Справа № К-29752/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня
2008 року м. Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого: Панченка О.Н.

суддів: Горбатюка С.А.

Мироненка О.В.

Смоковича
М.І.

Чумаченко
Т.А.

розглянувши
у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського слідчого ізолятору управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області
про стягнення заробітної плати, зміну наказу про звільнення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ізмаїльського
слідчого ізолятору управління Державного департаменту України з питань
виконання покарань в Одеській області про стягнення заробітної плати, зміну
наказу про звільнення. Позовні вимоги
обґрунтовував тим, що після звільнення у запас Збройних сил України за власним
бажанням йому не сплачено заробітну плату з 7 по 22 квітня 2005 року та не
проведений розрахунок з урахуванням 25% доплати за період з вересня 2004 року по січень 2005 року, компенсації за
понаднормово відпрацьований час, за роботу у вихідні та святкові дні,
компенсації за речове майно та продовольчий пайок, чим були порушені його
права, передбачені Законом України «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей».

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2005 року позов задоволено
частково, стягнуто з Ізмаїльського слідчого ізолятору управління Державного департаменту України
з питань виконання покарань в Одеській області на користь ОСОБА_1 невиплачену
заробітну плату за час роботи у вихідні та святкові дні у розмірі 2073 грн., заборгованість по речовому
майну у розмірі 726,10 грн.

Постановою
апеляційного суду Одеської
області від 05 серпня 2006 року постанову Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 13
грудня 2005 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою стягнуто з Ізмаїльського слідчого ізолятору
управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в
Одеській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за речове майно у сумі 726,10
грн. та за продовольчий пайок у сумі 1051,19 грн., а в іншій частині вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду Одеської
області від 05 липня 2006 року, позивач подав касаційну скаргу, в якій
зазначає, що оскаржуване рішення постановлено
з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та
постановити нове, яким повністю задовольнити його вимоги щодо стягнення
недоплачених сум.

В
письмових запереченнях на касаційну скаргу відповідач
зазначає, що постанова апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2006 року винесена без порушень норм
матеріального чи процесуального права, на підставі повного, всебічного та
об'єктивного розгляду обставин справи.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для
ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної
скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за таких
підстав.

Судами встановлено, що позивач
працював в Ізмаїльському слідчому ізоляторі управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в Одеській області на посаді старшого
оперуповноваженого оперативного відділу з 1991 року по квітень 2005 року.
Наказами керівників Ізмаїльського слідчого ізолятора управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області №129 від
29.12.2004 року, № 44 від 05.03.2005 року, №71 від 25.04.2005 року, №98 від 25.06.2005 року та №124 від
15.08.2005 року за роботу у святкові, вихідні дні та понаднормовий робочий час
працівникам надавалися відгули. При цьому цими наказами було передбачено, що
відгули, невикористані працівниками з власної вини, установою не
компенсуються. З вищезазначеними наказами скаржник під час своєї роботи в
установі був ознайомлений під підпис, заперечень не мав, і регулярно
користувався правом відгулів за таку роботу в святкові та вихідні дні, за яку
він просить стягнути компенсацію.

11 квітня 2005 року на підставі наказу №45о/с керівника
управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в
Одеській області позивач був звільнений
за власним бажанням в запас Збройних сил України. З даним наказом він був ознайомлений лише 22
квітня 2005 року, а до цього часу виконував свої службові обов'язки.
Розрахунок при звільненні було проведено
станом на 07 квітня 2005 року, однак
при розрахунку не були виплачені кошти
за продовольчий пайок, компенсація за речове майно і роботу в понадурочний час,
у святкові та неробочі дні, а також не донараховано доплату 25 % від суми пенсії.

При розгляді справи в апеляційній інстанції було також
встановлено, що наказом керівника управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань в Одеській області № 66ос частково змінено пункт
наказу №45о/с від 11.04.2005 року і визначено вважати ОСОБА_1 звільненим з 23.04.2005 року.

При цьому на час звільнення
позивача існувала заборгованість по компенсації за речове майно та продовольчий
пайок.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто
працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів
щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням
скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої
тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу,
мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та
святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Порядок залучення працівників органів внутрішніх справ до
несення служби понад установлений законодавством робочий час, в дні щотижневого
відпочинку та святкові дні і надання відповідних компенсацій визначений
Інструкцією, затвердженою наказом МВС України від 17.12.1991 № 530 та вказiвкою УМВС вiд 28.02.2005 р. №9/4-197, відповідно до яких при залученні осіб рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ України до несення служби понад
установлений законодавством робочий час, в дні щотижневого відпочинку та
святкові дні, може компенсуватися наданням іншого дня відпочинку або в грошовій
формі.

Згідно з Указом Президента України «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників
органів внутрішніх справ» № 926 від
01.12.1996 року керівникам органів внутрішніх справ надано право у межах
асигнувань, що виділяються на утримання цих органів, установлювати особам рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за
вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та в
інтересах справи на службі, - щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50
відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що нарахування
щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка б могла бути нарахована
позивачу, залежить від асигнувань, що виділяються на утримання органів
внутрішніх справ і є правом відповідного керівника, а не його обов'язком.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла
на час звільнення позивача) військовослужбовці одержують за рахунок держави
грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або грошову
компенсацію замість них.

При цьому
передбачені законодавством про працю норми оплати праці та порядок
вирішення спорів про оплату праці не поширюється на військовослужбовців та
прирівняних до них осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх
справ.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог
позивача, та стягнення на його користь компенсації за речове майно в розмірі
726,10 грн., та продовольчий пайок у розмірі 1051,19 грн., а також з тим, що
підстав для задоволення решти вимог позивача
немає.

Відповідно до
статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи
касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції
при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального
права, які зазначені у статтях 225-229 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Оскаржуване
судове
рішення ухвалене
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, і підстави для його зміни
чи скасування відсутні.

Керуючись
статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
апеляційного суду Одеської
області від 05 липня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського
слідчого ізолятору управління Державного департаменту України з питань
виконання покарань в Одеській області про стягнення заробітної плати, зміну
наказу про звільнення - залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, крім
як у порядку та з підстав, передбачених статтями 237-239 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Судді: