Справа № К-4778/07
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І МЕНЕМ УКРАЇНИ

05
серпня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у складі:

головуючого:

Панченка О.Н.

суддів:

Смоковича М.І. Сороки М.О.
Штульмана І.В. Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Овруцького районного
суду Житомирської області від 10 листопада 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської області
від 12 лютого 2007 року у справі за позовомОСОБА_1 до Житомирського
обласного військового комісаріату, Овруцького об'єднаного міського
військового комісаріату та Центру з нарахувань і виплат пенсій та допомог
Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації про стягнення невиплачених коштів,
передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», -

в с т а н о
в и л а:

ОСОБА_1звернулась
до суду з позовом до Житомирського обласного військового комісаріату,
Овруцького об'єднаного міського військового комісаріату та Центру з нарахувань
і виплат пенсій та допомог Головного управління праці та соціального захисту
населення Житомирської обласної державної адміністрації про стягнення
невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому зазначала, що
відповідно до вимог статей
37 та 39 Закону України
«Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» як громадянка, що постійно проживає на території радіоактивного забруднення,
а також перебуває на обліку в
Овруцькому об'єднаному міському військовому комісаріаті, вона має право на
щомісячну допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
зоні гарантованого добровільного
відселення в розмірі 40 відсотків
від мінімальної заробітної
плати та на доплату у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Проте, відповідачі нараховують
зазначені виплати не відповідно з цим Законом в кратному відношенні до
мінімальної заробітної плати, а в твердих ставках, встановлених постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що
призвело до порушення її прав. Позивачка просила задовольнити її вимоги про
стягнення з відповідачів невиплачених сум за період 01.02.2005 року по
31.12.2005 року.

Постановою
Овруцького районного суду Житомирської області від 10 листопада 2006 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого 2007 року постанову
Овруцького районного суду Житомирської області від 10 листопада 2006 року
залишено без зміни.

Не
погоджуючись з постановленими у справі рішеннями, Перепелкіна В.І. звернулась до Вищого адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судами норм
матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції і постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі.

В письмових
запереченнях на касаційну скаргу Житомирський обласний центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту
населення Житомирської обласної державної адміністрації зазначає, що він не
може бути відповідачем, оскільки не є розпорядником коштів на чорнобильські
програми, не являється фінансуючою організацією на дані видатки та не має
відповідного рахунку. Вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують
висновків, викладених у судових рішеннях. Просить у задоволенні
касаційної скарги відмовити.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу Житомирський
обласний військовий комісаріат зазначає, що виплати позивачці коштів,
передбачених Законом України «Про статус
і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за
2003-2005 року провадились у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів
України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 836 від
26.07.1996 року. Вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків,
викладених у судових рішеннях. Просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.

Заслухавши
доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки
обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Судами
встановлено, що позивачка є постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській
атомній електростанції 3 категорії. При
цьому проживає на території
радіоактивного забруднення в зоні
гарантованого добровільного відселення і має
право на компенсації,
доплати та допомоги, передбачені статтями 37 та 39
Закону України «Про статус
і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської
області за лютий - грудень 2005 року виплатило позивачці відповідні суми в
розмірі 10,50 грн. та 2,10 грн.,
визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 836 від 26.07.1996 року.

Постановлені у справі
судові рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1 мотивовані
тим, що доплати громадянам, які працюють і проживають на територіях радіоактивного забруднення,
підлягають виплаті у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів
України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 836
від 26.07.1996 року .

Однак, з таким висновком судів погодитись не можна з огляду на
наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та
законами України.

Відповідно
до статті 37 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного
господарства в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення -
40 відсотків від мінімальної заробітної плати.

Згідно з вимогами статті
39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного
відселення, провадиться доплата в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996
року «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній на
момент виникнення правовідносин, всупереч Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», який визначив кратність
компенсації в залежності від розміру мінімальної заробітної плати, встановлено
розмір щомісячної грошової допомоги громадянам,
які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного відселення - 210 тис. крб. (2,1 грн. за грошовою
реформою), та громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення
у зоні гарантованого добровільного відселення - 1050 тис. крб. (10,5 грн. за
грошовою реформою).

Разом з тим, цей розмір не
відповідає визначеному Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розміру, кратному мінімальній заробітній платі, яка
встановлена Законом України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та відповідно збільшувалась за 2005 рік
на підставі відповідних законів про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік».

Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати в Україні, за 2005 рік був таким: з 01.01.2005 року - 262,00 грн., з
01.04.2005 року - 290,00 грн., з
01.07.2005 року - 310,00 грн., з 01.09.2005 року -332,00 грн.

При цьому статтею 2 цього Закону України передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України здійснювати
застосування вищенаведених норм закону. Крім того, ні Закон України «Про Державний бюджет України на 2005 рік»,
ні закони, якими до нього вносились зміни, не містили обмежень щодо
застосування статей 37 та 39 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином,
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме
статті 37 та 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та відповідні
статті Законів України щодо
встановлення розміру
мінімальної заробітної плати на 2005 рік, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Отже,
виплатаОСОБА_1доплати та грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» протирічить вимогам Конституції України і Законам України.

А тому висновок судів про відсутність порушень чинного законодавства в діях відповідача є помилковим.

Крім
того, суди, відмовивши в задоволенні
позову, не дослідили і не дали правової оцінки законодавчим актам, які
визначають правосуб'єктність відповідачів, їх права та обов'язки у сфері
публічних відносин, чи є вони належними відповідачами по всіх заявлених
вимогах, не перевірили обґрунтованість вимог
позивачки щодо стягнення конкретних сум, відповідність їх розмірам
мінімальних заробітних плат, які були
встановлені чинним законодавством.

Згідно з
вимогами статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України суд
касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що
не були встановлені в судовому рішенні,
та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно
до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення
справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені
судом касаційної інстанції.

Виходячи з наведеного, постановлені у справі судові рішення не можна вважати
законними і обґрунтованими, а
тому вони підлягають скасуванню з
поверненням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання
вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, перевірки всіх
доводів позивача і постановлення законного та
обґрунтованого рішення.

Керуючись
статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Овруцького районного суду Житомирської області від 10 листопада 2006 року та постанову апеляційного суду Житомирської
області від 12 лютого 2007 року
скасувати.

Справу за
позовомОСОБА_1 до Житомирського обласного військового комісаріату, Овруцького
об'єднаного міського військового комісаріату та Центру з нарахувань і виплат
пенсій та допомог Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної адміністрації про стягнення невиплачених
коштів, передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повернути на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, крім як у
порядку та з підстав, передбачених статтями 237-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: