Справа № 4/166
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2008-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

09.06.2008 р. 11
год. 08 хв.
№ 4/166

За
позовом

ОСОБА_1

До

1)Головного
управління Пенсійного фонду України в м. Києва 2)Київського міського центра
по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат 3)Головного управління
соціального захисту населення КМДА

Про

зобов`язання
перерахувати пенсію

Суддя Вовк
П.В.

Секретар судового засідання Камінська Т.О.

Представники:

Від
позивача

ОСОБА_1.

Від
відповідача

1)Волкова
О.М. -довіреність від 25.12.2007 №68 2)Фортуненко Т.П. 3) не з`явився

На
підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 09.06.2008 проголошено
вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою
Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2006 в адміністративній справі
№2-а-173/06 в задоволені позовних вимог було відмовлено. Ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 22.11.2006 постанову Солом`янського районного суду м. Києва
від 10.03.2006 залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України
від 11.12.2007 постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2006
та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2006 скасовано з підстав
постановлення рішення відносно позовних вимог у даній справі до Київського
міського військового комісаріату, який не є належним відповідачем. Справу
направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою
Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2008 прийнято до свого
провадження справу №2-а-173/06 та присвоєно номер №4/166, залучено до участі у
справі іншого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м.
Києві.

Ухвалою
від 22.04.2008 суд постановив виключити зі складу відповідачів Київський
міський військовий комісаріат та залучив в якості інших відповідачів Київський
міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Головне
управління соціального захисту населення КМДА.

Позивач
позов підтримує в повному обсязі. Просить суд зобов`язати перерахувати пенсію з
2000 по 2005 рік. Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач є інвалідом війни
ІІ групи і відповідно до законодавства має право на підвищення пенсії на 350%
мінімальної пенсії за віком та щорічну разову грошову допомогу, як інваліду
війни ІІ групи в розмірі, що дорівнює 8 мінімальним пенсіям за віком. Однак, на
думку Позивача, Київським міським військовим комісаріатом було неправильно
нараховано розмір мінімальної пенсії за віком.

Відповідач-1
проти позову заперечує, просить суд відмовити в задоволені позову, оскільки
підвищення пенсії інвалідам війни ІІ групи та щорічна разова грошова допомога
нарахована та виплачувалась відповідно до законодавства. Крім того Позивачем
пропущений строк звернення до суду.

Відповідач-2
заперечує з тих самих підстав.

Відповідач-3
в судове засідання не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив. Заяв
про розгляд справи за відсутності Відповідача-3, до суду не надходило. У
матеріалах справи наявні належні докази повідомлення його про дату час та місце
проведення судового засідання.

Враховуючи
вищенаведене, суд вважає Відповідача-3 належним чином повідомленим про дату час
і місце проведення судового засідання.

Дослідивши
матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
(надалі Позивач) є військовим пенсіонером та інвалідом війни ІІ групи, що
підтверджується посвідченням серії «Б»№3154731 від 11.01.1999.

Пенсія
Позивачу була нарахована відповідно до Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ»від 09.04.1992 №2262-XII (надалі Закон №2262-XII).

Відповідно
до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно
до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно
до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Суд
звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

З
пояснень сторін вбачається, що Позивач отримував щорічну до 5 травня разову
допомогу інвалідам війни ІІ групи та щомісячно відповідне підвищення до пенсії,
тобто з отримуваними сумами був обізнаний.

Норми
законів, які регулюють відносини нарахування та виплати щомісячного підвищення
до пенсії інвалідам війни ІІ групи та щорічної до 5 травня разової допомоги
інвалідам війни ІІ групи оприлюднені у встановленому законом порядку і є
загальновідомими.

А
тому, суд вважає за необхідне обчислювати річний строк звернення до
адміністративного суду за захистом порушеного права, свобод та інтересів з
моменту отримання щомісячної пенсії, у розмірі який є неналежним на думку
Позивача, тобто з моменту коли Позивач дізнався про порушення його права.

Відповідно
до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Відповідачі-1,2
наполягають на відмові у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та виплати
Позивачу підвищення до пенсії інвалідам війни ІІ групи та щорічної до 5
травня разової допомоги інвалідам війни
ІІ групи з підстав пропуску строку звернення до суду.

Поважність
причин пропущення строку Позивачем не наведено і судом не встановлено.

Враховуючи
те, що Позивач звернувся з позовом до Солом`янського районного суду м. Києва
13.01.2006, позовні вимоги про перерахунок підвищення до пенсії інвалідам війни
ІІ групи та щорічної до 5 травня разової
допомоги інвалідам війни ІІ групи з 2000 по 13.01.2005 не підлягають
задоволенню з підстав пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1
ст.100 КАСУ.

Щодо
виплати підвищення до пенсії інвалідам війни ІІ групи та щорічної до 5
травня разової допомоги інвалідам війни
ІІ групи за період 13.01.2005 по 31.12.2005.

У
відповідності до п. «б»ст. 15 Закону №2262-ХІІ та ч.4 ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22.10.1993
№3551-ХІІ (надалі Закон №3551-ХІІ) (в редакції що діяла у оскаржуваний
Позивачем період) інвалідам війни ІІ групи передбачена виплата підвищення до
пенсії на 350 процентів мінімальної пенсії за віком, а також ч.5 ст.13 Закону
№3551-ХІІ передбачена виплата щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни ІІ
групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Отже,
Законами №2262-ХІІ та №3551-ХІІ для визначення розміру підвищення до пенсії та
щорічної разової допомоги до 5 травня застосовується мінімальна пенсія за
віком, при цьому судом відзначається, що її визначення регулюється виключно
Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від
09.07.2003 № 1058-ІУ (надалі Закон № 1058-ІУ)

Згідно
ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІУ мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного
законом.

Частиною
3 ст. 28 Закону №1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

При
цьому, ч. 2 ст. 5 Закону №1058-IV встановлено, що виключно цим Законом
визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституцією
України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.
19).

Отже,
у суду відсутні підстави для застосування мінімального розміру пенсії за віком
визначеного Законом №1058-IV для визначення розміру підвищення до пенсії
передбачених п. «б»ст. 15 Закону №2262-ХІІ, ч.4 ст.13 №3551-ХІІ та щорічної допомоги
до 5 травня передбаченої ч.5 ст.13 №3551-ХІІ, оскільки законодавцем прямо
передбачено заборону для застосування аналогії закону, тобто обмеження щодо
регулювання інших правовідносин, що не належать до сфері дії Закону №1058-IV
його нормою.

Частиною
3 ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати
рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд
звертає увагу, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні гарантії»до числа основних державних соціальних
гарантій відноситься мінімальний розмір пенсії за віком; основні державні
соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими
від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Однак, така норма закону не
дає права стверджувати, що у будь-якому випадку мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму, а відповідно і не встановлює конкретного розміру.

Постановами
Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1
серпня 1996 р., та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 серпня
1996 року»№831 від 26.07.1996 та «Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету»від 03.01.2002 №1, було встановлено фіксовану величину мінімальної
пенсії за віком.

Постанови
неконституційними не визнавалися.

Саме
з цього розрахунку і виходив Київський міський військовий комісаріат,
обчислюючи підвищення до пенсії передбачене п. «б»ст. 15 Закону №2262-ХІІ, ч.4
ст.13 №3551-ХІІ та щорічної допомоги до 5 травня передбачене ч.5 ст.13
№3551-ХІІ.

Враховуючи
викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для перерахування та
виплати Позивачу підвищення до пенсії передбачене п. «б»ст. 15 Закону
№2262-ХІІ, ч.4 ст.13 №3551-ХІІ та щорічної допомоги до 5 травня передбачене ч.5
ст.13 №3551-ХІІ, обчислюючи їх розмір виходячи з розміру прожиткового мінімуму,
що суперечить наведеним вище нормам закону, які не визнані в установленому
законом порядку неконституційними.

Згідно
ст. 99 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” (який набрав
чинності з 01.01.2007) військовослужбовцям,
особам начальницького і рядового складу, які мають
право на пенсійне
забезпечення на умовах Закону
України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб”, пенсії призначаються (перераховуються) органами Пенсійного
фонду України. Отже, з 01.01.2007 на органи
Пенсійного фонду України покладено обов'язок не лише з призначення
пенсій, а й функції з її перерахунку.

Відповідно
до Типового положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат,
затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від
25.05.2006 №147 центр здійснює вхідний облік та контроль документів з питань
призначення соціальної допомоги, інших грошових виплат, які надходять від
органів праці та соціального захисту населення, підприємств, організацій та
установ. Перевіряє правильність визначення органами праці та соціального
захисту населення права на призначення соціальної допомоги, інших видів
грошових виплат. Забезпечує у тижневий термін оформлення виплатних документів
та їх відправку на виплату відповідно до узгоджених графіків.

Типовим
положенням про Головне управління праці та соціального захисту населення
обласної, Київської міської державної адміністрації, управління праці та
соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 №790
передбачено виконання функцій з надання державної соціальної допомоги і
підтримки малозабезпеченим громадянам, у тому числі інвалідам; здійснює
контроль за правильністю і своєчасністю призначення та виплати допомоги,
компенсацій та інших соціальних виплат, виконанням інших заходів соціального
захисту населення, контролює роботу управлінь праці та соціального захисту
населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій.

Враховуючи
вищенаведене, суд прийшов до висновку, про правомірність здійснення дій
відповідачів по нарахуванню і виплаті Позивачу підвищення до пенсії
передбачене, ч.4 ст. 13 Закону №3551-ХІІ та п. «б»ст. 15 Закону №2262-ХІІ та
щорічну до 5 травня разову допомогу, передбачену ч.5 ст.13 Закону №3551-ХІІ з
13.01.2005 по 31.12.2005.

Оскільки
Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету
КМ України «Про державне мито»№7-93 від 21.01.1993, а Відповідачем судові
витрати не понесені, судовий збір згідно вимог ч. 5 ст. 94 КАС України
стягненню з Позивача не підлягає.

Керуючись
ст.ст. 2, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У
задоволені позову відмовити.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Вовк П.В.