Справа № 2/300
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 2/300
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберда В.І. при секретарі судового засідання Мельниковій Л.В.
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
Дарницького районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві
зобов'язання вчинення дій
справи:
Позов заявлено про зобов'язання
Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві вчинити дії по здійсненню реєстрації
місця проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, за адресою: АДРЕСА_1.
В обгрунтування заявлених вимог
позивачка посилається на Конституцію України, Закон України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»та зазначила, що
відповідач відмовив їй у здійсненні реєстрації на підставі листа, в якому
вказав про необхідність звернутися до господарського товариства, якому
підпорядкований гуртожиток.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, будь-яких пояснень щодо причин неявки суду не повідомив, клопотання
про відкладення розгляду справи та пояснення по суті заявлених вимог не
Враховуючи, що в матеріалах справи
наявні докази належного повідомлення всіх учасників судового розгляду, суд на
підставі ст. 128 КАС України вирішує справу за наявними у ній доказами та без
участі представника відповідача.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -
21.01.05р. ОСОБА_1 звернулася до
Житлового управління «Лівобережне»із заявою про надання кімнати на два
ліжко/місця за адресою АДРЕСА_1 з метою проживання разом із матір'ю.
09.08.05р. Житловим управлінням
«Лівобережне»ДП «ЕКОС»позивачці надано направлення № 183 на тимчасове поселення
в гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 на два ліжко/місця та довідку НОМЕР_1 про те,
що ОСОБА_1 дійсно проживає за вказаною адресою.
Суду пред'явлено договір НОМЕР_2
від 27.01.06р. про компенсаційні витрати на утримання житлового фонду ЖУ
«Лівобережне»ДП «ЕКОС»холдингової компанії «Київміськбуд», укладений між ЖУ
«Лівобережний»та ОСОБА_1 Відповідно до зазначеного договору позивачка
використовує житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на два ліжко/місця.
Таким чином, у матеріалах справи
наявні докази, що позивачка фактично проживає за вказаною адресою та сплачує
компенсаційні витрати на утримання житлового фонду.
14.11.07р. ОСОБА_1 звернулася до
відповідача із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою АДРЕСА_1.
При цьому, до заяви позивачка надала направлення на тимчасове поселення,
паспорт, квитанцію про сплату державного мита та два примірники талону про
зняття з реєстрації.
Листом відповідач відмовив
позивачці у здійсненні реєстрації та вказав, що заява про реєстрацію має бути
завірена житловим органом, а саме ДП «ЕКОС», якому підпорядкований гуртожиток
за адресою АДРЕСА_1.
Пленумом Вищого адміністративного
суду України ухвалено постанову від 06.03.08р. № 2 «Про практику застосування
адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства
України під час розгляду адміністративних справ». Відповідно до наданих
рекомендацій, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні суди мають перевіряти, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
Порядок реалізації свободи
пересування та вільного вибору місця проживання та випадки їх обмеження
встановлено Законом України від 11.12.03р. № 1382-IV «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в Україні»(далі -Закон № 1382).
Статтею 3 Закону № 1382 надано
визначення термінів, зокрема «місце проживання»- адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік;
«реєстрація»- внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання
або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних
до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Суду надано докази, що позивачка
проживає за вказаною адресою понад 6 місяців та працює двірником ЖУ
«Лівобережне»ДП «ЕКОС».
Відповідно до ст. 6 Закону № 1382
громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які
перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів
після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Для реєстрації особа подає:
паспортний документ;
квитанцію про сплату державного
мита або документ про звільнення від його сплати;
два примірники талона зняття з
Забороняється вимагати для
реєстрації місця проживання подання особою інших документів.
Заява особи про реєстрацію місця
проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.
Зразки заяви та інших документів,
необхідних для реєстрації місця проживання особи, затверджуються Кабінетом
Зазначена норма Закону № 1382 є
імперативною та надає виключний перелік документів, що необхідні для здійснення
реєстрації місця проживання.
Крім того, згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 28.07.04р. № 985 затверджено форму заяви про
реєстрацію місця проживання, яка містить графу «Підставою для реєстрації місця
проживання заявника/його неповнолітньої
дитини за зазначеною адресою є (ордер, свідоцтво про право власності, договір
найму (піднайму, оренди) або інші документи)»; та графу «Згода
власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів
його сім'ї на реєстрацію місця проживання заявника у разі відсутності документів,
зазначених як підстава для реєстрації*». Отже, згода власника житла надається у
разі відсутності ордеру або свідоцтва на право власності, або договору найму,
або інших документів.
Суду пред'явлено рішення
Дарницького районного суду міста Києва від 23.05.08р. у справі № 2-156/2008 за
позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства по експлуатації та ремонту житлового
фонду та об'єктів соціально-побутового призначення «ЕКОС»Акціонерного
товариства холдингової компанії «Київміськбуд», третя особа: Житлове управління
«Лівобережне»Дочірнього підприємства по експлуатації та ремонту житлового фонду
та об'єктів соціально-побутового призначення «ЕКОС»Акціонерного товариства
холдингової компанії «Київміськбуд», АТХК «Київміськбуд»про право проживання,
користування гуртожитком з наданням ордера та вселення до АДРЕСА_1 та приведення цін і тарифів на
надання житлово-комунальних послуг у відповідності із чинним законодавством,
яким відмовлено у задоволенні позову. Проте при розгляді справи судом
встановлено факти та обставини відсутності заперечень з боку власника щодо
подальшого проживання ОСОБА_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та користування
житловим приміщенням.
На підставі п. 1 ст. 72 КАС України
обставини, що встановлені судовим рішенням у господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, а тому суд приходить до
висновку про наявність згоди ДП «ЕКОС»АТХК «Київміськбуд» на тимчасове
проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою у гуртожитку.
Разом з тим, слід зазначити, що
відповідачем не взято до уваги, що підставою для реєстрації також можуть бути й
інші документи, надані разом із заявою про реєстрацію, зокрема направлення на
тимчасове поселення в гуртожиток тощо.
Міжнародним пактом про громадянські
та політичні права, який набув чинності й для держави України, визнано, що
згідно із Загальною декларацією прав людини, ідеал вільної людської особи, яка
користується громадянською та політичною свободою і свободою від страху та
нужди, можна здійснити тільки якщо будуть створені такі умови, за яких кожен
може користуватися своїми економічними, соціальними і культурними правами, так
само як і своїми громадянськими та політичними правами.
Статтею 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права встановлено, що (1) кожному, хто законно
перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території,
право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. (3) Згадані вище
права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені
законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку,
здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з
іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Кожна людина, де б вона не
перебувала, має право на визнання її правосуб'єктності (ст. 16 Міжнародного
Варто зазначити, що національним
законодавством та вітчизняною юридичною наукою правосуб'єктність визначається
як здатність особи мати та реалізовувати (здійснювати) безпосередньо або через
свого представника надані їй нормами права суб'єктивні права та обов'язки.
Зміст даного поняття складається з двох елементів: 1) здатність мати
суб'єктивні права і обов'язки -правоздатність та 2) здатність реалізовувати
надані права і обов'язки -дієздатність. При цьому, здатність реалізовувати
деякі права пов'язана з певними видами обмежень, зокрема, пов'язаними із місцем
реєстрації фізичної особи.
Стаття 3 Конституції України
проголошує найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека. Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед
людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.
З іншого боку, ст. 19 Конституції України
покладає на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхніх
посадових осіб обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Регулювання житлових відносин з
метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло,
належного використання і схоронності житлового фонду здійснюється на підставі
Житлового кодексу Української РСР. Статтею 61 встановлено, що користування
жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в
письмовій формі між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в
разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і
наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.
Як вбачається з п. 1.1 договору
НОМЕР_2 від 27.01.06р., який залучено до матеріалів справи, договір укладено
між наймодавцем -ЖУ «Лівобережне»ДП «ЕКОС»та наймачем - ОСОБА_1 Договір є
Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних республік, введеного в дію з 1 січня 1982
року згідно з постановою Верховної Ради СРСР від 24 червня 1981 року № 5151-X,
що є чинними на час звернення позивачці до суду, для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або
навчання можуть використовуватись гуртожитки.
Виходячи з системного аналізу
наведених норм, разом із поданням заяви про реєстрацію свого місця проживання
ОСОБА_1 було надано всі необхідні документи для реєстрації, будь-яких обмежень
щодо проведення реєстрації тимчасово проживаючих осіб законом не встановлено.
Таким чином, у відповідача не було
законних підстав для відмови у здійсненні такої реєстрації, що порушило право
позивачці на своєчасність внесення відомостей до паспортного документа про
місце її проживання із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації та подальшого
використання позивачкою таких даних відносно себе особисто та повного
використання наданих Конституцією України прав.
За таких обставин, позов визнається
судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст.
161-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
1. Позов задовольнити повністю.
2. Зобов'язати Дарницьке районне
управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.
року народження, за адресою її місця проживання у АДРЕСА_1.
На постанову може бути подана
апеляційна скарга в порядку ст. 186 КАС України шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження постанови протягом 10 днів з дня її проголошення чи
складення повного тексту постанови та наступного подання апеляційної скарги
протягом 20 днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.
Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Суддя
В.І. Келеберда