Справа № К-3837/06
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2008-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
24 січня 2008 року у м. Києві колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
головуючого-судді:
суддів: Амєліна С.Є., Гуріна М.І., Кобилянського
секретар с/з Замега Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в
порядку касаційного письмового провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м. Сімферополя про перерахунок пенсії за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Сімферополя
від 22 листопада 2004 року та ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 22 березня 2005 року,
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на
рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 22 листопада 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 березня 2005 року у
справі за його позовом до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя
про перерахунок пенсії.

Зазначає, що
в травні 2004 року він звернувся
до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач безпідставно не включив в його науковий стаж
період його роботи з 5 листопада 1998 року по 6 листопада 2000 року на посаді
проректора по адміністративно-господарській частині Кримського індустріального
- педагогічного інституту і доцента кафедри загально технічних предметів на
умовах почасової оплати в об»ємі 0,25
ставки і не здійснив перерахунок розміру отримуваної ним наукової пенсії із стажу наукової роботи 28
років 3 міс. замість 26 років 4 міс.
Позивач також просив стягнути на його користь 5325 грн. не донарахованої
пенсії.

Рішенням
Київського районного суду м. Сімферополя від 22 листопада 2004 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від 22 березня 2005 року апеляційну скаргу
ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м.
Сімферополя від 22 листопада 2004 року без змін.

Вказуючи на допущені, на його думку, судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм чинного
процесуального та матеріального законодавства, що призвело до постановлення
неправильних
судових рішень, скаржник
просить скасувати постановлені
судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та
постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи по суті встановлено, що з липня 2000 року ОСОБА_1 отримує
пенсію відповідно до Закону України « Про наукову та науково-технічну діяльність»,
виходячи зі стажу наукової роботи 26 років 4 місяці.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суди
першої та апеляційної інстанцій вказували, що період роботи позивача з 5
листопада 1998 року по 6 листопада 2000 року в стаж наукової роботи не підлягає
зарахуванню, оскільки даних про свою
наукову діяльність в цей період позивач
управлінню Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя не надав.

Про цьому суди прийшли до обґрунтованого
висновку про те, що посада проректора по адміністративно-господарській частині
Кримського державного індустріально-педагогічного інституту, яку займав
позивач, була для нього основним місцем роботи, а відповідно до переліку посад
наукових працівників державних наукових установ, організацій та посад науково-педагогічних
працівників державних вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації,
перебування на яких дає право на одержання пенсії та грошової допомоги при
виході на пенсію відповідно до Закону України "Про наукову і
науково-технічну діяльність", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів
України від 27 травня 1999 р. N 923,
переліку посад наукових
(науково-педагогічних) працівників державних підприємств, установ, організацій,
перебування на яких дає право на призначення пенсій та виплату грошової
допомоги при виході на пенсію, у
відповідності до ст. 24 Закону України « Про наукову та науково-технічну
діяльність», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1571 від 22
листопада 2001 року та переліку посад наукових (науково-педагогічних)
працівників державних підприємств, установ, організацій, перебування на яких
дає право на призначення пенсій та виплати грошової допомоги у разі виходу на
пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і
науково-технічну діяльність", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів
України від 4 березня 2004 р. N 257, чинних на час існування спірних
правовідносин, робота на посаді заступника ректора вищого навчального закладу
по адміністративно-господарській частині не дає підстав для зарахування її до
наукового, науково-педагогічного стажу.

Та
обставина, що ОСОБА_1, працюючи на посаді проректора по адміністративно-
господарській частині, займався також викладацькою діяльністю на посаді доцента
кафедри загально технічних предметів цього ж інституту на умовах почасової
оплати в об»ємі 0,25 ставки, як
правильно зазначили суди, не змінює статусу позивача за основним місцем роботи
та не дає підстав для віднесення її до посад наукових (науково-педагогічних
працівників.

Статтею 1 Закону України "Про наукову і
науково-технічну діяльність" визначено, що науково-педагогічний працівник
- вчений, який за основним місцем роботи займається професійно педагогічною та
науковою або науково-технічною діяльністю у вищих навчальних закладах та
закладах післядипломної освіти III-IV рівнів акредитації.

Доводи позивача про те, що його викладацька
діяльність на посаді на посаді доцента кафедри загально технічних предметів
цього ж інституту на умовах почасової оплати в об»ємі 0,25 ставки не відноситься до сумісництва, і є
основною як і робота на посаді проректора по адміністративно- господарській
частині, про що свідчать записи у його трудовій книжці, не може бути прийнята з
наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 квітня 1993 р. N 245 «Про роботу за
сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»
встановлено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств,
установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати,
крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах
сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в
установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

При цьому за змістом пункту 4 цієї
постанови наукова, викладацька, медична
і творча діяльність до сумісництва не віднесена.

Наведене стверджується і переліком робіт, які
не є сумісництвом, визначеного додатком до Положення про умови роботи за
сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого
Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством
фінансів України наказом від 28 червня 1993 року № 43, у пункті 3 якого
зазначено, що педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більш
як 240 годин на рік не є сумісництвом.

Пунктом 12 цього додатку встановлено, що
виконання цих робіт у робочий час не допускається.

Тобто, зазначеними правовими нормами
встановлено, що викладацька діяльність, яка здійснюється працівниками державних
установ крім своєї основної роботи, є іншою роботою, яка не відноситься до
основної.

При цьому не має значення, чи займається
працівник викладацькою діяльністю у тій же установі, де він працює на основній
роботі, чи в іншій.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України,
Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення
України наказом від 29липня 1993 № 58 встановлено, що на осіб, які працюють за
сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Пунктом
2.14 Інструкції визначено, що робота за сумісництвом, яка оформлена в
установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис
відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника
власником або уповноваженим ним органом.

Вчинення будь-яких записів до трудової книжки
щодо осіб, які працюють на умовах погодинної оплати, не передбачено, якщо ця
робота для них не є основною.

Це правило, зокрема, визначено пунктом 10
Типових правил внутрішнього розпорядку для працівників державних
навчально-виховних закладів України, затверджених наказом Міністра освіти
України від 20 грудня 1993 року № 455.

Згідно з ч.3
ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами норм
матеріального чи процесуального права.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу, а тому зазначені порушення норм процесуального права не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 224 КАС України,
суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові
рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення
справи.

Встановлено, і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги
висновки, викладені в судових рішеннях, не спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
ст. ст.210, 220, 222, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення
Київського районного суду м. Сімферополя від 22 листопада 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 березня 2005 року без змін.

Ухвала остаточна
і оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий:
Ліпський Д.В.

Судді: Амєлін С.Є.

Гурін
М.І.

Кобилянський М.Г.

Юрченко В.В.