Справа № К-6863/06
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2008-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ
СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“14” лютого 2008р. Вищий адмініс
тративний суд України у скла
ді колегії суддів:
головуючого
Конюшка К.В.
суддів: Лан
ченко Л.В.

Нечитайла О.М.
Пилипчук Н.Г.
Федо
рова М.О.

при секретарі: Каліуш
ко Ф.А.
за участю представників:

позивача: Литвиненко В.М
., Торяник О.О., Торяник Н.О.
відповідача: Волинцев І
.В., Лохоня О.В., Коваленко Л.М.
розглянувши у відкритом
у судовому засіданні касацій
ну скаргу Приватного виро
бничо-комерційного малого пі
дприємства «НАСА» на постано
ву Харківського апеляційно
го господарського суду від 05.0
7.2005 р.

у справі № 15/101-05

за позовом
Приватного виробничо-комер
ційного малого підприємства
«НАСА»

до Су
мської міжрайонної державно
ї податкової інспекції

про визн
ання недійсними податкових п
овідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2005 року При
ватне виробничо-комерційне м
але підприємство «НАСА» звер
нулось з позовом до Сумської
міжрайонної державної подат
кової інспекції про (з урахув
анням заяви про уточнення по
зовних вимог) визнання недій
сним податкового повідомлен
ня-рішення від 01.11.2004р. №/0 в час
тині визначення податкового
зобовязання з податку на д
одану вартість у розмірі 130 000,00
грн., у тому числі: основний пл
атіж 100 000,00 грн., штрафні (фіна
нсові) санкції в розмірі 30 000,00 г
рн. та визнання недійсним под
аткового повідомлення-рішен
ня від 10.01.2005р. №/1 в частині виз
начення суми податкового зоб
овязання за платежем по
даток на додану вартість у ро
змірі 140 000,00 грн., у тому числі: ос
новний платіж 100 000,00 грн., штра
фні санкції 40 000,00 грн.
В обґрунтування позо
вних вимог позивач послався
на те, що ним правомірно сформ
овано податковий кредит та з
аявлено до відшкодування под
аток на додану вартість, оскі
льки у відповідності до п. 7.1. ст
. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» належни
м чином здійснено купівлю
продаж товару, що підтверджу
ється видатковою накладною,
податковою накладною, прости
м векселем та довіреністю.

Рішенням господарсь
кого суду Сумської області в
ід 17.05.2005р. позовні вимоги задово
лено. Визнано недійсними под
аткове повідомлення-рішення
від 01.11.2004р. №/0 в частині визна
чення податкового зобовяз
ання з податку на додану варт
ість у розмірі 100 000,00 грн. та 30 000,00 г
рн. штрафних санкцій та под
аткове повідомлення-рішення
від 10.01.2005р. № /7 в частині виз
начення податкового зобов
язання з податку на додану ва
ртість у розмірі 100 000,00 грн. та 40 00
0,00 грн. штрафних санкцій.
Постановою Харківсь
кого апеляційного господарс
ького суду від 05.07.2005р. апеляційн
у скаргу Сумської міжрайонно
ї державної податкової інспе
кції задоволено. Рішення Гос
подарського суду Сумської об
ласті від 17.05.2005р. у справі № 15/101-05 ск
асовано та прийнято нове ріш
ення про відмову у задоволен
ні позову.
Не погоджуючись з по
становою суду апеляційної ін
станції, Приватне виробничо-
комерційне мале підприємств
о «НАСА» оскаржило її в касац
ійному порядку.
В касаційній скарзі
скаржник просить скасувати д
ану постанову з мотивів пору
шення судом норм матеріально
го і процесуального права та
залишити в силі рішення суду
першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповід
ача, пояснення присутніх у су
довому засіданні представни
ків сторін, розглянувши та об
говоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши правиль
ність застосування судами но
рм матеріального та процесуа
льного права і матеріали спр
ави, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає ч
астковому задоволенню з ог
ляду на таке.
Як встановлено судами поп
ередніх інстанцій, в вересні
- жовтні 2004 року Сумською міжра
йонною державною податковою
інспекцією проведено позапл
анову тематичну перевірку пр
авильності визначення сум ПД
В заявлених до відшкодування
за липень 2004 року структурним
підрозділом Приватного виро
бничо-комерційного малого пі
дприємства «НАСА» Будівельн
им управлінням №821.
За результатами проведено
ї скаржником вказаної вище п
еревірки відповідачем 21.10.2004 ро
ку складено відповідний Акт
№ 23/010-225.
На підставі вказаного Акту
, скаржником 01.11.2004 року прийнято
податкове повідомлення-ріше
ння №/0, яким на підставі п.п.
17.1.3 п. 17.1 ст.17 Закону України «Про
порядок погашення зобовяз
ань платників податків перед
бюджетами та державними ціл
ьовими фондами» та п. 1.3, 1.8 ст. 1, п.
4.8 ст. 4, п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Зако
ну України «Про податок на до
дану вартість» визначено по
зивачу суму податкового зобо
вязання в розмірі 137335 грн., в т
ому числі: 105643 грн. основний п
латіж та 31692 грн. штрафні (фін
ансові) санкції.
За результатами неоднора
зового оскарження позивачем
вказаних податкових повідом
лень рішень до Сумської мі
жрайонної державної податко
вої інспекції та ДПА у Сумськ
ій області, прийняті рішення
про залишення без задоволен
ня скарг позивача та прийнят
о податкове повідомлення
рішення №/1 від 10.01.2005 року, яки
м визначено позивачу суму по
даткового зобовязання в ро
змірі 147900,20 грн., в тому числі: 105643 г
рн. основний платіж та 42257,20 гр
н. штрафні (фінансові) санкц
ії.
Під час проведеної Сумсько
ю міжрайонною державною пода
тковою інспекцією зазначено
ї вище перевірки, на думку под
аткового органу, встановлено
порушення позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.
4 ст. 7 Закону України «Про пода
ток на додану вартість» при ф
ормуванні в липні 2004 року пода
ткового кредиту з податку на
додану вартість в розмірі 100000
грн., оскільки віднесена пози
вачем до податкового кредиту
зазначена сума ПДВ не є докум
ентально підтвердженою, у зв
язку з чим нарахований поз
ивачем ПДВ в зазначеній сумі
підлягає зменшенню.
Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4. ст.
7 Закону України «Про податок
на додану вартість» (в чинній
редакції на час проведення п
еревірки) податковий кредит
звітного періоду складаєтьс
я із сум податків, сплачених (н
арахованих) платником податк
у у звітному періоді у звяз
ку з придбанням товарів (робі
т, послуг), вартість яких відно
ситься до складу валових вит
рат виробництва (обігу) та осн
овних фондів чи нематеріальн
их активів, що підлягають амо
ртизації.
Як встановлено судами поп
ередніх інстанцій, відповідн
о до укладеного між позиваче
м та Приватною виробничо-ком
ерційною фірмою «ПАК» догово
ру купівлі-продажу від 30.07.2004 рок
у, у власність позивачу перед
ано технічне зерно амаранту.
Оплата за вищевказаним дого
вором проведена у вексельній
формі, а саме простим векселе
м №63 від 30.07.2004 року вартістю 6000
00 грн., що підтверджується акт
ом передачі векселів від 30.07.2004 р
оку. Того ж дня зазначений тов
ар був переданий ПВКФ «ПАК» н
а відповідальне зберігання.

Задовольняючи позовні ви
моги, суд першої інстанції ви
ходив, зокрема, з того, що факт
проведення позивачем господ
арських операцій з ПВКФ «ПАК
» щодо придбання технічного
зерна амаранту (далі товар
у), вартість якого відноситьс
я до складу валових витрат, пі
дтверджується документальн
о, а саме договором купівлі пр
одажу, видатковою накладною,
податковою накладною. Також
оскаржуване судове рішення
першої інстанції містить вис
новок про те, що оскільки опла
та за отриманий позивачем то
вар була здійснена векселем,
а сума податку на додану варт
ість, сплаченого при придбан
ні товару в розмірі 100000 грн., під
тверджується документально
, а саме податковою накладною
, то позивачем вказана сума по
датку на додану вартість пра
вомірно включена до сформова
ного ним у липні 2004 року податк
ового кредиту. Судом першої і
нстанції також зазначено, що
названа податкова накладна
відповідає вимогам п.п. 7.2.1 п. 7.2 с
т. 7 Закону України «Про подато
к на додану вартість.
Проте, суд касаційної інс
танції не може погодитися з т
акими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони зро
блені без повного та всебічн
ого зясування обставин спр
ави, ґрунтуються здебільшого
лише на факті наявності у по
зивача податкової накладної
, виданої його контрагентом.

На думку суду касаційної ін
станції, наявність податкови
х накладних дійсно є обовя
зковою обставиною для визнач
ення правильності формуванн
я податкового кредиту та від
шкодування податку на додану
вартість з бюджету, але не вич
ерпною.
Згідно пункту 1.8 ст.1 Закону
України «Про податок на дода
ну вартість» бюджетне відшко
дування сума, що підлягає п
оверненню платнику податку з
бюджету у звязку з надмірн
ою сплатою податку у випадка
х, визначених цим Законом.
Відповідно до п.п. 7.7.1 та п.п. 7.7.3 п
. 7.7 ст.7 Закону України «Про под
аток на додану вартість» у ра
зі коли за результатами звіт
ного періоду різниця між заг
альною сумою податкових зобо
вязань, що виникли у звяз
ку з будь-яким продажем товар
ів (робіт, послуг) протягом зві
тного періоду та сумою подат
кового кредиту звітного пері
оду має відємне значення, т
ака сума підлягає відшкодува
нню платнику податку з Держа
вного бюджету України протяг
ом місяця, наступного після п
одачі декларації.
Таким чином, суд касаційної
інстанції вказує на те, що пра
во на формування податкового
кредиту та відшкодування по
датку на додану вартість з бю
джету виникає лише при факти
чній надмірній сплаті податк
у на додану вартість, а не з са
мого факту існування зобов
язання з цього податку в ціні
товару.
Відповідно до ч. 3 ст.4 Закону
України «Про обіг векселів в
Україні» умова щодо проведе
ння розрахунків із застосува
нням векселів обовязково в
ідображається у відповідном
у договорі, який укладається
в письмовій формі. У разі вида
чі (передачі) векселя відпові
дно до договору припиняються
грошові зобовязання щодо
платежу за цим договором і ви
никають грошові зобовязан
ня щодо платежу за векселем.

Згідно ч. 3 п. 4.8 ст. 4 Закону Укра
їни «Про податок на додану ва
ртість» векселі отримані, ал
е не оплачені платником пода
тку, або видані, але не оплачен
і платником податку, не зміню
ють сум податкових зобовяз
ань або податкового кредиту
такого платника податків, не
залежно від видів операцій, п
о яких такі векселі використ
овуються.
Таким чином, вирішуючи спір
по суті, суд першої інстанції
не дослідив та не надав належ
ної правової оцінки фактичні
й сплаті податку на додану ва
ртість при формуванні податк
ового кредиту у звітному пер
іоді.
Суд апеляційної інстанці
ї, перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення міс
цевого господарського суду,
дійшов висновку про те, що поз
ивачем податок на додану вар
тість, в ціні отриманого ним т
овару, сплачено не було, у зв
язку з чим і податковий креди
т сформований ним у звітному
періоді неправомірно.
З вищеназваними висновка
ми суду апеляційної інстанці
ї погодитися не можливо, оскі
льки вони ґрунтуються тільки
на викладених в судовому зас
іданні поясненнях представн
иків сторін, а не підтверджен
і відповідними способами док
азування.
Судом апеляційної інстанц
ії при розгляді справи не бул
и враховані приписи частин
и 1 статті 11 Кодексу адміністр
ативного судочинства Україн
и щодо здійснення розгляду і
вирішення справ в адміністр
ативних судах на засадах зма
гальності сторін та свободи
в наданні ними суду своїх док
азів і у доведенні перед судо
м їх переконливості.
Відповідно, частинами 4 та 5 ц
ієї статті на суд покладаєть
ся обовязок вживати передб
ачені законом заходи, необхі
дні для зясування всіх обс
тавин у справі, у тому числі що
до виявлення та витребування
доказів з власної ініціатив
и; зобовязує суд запропону
вати особам, які беруть участ
ь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребув
ати докази, яких, на думку суду
, не вистачає.
Проте, докази фактичної с
плати позивачем податку на д
одану вартість при формуванн
і ним податкового кредиту у з
вітному періоді судом не вит
ребовувались та сторонами не
надавались.
Окрім того, викладений в А
кті довід контролюючого орга
ну про безтоварність господа
рських операцій взагалі не д
осліджувався судами першої т
а апеляційної інстанцій в ус
тановленому законодавством
порядку.
Але це має безпосер
еднє відношення для правильн
ого вирішення даного спору п
о суті, оскільки за змістом ча
стини 1 статті 228 Цивільного ко
дексу України правочин, спря
мований на незаконне заволод
іння майном держави, вважаєт
ься таким, що порушує публічн
ий порядок, а отже, згідно з ча
стиною 2 згаданої статті, є нік
чемним.
Частиною 2 статті 215 Цивіль
ного кодексу України визнанн
я судами нікчемних правочині
в недійсними не вимагається.
А у відповідності з частиною
1 статті 216 цього Кодексу недій
сний правочин не створює юри
дичних наслідків, крім тих, що
повязані з його недійсніс
тю.
Суд касаційної інстанції в
важає, що наявність у покупця
належно оформлених документ
ів, які відповідно до Закону У
країни «Про податок на додан
у вартість» від 03.04.1997р. № 168/97-ВР не
обхідні для віднесення певни
х сум до податкового кредиту
, зокрема, виданих продавцями
податкових накладних, не є бе
зумовною підставою для відшк
одування податку на додану в
артість, якщо податковий орг
ан доведе, що відомості, які мі
стяться в таких документах, н
е відповідають дійсності, як
у випадку не здійснення сами
х операцій. Також суд в кожном
у конкретному випадку має пе
ревіряти факт надмірної спла
ти податку на додану вартіст
ь платником, який підлягає вс
тановленню в судовому процес
і, як юридичний факт, оскільки
з ним Закон повязує виникн
ення права платника податку
на отримання бюджетного відш
кодування.
Першою та апеляційн
ою інстанціями не було зяс
овано та встановлено, чи спла
чувались податки продавцями
товару та чи мали операції з р
еалізації товарно-матеріаль
них цінностей реальний това
рний характер, яким чином пер
евозився і зберігався товар
(чиїм транспортом, за чий раху
нок), можливість здійснення г
осподарських операцій з урах
уванням віддаленості контра
гентів один від одного.
Крім того, згідно з ч.
1 ст.138 Кодексу адміністративн
ого судочинства України пред
метом доказування є обставин
и, якими обґрунтовуються поз
овні вимоги чи заперечення а
бо які мають інше значення дл
я вирішення справи та які нал
ежить встановити при ухвален
ні судового рішення у справі
.
Проте, судами всупер
еч приписам ч.1 ст.138 Кодексу адм
іністративного судочинства
України не встановлено пред
мет доказування у справі, не
зобовязано податковий ор
ган надати в необхідному обс
язі докази на обґрунтування
своїх доводів та не витребув
ано необхідних і достатніх д
оказів з власної ініціативи.

Відповідно до роз
яснень, які викладені в поста
нові Пленуму Верховного Суду
України від 29.12.1976 р. № 11 «Про суд
ове рішення» (зі змінами та
доповненнями) рішення є зак
онним тоді, коли суд, викона
вши всі вимоги процесуальн
ого законодавства і всебічн
о перевіривши обставини, вир
ішив справу у відповідності
з нормами матеріального пр
ава, що підлягають застосува
нню до даних правовідносин
.
Оскаржувані судові р
ішення вказаним вимогам не в
ідповідають.
Враховуючи, що судам
и попередніх інстанцій вищен
азвані обставини враховано н
е було, і це призвело до не обґ
рунтованих належним чином ви
сновків щодо прав і обовяз
ків сторін у даному спорі, а та
кож те, що передбачені процес
уальним законодавством межі
перегляду справи в касаційн
ій інстанції не дають їй прав
а встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не б
ули встановлені попередніми
судовими інстанціями, оскар
жувані судові рішення у спра
ві підлягають скасуванню з н
аправленням справи на новий
судовий розгляд до суду перш
ої інстанції відповідно до ч
.2 ст. 227 Кодексу адміністративн
ого судочинства України.
Під час нового ро
згляду справи суду необхідн
о врахувати викладене, всеб
ічно і повно зясувати і п
еревірити всі фактичні обс
тавини справи, обєктивно
оцінити докази, що мають юр
идичне значення для її роз
гляду та вирішення спору по
суті, і в залежності від вс
тановленого правильно визн
ачити норми матеріального
права, що підлягають застос
уванню до спірних правовід
носин, та прийняти обґрунто
ване і законне судове ріше
ння.
Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 К
одексу адміністративного су
дочинства України, суд касац
ійної інстанції

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу При
ватного виробничо-комерційн
ого малого підприємства «НАС
А» задовольнити частково.
Рішення Господарського су
ду Сумської області від 17.05.2005р.
та постанову Харківського ап
еляційного господарського с
уду від 05.07.2005р. у справі № 15/101-05 скас
увати та направити матеріали
справи на новий судовий розг
ляд до суду першої інстанції
.
Ухвала набирає законної си
ли з моменту проголошення і м
оже бути оскаржена з підстав
, у строк та у порядку, визначе
ними ст.ст. 237 239 КАС України.

Головуючий
(підпис)
Конюшко К.В.

Судді

(підпис)

Ланченко Л.В.

(підпис)

Нечитайло О.М.

(підпис)

Пилипчук Н.Г.

(підпис)

Федоров М.О.

З оригіналом згідно
Відповідальний секретар

Ф.А. Каліушко