вказаного договору сторонами.

Постановою Київського апеляційного господарського суду
від 05.06.2006 р. постанову суду першої інстанції скасовано, в позові
відмовлено з мотиву недоведеності наявності у сторін спірного договору умислу
діяти з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства; відповідності
договору актам цивільного законодавства.

В касаційних скаргах прокурор Деснянського району м.
Києва та ДПІ у Печерському районі м. Києва просять скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним судом ст. 67 Конституції України, ст. 72
КАС України.

Перевіривши правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з пунктом 4 статті 7 КАС України принципами
адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та
офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі
розкрита в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими
встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування
всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у
справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на
думку, суду не вистачає.

Частиною 1 ст.159 КАС України встановлено, що судове
рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене
судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні / частини друга та третя цієї статті /.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції, апеляційний
суд виходив з того, що обставини, які б підтверджували, що сторони спірного
договору діяли з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства, в
постанові не встановлені; натомість встановлено факт сплати ТОВ «Сотис» в ціні
товару податок на додану вартість ТОВ «Науково-виробнича фірма «Добробут-95»».

При обґрунтованості висновку суду апеляційної інстанції
про те, що сам по собі факт скасування державної реєстрації ТОВ «Сотис» не
тягне недійсність всіх договорів, укладених цим товариством, так само як і
несплата податків як порушення вимог
податкового законодавства є підставою для притягнення винної особи до
відповідальності, встановленої цим законодавством, посилання суду апеляційної
інстанції на факт сплати ТОВ «Сотис» податку на додану вартість в ціні робіт не
відповідає фактичним обставинам справи, оскільки за операцією з продажу робіт /
передпродажна підготовка - технічне обслуговування та капітальний ремонт двох
екскаваторів ЕКГ-5А, 1982 року випуску, трьох тракторів Т-150К09, двигун ЯМЗ,
1983 року випуску /, здійсненою на виконання договору № 09/06-04 від 02.06.2004 р., у ТОВ «Сотис»,
як постачальника, виникли податкові зобов'язання щодо утримання та перерахування до бюджету
податку на додану вартість, сплаченого
ТОВ «Науково-виробнича фірма «Добробут-95»», як покупцем, у ціні виконаних робіт.

Пославшись на те, що судом першої інстанції не взято до
уваги скасування державної реєстрації ТОВ «Сотис» рішенням господарського суду
м. Києва у справі № 6/51 з підстав неподання органу державної реєстрації
інформації про зміну місцезнаходження та наявності двох судових рішень з одного
питання, суд апеляційної інстанції не зазначив, як таке вплинуло на повноту та
об'єктивність встановлення судом першої інстанції обставин справи. При цьому
суд апеляційної інстанції не встановив дату прийняття господарським судом м.
Києва рішення у справі № 6/51 та не звернув увагу, що, як вбачається з наявної
у даній справі копії вказаного рішення, суд припинив ТОВ «Сотис» у зв'язку з
ліквідацією, не пов'язаною з банкрутством юридичної особи.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав недоведеності факту укладення спірного
договору з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, з огляду на
те, що порушення законодавства при здійсненні державної реєстрації ТОВ «Сотис»
не безспірним свідченням наявності такої мети у цього товариства. Суд
апеляційної інстанції не взяв до уваги, що згідно наявної в матеріалах справи
копії постанови виконуючого обов'язки начальника слідчого відділення
розслідування злочинів у сфері економіки Деснянського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 04.02.2005 р. порушена кримінальна справа по факту створення
фіктивного підприємства ТОВ «Сотис» з метою прикриття незаконної діяльності за
ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 205 КК України; не з'ясував
результати розслідування по цій кримінальній справі, тоді як наявні в ній докази
могли мати значення для правильного вирішення даного спору, а їх дослідження і
оцінка в даній адміністративній справі
не суперечили б положенням статті 79 КАС України.

В обґрунтування касаційних скарг прокурор Деснянського
району та ДПІ у Печерському районі м. Києва посилаються, зокрема, на
встановлені вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.07.2006 р. у
кримінальній справі № 1-469/2006, яким засуджено громадянина ОСОБА_1. у
вчиненні злочину, передбаченого статтею 27 частиною 5, статтею 205 частиною1 КК
України, факти створення фіктивного підприємства ТОВ «Сотис» з метою прикриття
незаконної діяльності та сприяння ухилення від сплати податків до Державного
бюджету України суб'єктам підприємницької діяльності, з якими ТОВ «Сотис»
укладало угоди.

З врахуванням зазначеного постанова суду апеляційної
інстанції не відповідає вимогам ст.. 159 КАС України, а відтак підлягає
скасуванню.

Разом з тим, не може бути залишена в силі і постанова
суду першої інстанції, яка також не відповідає вимогам зазначеної норми
процесуального права.

В обґрунтування висновку про укладення спірного договору
ТОВ «Сотис» з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, суд першої
інстанції виходив лише з визнання рішенням Дніпровського районного суду м.
Києва від 08.06.2005 р. недійсними державну реєстрацію цього товариства та
свідоцтва про реєстрацію його платником податку на додану вартість.

Відповідно до положень частини 1 статті 72 КАС України
преюдиційне значення при вирішенні адміністративної справи мають саме факти,
встановлені в рішенні суду, яке прийняте у цивільній справі та вступило в
законну силу.

Посилання на встановлені факти вказаним рішенням в
постанові суду першої інстанції відсутнє.

Згідно частини 1 статті 207 цього Кодексу господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції / спеціальної правосуб'єктності /, може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Положення статей 207 та 208 Господарського кодексу
України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з
метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас порушує
публічний порядок, а тому згідно зі статтею 218 ЦК України є нікчемним, тобто
недійсним в силу закону, у зв'язку з чим визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається, як це встановлено частиною 2 статті 215 зазначеного
Кодексу.

Органи державної податкової служби, вказані в абзаці
першому статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»,
можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів з позовами про
стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою,
що суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.
У разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має міститись
у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 Господарського
кодексу України, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків,
зборів / обов'язкових платежів / однією із сторін договору. За таких обставин
правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування
таких санкцій необхідною умовою є наявність умислу на укладення угоди з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Оскільки санкції, передбачені вказаною правовою нормою, є
конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення
правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є
цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають
визначенню частини 1 статті 238 Господарського кодексу України. З огляду на це
такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених статтею
250 цього Кодексу.

Для правильного застосування санкцій, встановлених
частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України, в судовому процесі
підлягає встановленню дати виконання
договору сторонами або хоча б однією із сторін, виявлення порушення
контролюючим органом та звернення до суду з позовом про застосування санкцій.

З огляду на викладені порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм процесуального права, які призвели до прийняття
неправильних судових рішень, останні відповідно до статті 227 КАС України
підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги
викладене в цій ухвалі, дотриматись вимог
процесуального закону при встановленні обставин справи та вирішити спір
відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва та прокурора Деснянського району м. Києва
задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного
господарського суду від 05.06.2006 р. та постанову господарського суду міста
Києва від 17.01.2006 р.

Справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підпис Усенко
Є.А.

Судді підпис Бившева
Л.І.

підпис Костенко
М.І.

підпис Маринчак
Н.Є.

підпис Шипуліна
Т.М.

З оригіналом згідно

Відп. секретар Коваль Є.В.