Справа № 2а-125/2007
Суддя: Гаврилова М.В.
Дата ухвалення: 2007-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2a-125/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2007 року

Краматорський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Гаврилової М.В., при секретарі Доценко В.М.,

за участю позивачки ОСОБА_1., її представника
ОСОБА_2відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у
Донецькій області ОСОБА_3 про відміну постанови про накладення
адміністративного штрафу,

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2007
р. ОСОБА_1. звернулася
в суд з адміністративним позовом до Державного інспектора праці Територіальної
державної інспекції праці у Донецькій області ОСОБА_3 про відміну постанови про
накладення адміністративного штрафу.

В обгрунтування
своїх вимог вказала, що 13.04.2007 р. державним інспектором праці ОСОБА_3. була
винесена постанова за № 05-16-029/0029-0016 про притягнення її до
адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КпАП України і накладено
адміністративний штраф в сумі 187 грн. Вважає, що постанова винесена незаконно
та підлягає відміні, так як вона працює приватним підприємцем, який не є
посадовою особою, тобто вона не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ст.
188-6 КпАП України. Крім того, дана стаття передбачає притягнення до
адміністративної відповідальності за невиконання законних вимог посадових осіб
інспекції праці, тоди як вимоги, вказани в приписи відповідачки про приведення
оплати праці у відповідність із ст.ст.96,97 КЗпП України, ст.ст.6,11,15 Закону
України „Про оплату праці", є незаконними, так як вказані норми не містять
вимог, яки б зобов'язали фізічну особу - приватного підприємця при оплаті праці
найманих працівників використовувати таріфну систему оплати, в одностороннему
порядку змінювати умови укладенного з працівником та зареєстрованого в центрі
зайнятості трудового договора, керуватися галузевою угодою, до якої приватний
підприємець ніякого відношення не має. Просить відмініти постанову від
13.04.2007 року про накладення на неї адміністративного штрафу та закрити
провадження по адміністративній справі.

В судовому
засіданні позивачка ОСОБА_1.
та її представник ОСОБА_2підтримали позовні вимоги.

Відповідачка
ОСОБА_3. позов не визнала і суду показала, що вона як державний інспектор праці
Територіальної державної інспекції праці у Донецькій області в жовтні 2006 р.
проводила перевірку виконання законодавства про працю у ПП ОСОБА_1 де встановила
порушення законодавства про оплату праці.
Було складено акт перевірки від

2006
р. та винесено припис від 24.10.2006 року на ім'я ПП
ОСОБА_1., в якому
приписано привести систему та оплату праці найманих працівніків, а також умови
трудових договорів з ними у відповідністі зі ст.96,97 КЗпП України, ст.6,11,15
Закону України „Про оплату праці", галузевою угодою, забезпечити
присвоєння їм квалікаційних розрядів відповідно до вимог ч.4 ст.96 КЗпП
України. При повторной перевірки
віконання вказаного припису в квітні 2007 року було встановлено, что ПП ОСОБА_1 частково
виконала вимоги державного інспектора праці, але, в порушення
тарифно-кваліцікаційного довідника для торговлі і громадського харчування,
встановила заміст 3-5 розрядів, перший кваліцікаційний клас найманим робітнікам
- продавцям продовольчих товарів. Крім того, позивачка не привела у
відповідність з нормами трудового законодавства умови заключних з ними трудових
договорів щодо оплати їх праці, що погіршує їх умови в зрівнянні з іншімі
працівниками, праціючими продавцями в
торгівлі. По результатам перевірки нею був складений акт від

2007
р. та за невиконання законних вимог посадової особи
державної інспекції праці Міністерства праці та соціальної політики України
винесена постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного штрафу в розмірі
187 грн. по ст. 188-6 КоАП України. Крім того, вважає, що справа не підсудна
адміністративному суду, а повинна розглядатися згідно норм КпАП України.

2

Вислухавши думки сторін,
проаналізувавши зібрани у справі докази, суд

вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судов поширюється на спори физичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індівідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Згідно ч.1 п.2 ст.18 КАС
України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з
приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної
відповідальності.

Згідно ст.ст.104,105 КАС України, до адміністративного суду має право
звернутися з позовом особа, яка вважає, що
порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин, вимагати скасування рішення відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтву від 27.02.2004 р. № 48 р. зареєстрована в виконкомі Краматорської міської ради як
суб'єкт підприємницької діяльності -физична особа,
предметом діяльності якої є роздрібна торгівля продовольчими товарами за адресою: АДРЕСА_1, з використанням праці 3-х найманих процівників - продавців, з якими укладено трудові
договори, зареєстровані у міському Центрі зайнятості.

Згідно з Положенням про Держнаглядпраці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 р. №50, державним
інспектором праці Територіальної державної інспекції праці у
Донецькій області ОСОБА_3. в жовтні 2006 року була проведена перевірка додержання законодавства про працю у
приватного підприємця ОСОБА_1.

По результатам перевірки відповідачкою було складено акт № 05-16-029/0054
від 23.10.2006 р. про порушення законодавства про
працю та внесено ПП ОСОБА_1. припис № 05-16-029/0054-0048 від 24.10.2006 року.

В приписі вказано, що „в січні-вересні 2006 р. не додержувались
міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень
розміров тарифних ставок (окладов) при оплаті праці
продавців продовольчих товарів, що свідчить
про триваюче порушення ст.6,11,15 Закону України „Про оплату праці",
ст.96,97 КЗпП України, норм генеральної та галузевої угод. Умови трудового
договору з найманими працівниками щодо оплати праці кваліфікованих робітніків,
а саме продавців, в розмірі мінімальної
зарабітної плати, встановленої законом (п.3 трудового договору), погіршують умови, визначени законодавством та генеральною,
галузевої, регіональною угодами та відповідно до ст.9 КЗпП України є
недійсними. Приватним підприємцем в лютому-жовтні 2006 р.
не приведені кваліфікаційні розряди робітнікам відповідно тарифно-кваліфікаційному довіднику, що є порушенням вимог ч.4
ст.96 КЗпП України". Позивачу було
приписано до 24.12.2006 року: 1) привести систему та оплату праці найманих
працівніків за січень- вересень 2006 року у відповідность із ст.96,97 КЗпП
України, ст.6,11,15 Закону України „Про оплату праці", галузевою угодою.
2) Забезпечити присвоєння кваліфікаційних розрядів найманим працівникам відповідно
до вимог ч.4 ст.96 КЗпП України. 3) Привести умови трудових
договорів з найманими працівниками щодо оплати праці у відповідність із
ст.96,97 КЗпП України, ст.6,11,15 Закону України „Про оплату праці" (
а.с.19-20).

У квітні 2007 року інспектором праці ОСОБА_3. була здіснена перевірка виконання позивачкою припису від 24.10.2006 р., в ходе
якої встановлено часткове виконання вимог
державного інспектора праці, а саме позивачкою в жовтні 2006 року було
розроблено тарифну систему оплати праці на основі тарифної ставки робітника
першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), але, в порушення норм Довідніка кваліфікаційних характеристик
професій, який передбачає діапазон кваліфікаційних розрядів продавців
продовольчих товарів з 3-го по 5-й, позивачкою
присвоєни перші кваліфікаційни розряди 3-м найманим продавцям, які не
передбачено законом за такою професією, тобто позивачкою не виконано п.п.1,2
припису. Крім того, позивачкою не приведени
умови трудових договорів з найманими працівниками щодо оплати праці до норм
КЗпП України, а саме відповідно до п.З трудового договору, укладенного між підприємцем та найманими працівниками,
передбачено оплату праці здійснювати в розмірі мінімальної
заробітної плати, встановленої законодавчо у відповідному періоді. Такі умови трудового договору з найманими працівниками щодо оплати
праці кваліфікованих робітників, а саме продавців, в
розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом, погіршують умови, визначени
законодавством та генеральною, галузевою, регіональною угодами,
тобто позивачкою не виконано п.3 припису

3

По результатам
перевірки інспектором праці було складено акт № 05-16-029/0019 від 10.04.2007
р. про порушення законодавства про працю, протокол № № 05-16-029/0019 про
адміністративне правопорушення від 10.04.2007 р. та винесена постанова №
05-16-029/0019 від 13.04.2007 р. про накладення на ОСОБА_1адміністравного
штрафу в сумі 187 грн. відповідно ст. 188-6 Кодексу України про адміністравні правопорушення.

Суд вважає, що
дана постанова винесена законно і скасуванню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 188-6 КпАП України, невиконання законних вимог посадових осіб органів
спеціально уповноваженного органу виконавчої влади з державного нагляду за
додерженням законодавства про працю щодо усунуння порушень законодавства про
праці та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення
перешкод для діяльності цих органів тягне за собою накладення штрафу на
посадових осіб від десяти до чотирнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Суб'єктом даного
правопорушення є спеціальній суб'єкт - посадова особа, в обов'язки якої входить
додержання вимог законодавства про працю та про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Стаття 188-6
КпАП України за суттю є нормою відповідальності осіб, які відповідно до свого
статусу (суб'єкти підприємницької діяльності) забов'язани виконувати
законодавство про працю та законни вимоги органів державного нагляду за
додержанням законодавства про працю щодо неналежного виконання ними цих
зобов'язань. Такий вид адміністративної відповідальності спрямований на захист
прав людини, гарантированих Конституцією України.

Приватному
підприємцю згідно норм трудового законодавства надано право найму працівників
для здійснення підприємницької діяльності шляхом укладення з громадянами
договорів для використання їх праці. Тобто, приватний підприємець у випадках
укладення договорів найму працівників здійснює функції, що пов'язани з
виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків.

Таким чином,
приватний підприємець ОСОБА_1, яка для здійснення своєї діяльності використовує
працю інших громадян шляхом укладення з ними відповідних договорів, виконує
обов'язки по здійсненню керівництва діяльністю окремих працівників чи трудового
колективу, є фактично посадовою особою, тобто вона є суб'єктом даного
правопорушення.

Посилання
позивачки на тлумачення поняття „посадова особа" згідно разї'яснення
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 08.10.2004 р., суд до уваги
не приймає, оскількі цей Пленум роз'яснює питання застосування законодавства
про відповідальність за ухилення від сплати податків і зборів при притягненні
посадових осіб до криминальної відповідальністі та ніякого відношення к
додержанню суб'єктом підприємницької діяльності законодавства про працю
відношення не має.

Крім того,
позивачка вказує, що вимоги інспектора праці є незаконними, оскільки вважає, що
на неї як приватного підприємця не розповсюджуються норми ст.ст.96,97 КЗпП
України, ст.ст.6,11,15 Закону України „Про оплату праці", так як вони не
містять вимог, які б зобов'язали физичну особу - приватного підприємця при
оплаті праці найманих працівників використовувати таріфну систему оплати, в
одностороннему порядку змінювати условия укладеного з працівником та
зареєстрованого в центрі зайнятості трудового договора, керуватися галузевою
угодою, до якої приватний підприємець ніякого відношення не має.

Суд вказани доводи вважає необгрунтованими з наступних
підстав:

Згідно ст.43
Конституції України, кожен має право на працю, на належні умови праці, на
заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно зі
ст.2 КЗпП України, працівники реализують право на працю шляхом укладання
трудового договору про роботу на підприємстви, в установі, організації або з
фізічною особою, якою є позивачка ОСОБА_1

Відповідно до
ст.3, ст. 24 і КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»
(преамбула), роботодавцями - приватними підприємцями питання оплати праці
вирішуються самостійно і передбачаються в трудових договорах. При цьому
забезпечується регулювання основних показників оплати праці на основі Кодексу
законів про працю України, Закону України «Про оплату праці» та інших
нормативно-правових актів.

Відповідно до
ст.5 Закону України «Про оплату праці», суб'єктами організації оплати праці є,
в числі інших, власники, тобто, і приватні підприємці. Організація оплати праці
здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, генеральної
угоди на державному рівні, галузевих,
регіональних угод, колективних договорів, трудових догоіюрів

4

Тарифна система визнається
статтею 96 КЗпП України,
ст.6 Закону України
„Про оплату праці"
основою організації
оплати праці
для всіх суб'єктів організації оплати
праці. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) проводиться на
основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних
(міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (окладів).

Відповідно до
ст.95 КЗпП України, ст.3 Закону України „Про оплату праці", мінімальна
заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за
просту, некваліфіковану працю.

Тому, при
укладенні трудових договорів встановлюються міжкваліфікаційні і міжпосадові
співвідношення в оплаті праці та мінімальний розмір тарифної ставки (посадового
окладу), на підставі яких визначаються конкретні розміри тарифних ставок
(посадових окладів) працівників відповідно присвоєного розряду, визначеного
рівня кваліфікації та займаної посади. Розміри посадових окладів (тарифних
ставок) визначаються за тарифними розрядами тарифної сітки, які встановлюються
професіоналам, фахівцям залежно від наявної кваліфікаційної категорії,
робітникам - кваліфікаційного розряду у межах діапазону визначеного для цих
посад (професій) Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників.

Норми і гарантії
оплати праці, визначені законодавством для працівників є мінімальними
державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути
погіршені.

Статтею 11
Закону України «Про оплату праці" передбачено, що мінімальні розміри
ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці,
визначаються генеральною угодою.

Відповідно
п.2.2. Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими
об'єдненнями організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими
профспілками і профоб'єднаннями на 2004-2005 роки, яка діє на і на наступний
час, передбачено встановити мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду
у розмірі не менш 120% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої
законом.

Відповідно до
п.3 трудового договору, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_1. та
найманими працівниками передбачено оплату праці здійснювати в розмірі
мінімальної заробітної плати, встановленої законодавчо у відповідному періоді.

Таки умови
трудового договору з найманими працівниками щодо оплати праці кваліфікованих
робітників, а саме продавців, в розмірі мінімальної заробітної плати,
встановленої законом, погіршують умови, визначени законодавством та
генеральною, галузевою, регіональною угодами.

Доводи
позивачки, що вона не забов'язана виконувати вимоги генеральної та галузевої
угоди, тому що вона не має к
ним ніякого відношення, суд вважає необгрунтованими. Згідно з нормами
Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єдненнями
організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими профспілками і
профоб'єднаннями на 2004-2005 роки, яка діє згідно ч.5 загальних положень до
укладання нової або перегляду цієї Угоди, тобто діє і на момент проведення
перевірок державним інспектором праці ОСОБА_3, положення Угоди діють
безпосередньо, поширюються на підприємства, организації та установи всіх форм
власності, є обов'язковими як мінімальні гарантії для застосування.

Із акта
перевірки інспектора праці від 10.04.2007 р. вбачається, що фактично ОСОБА_1. в жовтні 2006 р.
було проведено перегляд розмірів місячних окладів робітників за січень -
вересень 2006р. Продавцям продовольчих товарів розмірів місячних окладів
встановлени з додержанням співвідношень часових тарифних ставок робітників виробництва підприємств торгівлі та громадського
харчування до мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством,
для робітників 1 розряду в розмірі 1,08. Місячні оклади продавцям продовольчих
товарів в січні - червні 2006р. визначені в розмірі 378 грн., а в липні
-вересні 2006р. - в розмірі 405 грн.

Відповідно до
галузевої угоди між Міністерством зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі
України, Асоціацією роботодавців торгівлі та комерційної сфери економіки
України, ЦК профспілки
працівників торгівлі і громадського харчування України передбачено встановити
тарифні коефіцієнти співвіношень часових тарифних ставок робітніків торгівлі до
мінімальної зарабітної плати, встановленої законодавством: для робітників 1
розряду - 1,08; для робітників 2 розряду - 1,19; для робітників 3 розряду -
1,32; для робітників 4 розряду -1,47; для робітніків 5 розряду - 1,69; для
робітників 6 розряду - 1,97.

Відповідно до
тарифно-кваліфікаційного довідника для торгівлі та громадського харчування,
найменший кваліфікацийний розряд для продавців продовольчих товари третій,

5

тобто з
1.01.2006 p. при мінімальній заробітній платі в розмірі 350 грн, мінімальний оклад продавця складає: 350x1,19=416,5 грн.; з 01.07.2006 р.
при мінімальній заробітній платі в розмірі 375
грн. мінімальний оклад продавця продовольчих товарів складає: 375x1,19=446,25 грн.

Таким чином, приватним підприємцем ОСОБА_1. погіршини умови праці найманих працівників - продавцов продовольчих товарів в зрівнянні з такими саме працівниками
підприємств торгівлі.

Також
позивачкою було розроблено тарифну систему оплати праці на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (
міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (
посадових окладів ) за січень- вересень 2006р. Але, найманим працівникам
підприємця: продавцям продовольчих товарів з 01.02.06р. були присвоєни кваліфікаційні розряди продавця продовольчих товарів 1
розряду. Між тим, відповідно тарифно -
кваліфікаційному довіднику, а саме: Довіднику кваліфікаційних характеристик
професій працівників ( Випуск 65 «Торгівля та
громадське харчування»), затвердженого наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків України від 31.11.99р. №918, за
професією продавець продовольчих товарів не
передбачено кваліфікаційного 1 розряду, а діапазон кваліфікаційних
розрядів визначено з 3 по 5.

Таким чином, приватним підприємцем ОСОБА_1. не були присвоєни кваліфікаційні розряди робітникам, а саме продавцям
продовольчих товарів, відповідно тарифно - кваліфікаційному довіднику.

Зазначене свідчить, що вимоги державного інспектора праці ОСОБА_3 про приведення системи та оплати праці, забезпечення
присвоєння кваліфікаційних розрядів, приведення
умов трудових договорів працівників приватного підприємця у відповідності зі
ст. ст.96,97 КЗпП України, ст.ст.6,11,15 Закону України
„Про оплату праці" є законними.

Відповідно до ст. 21,22 Закону України „Про оплату праці" роботодавець
не може в односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством,
угодами, забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від роду і характеру занять. Тому здійснення
оплати праці найманих працівників приватними підприємцями на інших засадах ніж
передбачено для таких саме працівників (за відповідними професіями) на підприємствах, в установах чи організаціях,
тобто при організації діяльності в формі юридичної особи, свідчить про
порушення трудового законодавства.

На підставі вікладеного, суд вважає,
що підстав для задоволення вимог позивача не має.

Керуючись ст.ст. 6,9,104,159,160 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці у
Донецькій області ОСОБА_3 про відміну постанови про
накладення адміністративного штрафу -відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана в Донецький
Апеляційний Адміністративний суд через Краматорський міський суд протягом 10
днів з дня складення її в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана в Донецький
Апеляційний Адміністративний суд через
Краматорський міський суд протягом 20 днів після подачі заяви про
апеляційне оскарження.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.