Справа № 22-а-405/2008
Суддя: Санакоєва М.А.
Дата ухвалення: 2008-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

05.11.2008

Справа
№ 22-а-405/08 Попередній № справи 2-а-347/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Санакоєвої М.А.,

суддів Ілюхіної Г.П. ,

Щепанської О.А.

при секретарі судового засідання Колб Т.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м.Севастополя апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровський районний суд
Автономної Республікаи Крим (суддя
Буцмак Ю.Є.) від 18.07.08 у справі № 2-а-347/08

за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської райдержадміністрації в
АР Крим (вул. Люксембург, 26 а, Кіровське, Кіровський район, Автономна
Республіка Крим, 97300)

3-ті особи:

Головне управління Державного
казначейства України в АР Крим (вул. Севастопольська, 19, Сімферополь,
Автономна Республіка Крим, 95000)

Міністерство фінансів Автономної
Республіки Крим (вул.Р.Люксембург, 4, м.Сімферополь, АР Крим, 95000)

про визнання протиправними дій,
визнання права на перерахунок допомоги, зобов'язання здійснити перерахунок
допомоги, стягнення невиплаченої допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2008 року ОСОБА_1звернувся до суду з
адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Кіровської райдержадміністрації в АР Крим про визнання протиправними дій,
визнання права на перерахунок допомоги, зобов'язання здійснити перерахунок
допомоги, стягнення невиплаченої допомоги, посилаючись на те, що він має статус
інваліда війни другої групи і відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 05 травня
йому повинна виплачуватися грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій
за віком, і оскільки у період з 2004 по 2007 рік грошова допомога йому була
виплачена не в повному обсязі, просив визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення Кіровської райдержадміністрації в АР
Крим, визнати право на перерахунок допомоги, зобов'язати здійснити перерахунок
допомоги, стягнути з відповідача суму недоплаченої щорічної грошової допомоги у
розмірі 8234,00 грн.

Уточнивши позовні вимоги,
ОСОБА_1просить стягнути щорічну недоплачену разову допомогу до Дня Перемоги у
сумі 2888,00 грн. за 2007 рік як
інваліду війни другої групи.

На підставі ухвали
Кіровського районного суду від 12.05.2008 до участі у справі були залучені у
якості третіх осіб Головне управління Державного казначейства України в АР Крим
та Міністерство фінансів АР Крим.

Постановою Кіровського
районного суду Автономної Республіки Крим від 18 липня 2008 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою
суду, позивач - ОСОБА_1, звернувся до Севастопольського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції у зв'язку з
порушенням норм матеріального та процесуального права та направити справу до суду першої інстанції
на новий розгляд.

Від позивача та третьої
особи, Міністерства фінансів АР Крим, до початку слухання справи надішли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представники відповідача та
третьої особи, Головного управління Державного казначейства України в АР
Крим, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що явка у судове
засідання це право, а не обов'язок учасників процесу, неявка у судове засідання
представників сторін не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає
можливим розглянути справу у відсутності представників сторін, належним чином
повідомлених про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, яка доповіла зміст постанови, що оскаржена, доводи
апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка постанови,
встановлюватися обставини і досліджуватися докази учасників процесу, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга
ОСОБА_1підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд виходив з того, що позивач не надав до суду належні докази на
підтвердження своїх позовних вимог, а надані копії документів ніким не завірені
та не можливо прочитати.

Судова колегія не
погоджується з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають обставинам
справи та ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено,
підтверджується матеріалами справи, що позивач, ОСОБА_1, є інвалідом війни
другої групи, що підтверджується копією посвідчення (а.с.3).

Сторонами не оспорювалось,
що ОСОБА_1, як інваліду війни другої групи було сплачено щорічну одноразову
допомогу до Дня перемоги: в 2004 році - 120,00 грн., в 2005 році -250,00 грн.,
в 2006 році -250,00 грн., в 2007 році -250,00 грн. (а.с.2).

Відповідно до частини
п'ятої статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, від 22.10.1993 р. № 3551 зі змінами, щорічно до 05 травня інвалідам війни другої
групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьмі мінімальних пенсій
за віком.

Статтею 29 Закону України
“Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19.12.2006 року № 489-V
встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
інвалідам другої групи здійснюється у розмірі 360,00 гривень.

Відповідно до пункту 13
статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” від
19.12.2006 року № 489, дію частини п'ятої статті 13 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” зупинено в частині визначення
розміру виплат щорічної грошової допомоги.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року
№ 6-рп/2007 стаття 29 Закону України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік" в частині обмеження розмірів щорічної допомоги визнана
невідповідною Конституції України.

Частиною 3 статті 22
Конституції України встановлено, що при прийняття нових законів або внесення
змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав
і свобод.

Відповідно до частини 1
статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” від 09.07.2003 рік № 1058 мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Згідно статті 62
Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік” від 19.12.2006 № 489 прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність на 2007 рік затверджується в наступному розмірі: з 01
січня -380,00 грн., з 01 квітня -406,00 грн., з 01 жовтня - 411,00 грн.

Відповідно до частини 3
статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489 “Про Державний бюджет України на
2007 рік”, для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до
абзацу першого частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” з 01 квітня по 01 жовтня 2007 року
застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність,
визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток.

Таким чином, разова грошова
допомога ОСОБА_1у, як інваліду війни другої групи у 2007 році повинна складати
410,06 х 8 = 3280,48 грн.

З матеріалів справи
вбачається, що позивачу у 2007 році сплачено разової щорічної грошової допомоги
у розмірі 250,00 грн., сума недоплати складає: 3280,48 - 250,00 = 3030,48
грн.

З урахуванням того, що
позивачем невірно здійснено розрахунок суми разової щорічної грошової допомоги,
що підлягає виплаті, судова колегія, керуючись положеннями статей 11, 195
Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за
межі доводів апеляційної скарги, оскільки це необхідно для повного захисту
прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просив.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у
задоволені позову ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних
вимог.

З'ясовуючи питання про
можливість застосування до спірних правовідносин Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 9
Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та
законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти,
прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому нормативному
акту суд застосовує правовий акт, який
має вищу юридичну силу.

Крім того, згідно з абзацом
1 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №
8 “Про незалежність судової влади” звернена увага на те, що відповідно до
статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та
інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи
людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг
встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Фізичним та юридичним
особам для захисту порушених прав відповідно до частини третьої статті 8
Кодексу адміністративного судочинства України гарантується звернення до
адміністративного суду для захисту прав і свобод громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України.

Статтею 1 Конституції
України проголошено демократичною, соціальною, правовою державою.

Статтею 2 Конституції
України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і
свободи та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави, а
їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави.

Відповідно до статті 21
Конституції України, зміст та обсяг прав і свобод людини при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений.

Отже,
встановлення Законом України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”
розмірів виплат щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни в меншому
розмірі, ніж передбачено статтею 13 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, обмежило обсяг даної категорії громадян,
визначених зазначеним Законом.

Таким чином, при визначені
розміру разової грошової допомоги інвалідам війни в 2007 році необхідно
керуватися статтею 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, а не положеннями Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, які визнані неконституційними.

Доводи відповідача, що
позов не підлягає задоволенню у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань,
призначених на ці виплати, не приймаються до уваги з наступних підстав.

Реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних
на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного
законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань,
тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань, судом не приймається до уваги. Так, у
справі “Кечко проти України” Європейський Суд з прав людини констатував, що не
приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної
влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання
своїх зобов'язань.

Таким чином, невиконання
або неналежне виконання законів, якими передбачено певні соціальні гарантії,
через відсутність коштів для їх виплати не є підставою для виправдання
дискримінуючої недоплати одноразової грошової допомоги інвалідам війни.

Керуючись статтями 195,
196, пунктом 3 частини першої статті 198, пунктом 4 частини першої статті 202,
статтею 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1-задовольнити частково.

Постанову Кіровського
районного суду АР Крим від 18 липня 2008 року по справі № 2-а-347/08 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити.

Визнати протиправними дії
Управління праці та соціального захисту населення Кіровської
райдержадміністрації в АР Крим щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1у,
як інваліду другої групи разової грошової допомоги до 05 травня.

Зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення Кіровської райдержадміністрації в АР
Крим провести перерахунок і виплатити ОСОБА_1у разову грошову допомогу до 05
травня за 2007 рік у сумі 3030,48 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення.

Постанова може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
підпис
М.А.Санакоєва

Судді
підпис
Г.П.Ілюхіна

підпис О.А.Щепанська

З оригіналом згідно

Помічник судді
О.О.Єфременко