Справа № К-20733/06
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

19 «червня» 2008 р. Справа №
16/216/10а(6/321а)

к/с № К-20733/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Головуючий:

Нечитайло О.М.

Судді:

Конюшко К.В.

Ланченко Л.В.

Пилипчук Н.Г.

Степашко О.І.

при секретарі

Ликовій В.Б.

за участю представників сторін

позивача:

не з'явився

відповідача:

ОСОБА_1, дов. від 15.04.2008р. №4501/9/10-010

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м.Чернігові

на постанову

Господарського суду Чернігівської області

від

19.01.2006р.

та ухвалу

Київського апеляційного господарського суду

від

11.04.2006р.

у справі

№ 16/216/10а(6/321а)

за позовом

Суб'єкту підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_2

до

Державної податкової інспекції у Чернігові

про

визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2 (надалі - позивач, СПД-ФО
ОСОБА_2) звернувся до Господарського суду Чернігівської області із позовом до
Державної податкової інспекції у м. Чернігові (надалі - відповідач, ДПІ у м.
Чернігові) про визнання частково недійсними податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у місті Чернігові № /0 від
23.09.2004р., в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 86 997, грн., в тому числі 57 161,00 грн. основного платежу та
29 816,00 грн. штрафних санкцій, від 23.09.2004р. № 000184720/0 в частині
визначення податкового зобов'язання з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності в сумі 88 704,00 грн. основного, платежу.

Постановою
Господарського Чернігівської області (суддя М.В. Фесюра) від 19.01.2006р., яка
залишена без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду (судова
колегія у складі: головуючий суддя Сотніков С.В., судді: Дикунська С.Я., Лосєв
А.М.) від 11.04.2006р. у справі № 16/216/10а(6/321а) позов задоволено частково,
визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові №
000184720/0 від 23.09.2004р., в частині визначення податкового зобов'язання з
прибуткового податку у розмірі 88 704,00 грн. та податкове повідомлення-рішення
№ /0 від 23.09.2004р. в частині визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 1 982,5 грн., у тому числі за основним
платежем - 498,00 грн., за штрафними санкціями - 1484,5 грн., в решті позову
відмовлено.

Вказані
судові рішення (в частині задоволення позовних вимог) мотивовано тим, що
твердження відповідача є необгрунтованими, а саме ДПІ у м. Чернігові зроблено
невірні висновки в частині кваліфікації порушення позивачем пп.5.2.1 п.5.2,
пп.5.3.1 п. 5.3 пп.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та пп.7.2.1 п. 7.2 пп. 7.2.3, 7.2.4 п. 7.2, пп.7.4.5, п.
7.4, п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Не
погоджуючись із такими судовими рішеннями, в частині визнання частково
недійсним податкового повідомлення-рішення від 23.09.2004р. № /0 щодо
визначення позивачу суми податкового зобов'язання з прибуткового податку у
розмірі 88 704,00 грн., ДПІ у м. Чернігові звернулась до Вищого адміністративного суду України із
касаційною скаргою в якій, з підстав порушення господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати
постанову Господарського суду Чернігівської області від 19.01.2006р., ухвалу
Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2006р. у справі №
16/216/10а(6/321а) у вказаній частині та прийняти нове рішення щодо даного
епізоду, яким у позові відмовити.

Відзиву на касаційну
скаргу від позивача не надійшло.

Відповідно до ч. 1 та. ч. 2 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у
межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено наступне:

ДПІ у
місті Чернігові прийцнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від
23.09.2004р., № /0, яким
позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в
сумі 92 875 грн., в тому числі 61 093 грн. основного платежу та 31782 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- від
23.09.2004р., № /0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності в
сумі -89 164,80 грн. основного платежу.

Зазначені
податкові повідомлення-рішення прийняті ДПІ у м. Чернігові на підставі
висновків позапланової документальної перевірки СПД - ФО ОСОБА_2 з питання
дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за
період з 01.08.2001р. по 31.12.2003р. та прибуткового податку з громадян за
період з 01.07.2001р. по 31.12.2003р., за результатами якої складено Акт
№208/17-219/ від 20.09.2004р.

В акті
перевірки №208/17-219/ від 20.09.2004р., відповідачем зроблено
висновок про порушення позивачем ст. 13, ст. 19 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з громадян», пп. 5.3.1 п. 5.3, пп. 5.3.9 п.
5.3 ст. 5 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено оподатковуваний чистий дохід.

Так,
зокрема підставою для донарахування СПД ФО ОСОБА_2 податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності,
стали юридичні факти зафіксовані рішеннями районних судів, якими визнані
недійсними установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва
про реєстрацію платника податку на додану вартість, всі первинні документи
контрагентів позивача, а саме ПП «Раут», ПП «Лантек», ПП «Аргус-Плюс».

З огляду
на що, відповідачем зроблено висновки, що вони не мають правоздатності
юридичної особи, не мають права набувати від свого імені майнових та особистих
прав, нести обов'язки, а саме укладати договори та виписувати податкові
накладні.

Також, відповідач посилається на неправомірність
віднесення до складу валових витрат витрати на встановлення системи
«клієнт-банк» на суму 300,00грн., обслуговування системи - 66,67 грн.,
використання мобільного телефонк, картки для поповнення рахунку «Старт-тайм» на
суму 1 553,33грн., сувенір вартістю 105,83 грн., портфель вартістю
599,63грн.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника відповідача, розглянувши надані письмові докази
в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга
ДПІ у м. Чернігові задоволенню
не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно
до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян», згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької
діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не
передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими
органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До
складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з
пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»,
суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у
зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції
(робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами
5.3-5.8 цієї статті.

Підпунктами
5.3.1 та 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 зазначеного Закону передбачено, що не
включаються до складу валових витрат витрати на потреби, не пов'язані з
веденням господарської діяльності, зокрема, фінансування особистих потреб
фізичних осіб за винятком виплат, передбачених пунктами 5.6 і 5.7 цієї статті,
та в інших випадках, передбачених нормами цього Закону; не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких
передбачена правилами ведення податкового обліку.

Господарськими
судами першої та апеляційної інстанцій у ході розгляду справи встановлено, що
витрати по встановлення системи «клієнт-банк» на суму 300,00 грн.,
обслуговування системи - 66,67 грн., використання мобільного телефону, картки
для поповнення рахунку «Старт-тайм» на суму 1553,33 грн., сувенір вартістю
105,83 грн., портфель вартістю 599,63 грн., прямо відносяться до витрат
позивача на організацію та ведення господарської діяльності - продажу
продукції, отже відносяться до валових витрат.

Крім
того, в частині щодо висновку про неправомірне включення позивачем до валових
витрат витрат, пов'язаних з придбанням товарів та послуг у контрагентів ПП
«Раут», ПП «Лантек» та ПП «Аргус-Плюс», господарськими судами з'ясовано, що
позивач мав фінансово-господарські відносини з зазначеними підприємствами, а
саме, укладав угоди на перевезення вантажів, купівлі-продажу косметичних та
текстильних виробів.

Укладені
угоди виконані як позивачем, так і його контрагентами в повному обсязі та
використані позивачем у власній господарській діяльності для отримання доходу,
що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними,
рахунками-фактурами, прибутковими касовими ордерами квитанціями до касових
ордерів, платіжними дорученнями.

Факт
виконання укладених договорів відповідачем не заперечується.

Також,
господарськими судами першої та апеляційної інстанцій зазначено, що на момент
здійснення господарських операцій, контрагенти позивача були належним чином
зареєстровані як суб'єкти підприємницької діяльності, тобто мали право на
укладення відповідних цивільно-правових угод, оскільки, рішення судів щодо
визнання недійсними установчих документів були прийняті після виконання
укладених позивачем угод.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого
адміністративного суду України погоджується із правовою позицією місцевого та
апеляційного господарських судів, в частині висновку, що позивачем не порушено
вимоги законодавства при формуванні валових витрат за результатами
господарських операцій з ПП «Раут», ПП «Лантек» та ПП «Аргус-Плюс», а також при
віднесенні до складу валових витрат витрат, що пов'язані з придбанням послуг та
товарів, які в подальшому використовувались позивачем у власній господарській
діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України підтверджує, що при прийнятті судових рішень у
справі № 16/216/10а(6/321а), Господарський суд Чернігівської області та
Київський апеляційний господарський суд дійшли вичерпних юридичних висновків
щодо встановлених обставин справи і правильно застосували до спірних
правовідносин сторін норми матеріального права.

Таким чином, касаційна скарга ДПІ у м. Чернігові підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Господарського суду Чернігівської області від
19.01.2006р. та ухвала Київського апеляційного господарського суду від
11.04.2006 р. у справі № 16/216/10а(6/321а) - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210 - 232
Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інстпекції у м. Чернігові на постанову
Господарського суду Чернігівської області від 19.01.2006р. та ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від 11.04.2006 р. у справі №
16/216/10а(6/321а) залишити без задоволення.

2. Постанову Господарського суду Чернігівської області
від 19.01.2006р. та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від
11.04.2006 р. у справі № 16/216/10а(6/321а) залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
не може бути оскаржена, крім випадків, встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий
суддя:
О.М. Нечитайло

Судді:
К.В. Конюшко

Л.В.
Ланченко

Н.Г. Пилипчук

О.І.
Степашко

З оригіналом вірно

Відповідальний секретар
В.Б. Ликова