Справа № 2А-261/08
Суддя: Логвинюк І.М.
Дата ухвалення: 2008-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2А-261/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

26 листопада 2008 року м. Ковель Волинської області

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого – судді Логвинюк І.М,

з участю: секретаря Щесюк Н.Й.,

позивача
ОСОБА_1
,

представника позивача
ОСОБА_2
,

представника відповідача
ОСОБА_3
,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1
до управління Пенсійного Фонду України в місті Ковелі Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов”язання призначення пенсії як державному службовцеві,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1
звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного Фонду України в місті Ковелі Волинської області про визнання дій по відмові у призначенні їй пенсії як державному службовцеві неправомірними та зобов”язання відповідача призначити їй таку пенсію, мотивуючи тим, що в період з 13.01.60 р. по 06.02.73 р. вона працювала у Ковельському міськсоцзабезі на посаді старшого рахівника. В період з 06.02.73 р. по 24.09.90 р., тобто, по день виходу на пенсію за віком, працювала на посаді старшого бухгалтера. Згідно з наказом
НОМЕР_1
від
ІНФОРМАЦІЯ_1
р., вона була прийнята відділом соціального забезпечення населення Ковельської міської адміністрації на посаду інспектора по виплаті пенсії і допомоги, з присвоєнням їй 12 рангу державного службовця, де пропрацювала до 08.07.94 р. В даний час її загальний страховий стаж складає 39 років, 9 місяців та 7 днів, а стаж державної служби - 30 років, 1 місяць та 4 дні. Враховуючи її звернення з приводу призначення їй пенсії як державному службовцеві відповідно до положень ст. 37 Закону України “Про державну службу”, відповідач повинен був призначити їй таку пенсію, однак неправомірно відмовив у цьому. Просить позов задовольнити, визнати незаконними дії відповідача, що полягають у відмові призначити їій пенсію як державному службовцеві та зобов”язати призначити таку пенсію.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами, просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що позивач працювала на посаді державного службовця в період з 28.03.94 р. по 08.07.94 р. та їй було присвоєно ранг державного службовця. Вона має більше як 20 років спеціального стажу, підлягає під категорію осіб, які мають право на отримання пенсії державного службовця відповідно до положень ст. 37 Закону України “Про державну службу”. Дана стаття не містить вказівки про те, що пенсія державного службовця може бути призначена лише тим особам, які досягли пенсійного віку до набрання чинності Законом України “Про державну службу”. Вини позивача у порушенні адміністрацією відділу соціального забезпечення населення ряду вимог Закону України “Про державну службу” під час прийняття її на посаду інспектора по виплаті пенсій і допомог, проходження даної служби, немає. А тому відмова відповідача у призначенні їй пенсії як державному службовцеві, є неправомірною. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, суду пояснив, що, дійсно, відповідачем було відмовлено у задоволенні звернення позивача про призначення їй пенсії як державному службовцеві. Підставою відмови стало те, що позивач на час введення в дію Закону України “Про державну службу”, а саме: за станом на 01.01.04 р. вже досягла пенсійного віку - 55 років, на посаді державного службовця не працювала. Хоча позивач і працювала тимчасово на посаді державного службовця у період з березня по липень 1994 р., однак, не набула права на пенсію державного службовця. Просить суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю заявлених вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, з’ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно в період з 13.01.60 р. по 24.09.90 р. працювала на посадах рахівника, старшого рахівника Ковельського міськсоцзабезу; старшого бухгалтера відділу соціального забезпечення виконавчого комітету Ковельської міської Ради народних депутатів, що представником відповідача не оспорюється.

Дана обставина стверджується копією трудової книжки, виданої
ІНФОРМАЦІЯ_2
р. на прізвище
ОСОБА_1
,
ІНФОРМАЦІЯ_3
р.н., з якої слідує, що позивач 13.01.60 р. була прийнята на посаду старшого рахівника Ковельського міськсоцзабезу на підставі наказу
НОМЕР_2
від
ІНФОРМАЦІЯ_4
р. (запис
НОМЕР_3
), 06.02.73 р. призначена старшим бухгалтером на підставі наказу
НОМЕР_4
від
ІНФОРМАЦІЯ_5
р.(запис
НОМЕР_5
),24.09.90 р. звільнена з посади у зв”язку з виходом на пенсію на підставі наказу
НОМЕР_6
від
ІНФОРМАЦІЯ_6
р.(запис
НОМЕР_7
), 28.03.1994 р. прийнята на посаду інспектора по виплаті пенсій та допомог відділу соціального забезпечення населення Ковельської міської адміністрації на підставі наказу
НОМЕР_1
від
ІНФОРМАЦІЯ_1
р.(запис
НОМЕР_8
), 08.07.1994 р. звільнена з даної посади згідно із п.2 ст.36 КЗпП України у зв”язку з закінченням строку трудового договору на підставі наказу
НОМЕР_9
від
ІНФОРМАЦІЯ_7
р.(запис
НОМЕР_10
).

Та обставина, що позивач в період з 28.03.94 р. по 08.07.94 р. працювала на посаді інспектора по виплаті пенсій та допомог відділу соціального забезпечення населення Ковельської міської адміністрації, стверджується також оглянутою в судовому засіданні заявою
ОСОБА_1
про прийняття її на посаду інспектора по виплаті пенсій тимчасово з
ІНФОРМАЦІЯ_1
р.; копією виписки з наказу
НОМЕР_1
та копією наказу
НОМЕР_1
по відділу соціального захисту населення Ковельської міської адміністрації від
ІНФОРМАЦІЯ_1
р. про зарахування позивача на підставі її заяви на вказану тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х річного віку
ОСОБА_4
з 28.03.94 р.; копією виписки з пункту 5 наказу
НОМЕР_9
та копією п.5 наказу
НОМЕР_9
по відділу соціального захисту населення Ковельської міської адміністрації від 08.07.94 р. про звільнення позивача з даної посади з 08.07.94 р. у зв”язку з закінченням строку трудового договору.

Копією наказу
НОМЕР_11
від
ІНФОРМАЦІЯ_8
р. по відділу соціального забезпечення населення Ковельської міської адміністрації стверджується та обставина, що на підставі Закону України “Про державну службу” та постанови Кабінету Міністрів України № 239 від 18.04.94 р. про затвердження Порядку віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців, адміністрацією відділу вирішувалось питання про присвоєння позивачу 12 рангу державного службовця відповідно до займаної посади.

Відповідно до Порядку віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.94 р. № 239 та ст. 26 Закону України “Про державну службу” посада інспектора по виплаті пенсій і допомог віднесена до шостої категорії посад державних службовців, що відповідає присвоєнню працівникові 12 рангу державного службовця.

Довідкою
НОМЕР_12
від
ІНФОРМАЦІЯ_9
р., виданою управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради стверджується, що заробітна плата позивача за період з 28.03.94 р. по 08.07.94 р., згідно із штатним розписом за 1994 рік, складалась з посадового окладу, надбавки за 12 – й ранг державного службовця, 40 % надбавки за вислугу років, премій, відповідно до положень ст. 33 Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 р. № 3723-Х11.

Хоча із копії довідки управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради
НОМЕР_13
від
ІНФОРМАЦІЯ_10
р., що є правонаступником відділу соціального забезпечення населення Ковельської міської адміністрації, слідує, що особова справа
ОСОБА_1
в управлінні відсутня, суд не має сумнівів у тому, що позивач в період з 28.03.94 р. по 08.07.94 р. працювала у державному органі - відділі соціального захисту населення Ковельської міської адміністрації (нині - управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради) на посаді інспектора по виплаті пенсій і допомог. Дана посада була передбачена штатним розписом даного державного органу за станом на 01.01.94 р., затвердженим 10.05.94 р. начальником відділу соціального забезпечення населення Ковельської міської адміністрації, як посада, за якою здійснюється доплата за ранг державного службовця.

Згідно з копією паспорта серії
НОМЕР_14
, виданого
ІНФОРМАЦІЯ_12
р. Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області,
ОСОБА_1
, вона народилась
ІНФОРМАЦІЯ_3
р. та, відповідно, досягла 55-ти річного віку 25.04.1990 р.. Прийняття її на посаду інспектора по виплаті пенсій та допомог у відділ соціального забезпечення населення Ковельської міської адміністрації містило порушення адміністрацією відділу вимог ст.15 Закону України “Про держдавну службу”. Ця обставина позивачем та представниками сторін не заперечується.

Основним нормативним актом, що визначає правовий статус державних службовців та їхній соціальний захист, є Закон України ”Про державну службу” від 16 грудня 1993 року № 3723-12 ( із змінами та доповненнями).

Даний Закон введено в дію поетапно Постановою Верховної Ради України ”Про введення в дію Закону України ”Про державну службу” від 16 грудня 1993 року (із змінами, внесеними Законом України від 07 червня 2001 року № 2493-3).

Він регулює суспільні відносини, що охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Зокрема, частини 2-5 статті 37 Закону України ”Про державну службу”, що регулює пенсійне забезпечення державних службовців, уведені в дію з 01 січня 1994 року.

Посади та органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначаються Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.94 р. № 283 (з наступними змінами). З метою вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 31.05.00 р. № 865 “Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсій” (з наступними змінами).

За змістом ч. 2 ст. 37 Закону України “Про державну службу”, на одержання пенсії державного службовця мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для жінок – не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців. А також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від суми їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов”язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. А особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями – у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Частина друга статті 37 Закону України “Про державну службу” викладена у такій редакції згідно із Законом України “Про внесення змін до Закону України ”Про державну службу” від 16.01.03 р. № 432-1У, що набрав чинності 04.02.03 р.. Шляхом внесення таких змін до ч. 2 ст. 37 Закону України “Про державну службу”, уточнено, що за наявності зазначеного загального й спеціального стажу право на пенсію державного службовця виникає в осіб, які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців. А також передбачено нову категорію осіб, які зможуть отримувати пенсію державного службовця, а

саме: особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднеснних до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Тобто, в останньому випадку йдеться про осіб, які на час досягнення пенсійного віку не були державними службовцями, але мають більше 20, а не 10 років спеціального стажу.

Крім того, нова редакція даної норми закону, передбачає встановлення пенсій державним службовцям у розмірі 80 % від суми їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов”язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а іншій категорії осіб - які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 % заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

До набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Закону України ”Про державну службу” від 16.01.03 р. № 432-1У, що набрав чинності 04.02.03 р., позивач досягла пенсійного віку – 55 років, їй була призначена пенсія за віком, а тому права на пенсію як державний службовець позивач не набула, незалежно від її стажу державної служби, прийняття її у березні 1994 р. на посаду інспектора по виплаті пенсій та допомог відділу соціального забезпечення Ковельської міської адміністрації..

Згідно із ст.10, 81 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.91 р. № 1788-Х11, пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону та розгляд заяв про призначення пенсії із доданими документами, здійснюється органами Пенсійного фонду України, яким є відповідач.

За змістом ст. 82 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, відповідач має обов”язком розглянути документи про призначення пенсії та повідомити про відмову із зазначення причин відмови, що відповідачем було виконано.

Посилання відповідача на таку підставу відмови у призначенні позивачу пенсії як державному службовцеві, як досягнення позивачем на час введення в дію Закону України ”Про державну службу” від 16.01.03 р. (за станом на 01.01.94 р.) пенсійного віку, є правомірними. Це стверджується наявними у справі письмовими доказами: копією паспорта позивача, копією трудової книжки позивача, матеріалами Пенсійної справи
НОМЕР_15
на ім”я
ОСОБА_1

Ту обставину, що у трудовій книжці позивача відсутні записи про складання нею Присяги державного службовця та присвоєння їй рангу державного службовця, відсутня особова справа позивача, суд розцінює як таку, що не спростовує доводів позивача про її перебування на посаді інспектора по виплаті пенсій та допомог, що відноситься до державної служби, в період з 28.03.94 р. по 08.07.94 р. у відділі соціального забезпечення населення Ковельської міської адміністрації, та відносить зазначене до недоліків у роботі адміністрації відділу соціального забезпечення населення Ковельської міської адміністрації з питань ведення кадрового діловодства.

Однак, факт роботи позивача на посаді державного службовця в період з 28.03.94 р. по 08.07.94 р., суд не вважає таким, що надає позивачу право на призначення їй пенсії державного службовця.

Таким чином, суд приходить до висновку, що згідно з ст. 37 Закону України ”Про державну службу” від 16 грудня 1993 р. № 3723-Х11, що набрав чинності 01.01.94 р.; враховуючи положення Закону України “Про внесення змін до Закону України ”Про державну службу” від 16.01.03 р. № 432-1У, яким внесено зміни у ст. 37 Закону України ”Про державну службу”, (набрав чинності 04.02.03 р.), позивач до 01.01.94 р. досягла пенсійного віку, їй було призначено органами Пенсійного забезпечення пенсію за віком, а тому права гппенсію як державний службовець вона не набуває, незалежно від стажу державної служби та факту роботи на посаді державного службовця в період з 28.03.94 р. по 08.07.94 р..

Керуючись ст. ст. 8, 55 Конституції України, ч.ч. 2-5 ст. 37 Закону України
“Про державну
службу” від 16 грудня 1993 року № 3723-12 (із змінами та доповненнями), ст. ст.10, 81, 82 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.91 р. № 1788-Х11, ст. ст. 8-11, 86, 94, 159, 160 -163, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1
відмовити.

Постанова може бути оскаржена через Ковельський міськрайонний суд до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів, а апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Крім того, апеляційна скарга на дану постанову може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження подано не було.

Головуючий: