Справа № К-4399/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного
суду України у складі:

головуючого: Панченка О.Н.

суддів:
Весельської Т.Ф.

Мироненка
О.В.

Смоковича М.І.

Чумаченко
Т.А.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну
скаргуОСОБА_1на рішення Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 грудня 2003 року та ухвалу Апеляційного
суду м. Києва
від 11 березня 2004 року у справі за
позовом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва доОСОБА_1про стягнення податкової заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Державна
податкова інспекція у Голосіївському районі м. Києва звернулась
до суду з позовом доОСОБА_1про стягнення
податкової заборгованості в сумі
270,60 грн. Позовні вимоги
мотивовано тим, що відповідачем
недоплачений прибутковий податок з
сукупного річного доходу
за 2001 рік.

Рішенням
Голосіївського районного суду м.
Києва від 29 грудня 2003 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь
держави 270,60 грн. заборгованості по сплаті
прибуткового податку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2004 року
рішення Голосіївського районного суду м.
Києва від 29 грудня 2003 року залишено без зміни.

Не погоджуючись з постановленими у справі
рішеннями судів, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судами
норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати постановлені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанції і
постановити нове судове рішення.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин,
необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи
касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та
застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з
декларацією про доходи за 2001 рік, поданої ОСОБА_1 16.03.2002 року, сукупний прибуток відповідача за винятком
матеріальної допомоги за 2001
рік склав 14931,12 грн. Виходячи
з зазначеної суми
відповідно до фінансових бухгалтерських документів податковими органами
відповідачу було донараховано податкове зобов'язання, а саме: прибутковий податок у сумі 270,60 грн., який у встановлений законодавством строк відповідачем не був сплачений. Це і стало підставою для звернення
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м.
Києва до
суду з позовом.

Відповідно до ст.12 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 р. (далі
- Декрет) з доходів, зазначених у ст.11 (доходи громадян, одержувані ними від
підприємств, установ, організацій і фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності не за місцем основної роботи), податок обчислюється за ставками,
наведеними у п.2, 3 і 4 ст.7, утримується з джерела виплати і перераховується
до бюджету в порядку, встановленому ст.10 цього Декрету. При визначенні
оподатковуваного доходу в джерела виплати не виключається сума встановленого чинним законодавством
неоподатковуваного мінімуму і не надаються пільги, передбачені ст.6 цього
Декрету.

Після закінчення календарного року
громадяни, крім тих, які одержували доходи лише за місцем основної роботи
зобов'язані у строки, визначені законом, подати
до податкового органу за місцем проживання декларацію про суму сукупного
доходу, одержаного як за основним, так і не основним місцем роботи. Особи, які
одержують доходи не за основним місцем роботи, зобов'язані вести облік доходів
і витрат, пов'язаних з одержанням цих доходів, за формою і у порядку,
встановленому Головною державною податкової інспекцією України.

Починаючи з 01.01.1993 р., громадяни
сплачують прибутковий податок відповідно
до Декрету, яким визначено коло платників прибуткового податку, об'єкти і
ставки оподаткування.

Згідно
зі статтею 2 Декрету об'єктом оподаткування у громадян є сукупний
оподаткований доход за календарний рік.

Пункт 1 ст.7 Декрету передбачає сплату
прибуткового податку з сукупного оподаткованого доходу громадян за місцем
основної роботи (служби, навчання), тобто з доходу, отриманого в результаті
основної, систематичної діяльності громадянина, що носить постійний характер,
який обчислюється за ставками прогресивного оподаткування доходів громадян,
встановленими Указом Президента України «Про збільшення неоподатковуваного
мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян» від 13.09.1994
р. №519 із подальшими змінами.

Доход громадян, які не мають постійного
місця проживання в Україні, і аналогічно до нього - доход, який отримують
громадяни не за місцем основної роботи
(за сумісництвом, за виконання разових робіт тощо) - тобто додатково отриманий
доход за виконання робіт, які не є постійним видом діяльності громадянина і
основним джерелом отримання ним доходу, оподатковується відповідно до п.3 ст.7
Декрету в розмірі 20 відсотків.

Таким чином, Декретом, окрім як у п.1 ст.7,
не встановлено інших ставок для обчислення
прибуткового податку із сукупного оподатковуваного доходу громадян.

Тому, оскільки чинним законодавством передбачена тільки одна шкала ставок для обчислення прибуткового податку із
сукупного оподатковуваного доходу громадян, вона повинна застосовуватись до
всіх об'єктів оподаткування, у тому числі і до доходу скаржника, об'єктом
оподаткування якого також є сукупний оподатковуваний доход за календарний рік.

Розділом 1 Декрету відповідно до положень
Указу Президента України «Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки
прогресивного оподаткування доходів громадян» №519/94 від 13.09.1994 р.
закладено принцип рівного підходу до оподаткування доходів всіх громадян, які
мають постійне місце проживання в Україні, незалежно від джерел отримання цих
доходів, який реалізується шляхом обчислення податку із сукупного річного
доходу, який складається з місячних сукупних оподатковуваних доходів за ставками
прогресивного оподаткування при дотриманні відповідних гарантій
(неоподаткований мінімум та виключення деяких виплат з переліку оподатковуваних
доходів - ст.5, 6 Декрету).

Крім того, ухвалою Конституційного суду
України від 21.03.2002 р. №9-у/2002 (справа
№2-17/2002) було відмовлено у відкритті конституційного провадження в справі за
конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) Указу Президента України «Про збільшення
неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів
громадян».

Зокрема, Конституційний Суд України
зазначив, що даний Указ прийнято відповідно до положень Конституції (Основного
Закону) України від 20.04.1978 р. (п.7-4 ст.114-5). Згідно з цією конституційною
нормою Президент України мав повноваження ухвалювати «укази з питань
економічної реформи, неврегульованих
законами України, які діють до прийняття відповідних законів». Положення
цього Указу застосовуються з 1996 р. Верховною Радою України та Кабінетом
Міністрів України для розрахунку надходжень від податків, зборів (обов'язкових
платежів), а також визначення сум штрафів за адміністративні правопорушення.

Статтею 23 Декрету передбачено видачу
Головною державною податковою інспекцією України Інструкції щодо застосування
Декрету.

Інструкція про прибутковий податок з
громадян, затверджена наказом Головної державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 р. за №12, та зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 р. за №64, і є невід'ємною частиною Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян».

Колегія суддів погоджується з висновками
судів, які відмовляючи у задоволенні
скарги, виходили з того, що Державною
податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва було правильно донараховано
прибутковий податок за
відповідною методикою нарахування податку, згідно з вимогами чинного
законодавства.

Доводи касаційної скарги не дають підстав
для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права, які зазначені у статтях 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для їх зміни
чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_1залишити без
задоволення.

Рішення
Голосіївського районного суду м.
Києва від 29 грудня 2003 року та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2004 року у
справі за позовом Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва доОСОБА_1про стягнення податкової
заборгованості - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню не підлягає, крім як у порядку та з підстав,
передбачених статтями 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: (підписи)

З оригіналом
згідно: відповідальний секретар