Справа № К-31798/06
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2008-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

24 січня 2008 р.
Справа № 22-5186

к/с
№ К-31798/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Головуючий:

Нечитайло О.М.

Судді:

Конюшко К.В.

Ланченко Л.В.

Пилипчук Н.Г.

Степашко О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Куйбишевської міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області

на ухвалу

апеляційного суду Запорізької області

від

06.09.2006 року

у справі

№ 22-5186

та постанову

Куйбишевського районного суду Запорізької області

від

17.07.2006 року

у справі

№ 2-а-16

за позовом

ОСОБА_1

до

Куйбишевської міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області

про

визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1) звернулась до
Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом до Куйбишевської
міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області (надалі -
відповідач, Куйбишевська МДПІ) про скасування рішення Куйбишевської МДПІ про
нарахування ОСОБА_1 податкового зобов'язання.

Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької
області (суддя Скляр С.Ю.) від 17.07.2006 року у справі № 2-а-16, яка залишена
без змін постановою апеляційного суду Запорізької області (головуючий суддя
Денисенко Т.С., судді Каракуша К.В., Коваленко А.І.) від 06.09.2006 року у
справі № 22-5186, позов задоволено. Так, скасовано рішення Куйбишевської
міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області про нарахування ОСОБА_1 податкового
зобов'язання в сумі 8 629,40 грн. відповідно до податкового повідомлення від
10.05.2006 року № 0001701/16/663.

Вказані судові рішення обґрунтовані тим, що позивач за
заповітом набула право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній
власності КСП “Ланцівське” Куйбишевського району Запорізької області, а
сертифікат на право на земельну частку (пай) це майнове право, яке не можна
розглядати як об'єкт комерційної власності поряд з корпоративним правом, та не
підлягає оподаткування на підставі Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб”.

Куйбишевська міжрайонна державна податкова інспекція, не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної
інстанції, звернулась з касаційною скаргою в якій просить скасувати
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06.09.2006 року у справі №
22-5186 та постанову Куйбишевського районного суду Запорізької області від
17.07.2006 року у справі № 2-а-16 і прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1
в задоволенні позовних вимог.

Зазначена касаційна скарга мотивована тим, що судові
рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального
права, а саме, судами допущено невірне тлумачення ст. 13 Закону України “Про
податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 року № 889-IV.

ОСОБА_1 письмових заперечень на касаційну скаргу
відповідача не надала.

Відповідно до частини 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено
наступне:

ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за
законом від 08.12.2005 року, отримала від Прач Лідії Василівни, яка померла
10.02.2005 року, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в
колективній власності КСП "Ланцівське" Куйбишевського району
Запорізької області, розміром 8,30 в умовних кадастрових гектарах, без
визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій на підставі
сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0108688, виданого
Куйбишевською райдержадміністрацією Запорізької області 06.12.1996 року та
зареєстрованого 06.12.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на
земельну частку (пай) за № 340 із змінами від 20.02.2004 року.

31.03.2006 року ОСОБА_1 в установленому законом порядку
подала до Куйбишевської МДПІ декларацію про доходи, одержані з 01 січня по 31
грудня 2005 року, в якій зазначила вартість успадкованого сертифіката на право
на земельну частку (пай), але не сплатила податок з доходів фізичних осіб.

10.05.2006 року Куйбишевська МДПІ прийняла податкове
повідомлення № 0001701/16/663, яким, згідно пп.. 13.2.1 п. 13.2 ст. 13 Закону
України “Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 року № 889-IV (надалі
- Закон № 889), визначила ОСОБА_1 податкове зобов'язання за платежем:
“прибутковий податок з робітників, службовців, включаючи членів кооперативів,
за виконання трудових обов'язків” в сумі 8 629,40 грн.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, приходить до висновку про відсутність підстав для
задоволення касаційної скарги, а саме.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону № 889, об'єкти
спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на: а) об'єкт
нерухомого майна; б) об'єкт рухомого майна, зокрема: предмет антикваріату або
витвір мистецтва; природне дорогоцінне каміння чи дорогоцінний метал, прикраса
з використанням дорогоцінних металів та/або природного дорогоцінного каміння;
будь-який транспортний засіб та приладдя до нього; інші види рухомого майна; в)
об'єкт комерційної власності, а саме - цінний папір (крім депозитного
(ощадного), іпотечного сертифіката), корпоративне право, власність на об'єкт
бізнесу як такий, тобто власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна
(промислова) власність або право на отримання доходу за нею; г) суми страхового
відшкодування (страхових виплат) за страховими договорами, укладеними
спадкодавцем, а також суми, що зберігаються на пенсійному рахунку спадкодавця
згідно з договором недержавного пенсійного забезпечення, пенсійного вкладу; д)
кошти, а саме готівкові кошти або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця,
відкритих у банках та небанківських фінансових установах, у тому числі
депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з
нерухомістю.

Згідно пп.. 13.2.1 п. 13.2 ст. 13 Закону № 889,
оподаткуванню за ставкою, визначеною п. 7.1 цього Закону (13 % на період
2004-2006 року), підлягає вартість об'єктів комерційної власності, у тому числі
корпоративних прав, успадкованих будь-якими особами незалежно від ступеня їх
споріднення з спадкодавцем.

Відповідно до п. 17 Розділу X Земельного кодексу
України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами,
вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на
відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до
законодавства.

Сертифікат на право на земельну частку (пай), не є цінним
папером в розумінні ст.ст. 1, 3 Закону України “Про цінні папери і фондову
біржу”.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України,
корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь
цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої
відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та
статутними документами.

Пунктом 14 Перехідних положень Земельного кодексу України
встановлено заборону до 1 січня 2007 року щодо внесення права на земельну
частку (пай) до статутних фондів господарських товариств.

Отже, сертифікат на земельну частку (пай) також не
відноситься до корпоративних прав.

Аналізуючи викладнане, Вищий адміністративний суд України
погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що сертифікат на право на
земельну частку (пай) не є об'єктом комерційної власності, а, отже не підлягає
оподаткуванню за ставкою, визначеною п. 7.1 цього Закону (13 % на період
2004-2006 року).

Крім того, статтями 1,6 Закону України “Про систему
оподаткування” передбачено, що ставки податків та об'єкти оподаткування можуть
встановлюватися виключно законами України про оподаткування.

Отже, листи Державної податкової адміністрації України
щодо об'єктів оподаткування на які посилається Куйбишевська МДПІ не можуть бути
взяті судом до уваги.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України підтверджує, що при прийнятті судових рішень у
справі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вичерпних юридичних
висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосували до спірних
правовідносин сторін норми матеріального права.

За таких обставин, касаційна скарга Куйбишевської
міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області підлягає
залишенню без задоволення, а постанова Куйбишевського районного суду Запорізької
області від 17.07.2006 року у справі № 2-а-16 та ухвала апеляційного суду
Запорізької області від 06.09.2006 року у справі № 22-5186 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2211
223, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну
скаргу Куйбишевської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької
області на постанову Куйбишевського районного суду Запорізької області від
17.07.2006 року у справі № 2-а-16 та ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 06.09.2006 року у справі № 22-5186 залишити
без задоволення.

2. Постанову Куйбишевського районного суду Запорізької
області від 17.07.2006 та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від
06.09.2006 року у справі № 22-5186 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не
може бути оскаржена, крім випадків, встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий
суддя:
О.М. Нечитайло

Судді:
К.В. Конюшко

Л.В.
Ланченко

Н.Г. Пилипчук

О.І.
Степашко

З
оригіналом вірно

Відповідальний
секретар
В.Б. Ликова