Справа № 22-а-1960-Ф/07
Суддя: Іщенко В.І.
Дата ухвалення: 2007-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2007
року м. Феодосія

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого
судді: Моісеєнко Т.І., суддів Іщенка В.І.,
Полянської В. О., При секретарі:
Брежнєвій O.K.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до ВЧ А0680 про стягнення вартості неотриманого речового майна,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду
Автономної Республіки Крим від 15 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ВЧ А0680 про стягнення вартості неотриманого
речового майна, вимоги якого мотивовані тим, що він проходив військову службу у
відповідача і у зв'язку зі скороченням штату наказом № 703 від 02 жовтня 2004
р. був звільнений в запас за п.п.63 «і» та 04 жовтня 2004 р. був виключений зі
списків особового складу частини. За час проходження військової служби у ВЧ
А0680 позивач не в повному обсязі отримував речове майно і заборгованість
відповідача станом на 04 листопада 2004 р. складала 4361, 34 грн., що
підтверджується довідкою-розрахунком НОМЕР_1. Добровільно видавати речове майно
або сплачувати компенсацію за нього відповідач відмовляється, поясняючи це
відсутністю коштів та речового майна, що на думку ОСОБА_1, не може слугувати
виправданням неправомірним діям ВЧ А0680.

Постановою
Кіровського районного суду АР Крим від 15 травня 2007 р. позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені частково: стягнуто з ВЧ А0680 на користь позивача компенсацію за
неотримане речове майно 815, 54 коп. та державне мито - 09, 54 грн.

Додатковою
постановою того ж
суду від 14 вересня 2007 р.
в решті вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

ОСОБА_1
не погодився з основним судовим рішенням та подав на нього апеляційну скаргу, в
якій просить оскаржувану ним постанову скасувати та ухвалити по справі нову,
якою задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В обгрунтування своїх
вимог апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального
і процесуального права, неповне з'ясування суттєвих обставин по справі і
надання неналежної правової оцінки доказам, які надавалися апелянтом.

Справа №
22-а-1960-Ф/07р.

Головуючий у
першій інстанції Чулуп О.С.

Суддя-доповідач
Іщенко В.І.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ВЧ А0680 про стягнення вартості
неотриманого речового майна на суму 815, 54 грн., суд першої інстанції виходив
з того, що саме такий розмір заборгованості склався у ВЧ А05680 перед позивачем
станом на 11 березня 2000 р. до набрання законної сили ЗУ «Про деякі заходи
щодо економії бюджетних коштів».

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки судом правильно
встановлені фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин і
ухвалене судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального
закону.

Відповідно
до ст.9 ч.1 ЗУ „Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує
військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в
обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення
кваліфікованих військових кадрів.

Згідно
зі ст.2 ЗУ „Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17 лютого 2002 р. № 1459-ІІІ,
який набрав чинності 11 березня 2000 p., призупинено дію частини другої статті 9 Закону України
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей" (Відомості Верховної Ради України, 1992 p., N 15, ст. 190) в частині
одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України,
Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України,
Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а також дію абзацу
першого частини першої статті 14 зазначеного Закону в частині забезпечення
військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх
сімей безоплатного проїзду у відпустку.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ А0680 на
посаді заступника командира 3-го загону спеціального призначення з
повітряно-десантної підготовки 3-го окремого полку спеціального призначення і
був звільнений наказом МОУ № 703 № 02 жовтня 2004 р. з виключенням зі списків
особового складу частини. Відповідно до довідки-розрахунку НОМЕР_1 від 04
листопада 2004 р. заборгованість ВЧ А0680 перед ОСОБА_1 за невидане йому речове
майно за весь час служби складає 4361, 34 грн., а заборгованість станом на 11
березня 2000 p.,
тобто станом на день набрання чинності ЗУ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» - 815, 54
грн.

Отже,
колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо
необхідності часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за неотримане речове майно у сумі 815, 34 грн., оскільки саме така
сума повинна була виплачена позивачу перед набранням чинності ЗУ «Про деякі заходи
щодо економії бюджетних коштів», відповідно до ст.2 якого була зупинена дія ч.2
ст.9 ЗУ „Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Таким чином,
колегія суддів, вважаючи постанову суду першої інстанції правильною,
обгрунтованою, такою, що прийнята з дотриманням вимог норм процесуального і
матеріального права, з урахуванням всіх обставин по справі та наданням
дослідженим доказам належної правової оцінки, не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування оскаржуваного ним судового рішення.

На
підставі наведеного і, керуючись ст.ст. 195, 198 п.1, 200, 205. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів судової палати по
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову
Кіровського районного суду Автономної Республіки Крим від 15 травня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України шляхом подачі
касаційної скарги протягом одного місяця.