Справа № 2-а-10/08
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2008-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2-а-10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2008 року

смт.Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді

Моніча Б.С.

при секретарі

Юрченко Т.Р.

з участю:

позивачки:

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Черняхові адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1
до Леб’язької сільської ради Чугуївського району Харківської області з участю третьої особи Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Житомирської облдержадміністрації про:

визнання порушеними її прав в частині виключення сім’ї з пільгової черги на отримання житла та безпідставного непоновлення в черзі як особи, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС та набула статусу переселенця,

визнання дій Леб’язької сільської ради Чугуївського району Харківської області в частині виключення її з черги обліку на отримання житла неправомірними та такими, що порушують ст.32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

зобов’язання Леб’язької сільської ради Чугуївського району Харківської області поновити її в черзі обліку на отримання житла з моменту прийняття протиправного рішення про виключення з черги,

стягнення з Леб’язької сільської ради Чугуївського району Харківської області моральної шкоди в розмірі 30 тис. грн., –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась з позовом до Леб’язької сільської ради, в якому вказала, що у відповідності до вимог законодавства України, яке регулює питання захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Житомирською обласною державною адміністрацією їй було видано направлення на переселення та працевлаштування встановленого зразка. При цьому вона та члени її родини набули статусу переселенців.

Виконавши вимоги положень ст.32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закону якщо не вказано інше) на підставі та з використанням даного направлення на переселення позивачка зареєструвалась та 24.07.03 стала на чергу для отримання житла в Леб’язькій сільській раді Чугуївського району Харківської області. Перебувала на відповідному пільговому квартирному обліку (список громадян, що мають позачергове право на забезпечення житлом).

Статтею 32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що громадяни, які з різних причин не можуть працевлаштуватися та поселитися за обраним місцем проживання, зараховуються до окремих від інших категорій списків для позачергового одержання житла при виконавчих комітетах міських, районних Рад народних депутатів (крім м.Києва та курортних місцевостей) на підставі направлення, виданого у встановленому порядку. Відсутність прописки та неможливість працевлаштування зазначених у цій статті громадян не можуть бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік і наданні житла в будь-якому населеному пункті України (крім м.Києва та курортних місцевостей).

Виконавчий комітет Леб’язької сільської ради, безпідставно відхиляючи зазначену правову норму, протиправним рішенням від 13.02.07
НОМЕР_1
«Про зняття з квартирного обліку
ОСОБА_1
» виключив позивачку з квартирного обліку з підстави не проживання у відповідному населеному пункті. На підставі вищезазначеного закону позивачка має бути забезпечена житлом на протязі одного року, оскільки має статус потерпілої першої категорії, статус інваліда, інвалідність якого має причинний зв’язок з Чорнобильською катастрофою.

Її усні і письмові звернення до суб’єктів владних повноважень – центральних і місцевих органів виконавчої влади, територіального органу місцевого самоврядування, інших зацікавлених осіб щодо порушення її прав та необхідності їх негайного поновлення не задоволені, безпідставно відхилені, або є такими, що прийняті на її користь, але не мають дієвих наслідків.

За відповідний проміжок часу позивачка перенесла і переносить психічні навантаження, моральні страждання, скривдження, потурання її громадської гідності через зневагу до неї як громадянина саме з боку органу місцевого самоврядування (відповідача) та органів виконавчої влади. Нервові стреси, психічні перевантаження, безсоння, застосування значної кількості медичних препаратів, звернень до медичних установ, величезні фінансові витрати на поїздки з Житомирської до Харківської області завдали їй моральної шкоди на суму 30 тис. грн.

З цих підстав
ОСОБА_1
просила визнати порушеними її права в частині виключення сім’ї з пільгової черги на отримання житла, зокрема як особи, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС та набула статусу переселенця; визнати протиправними дії суб’єкта владних повноважень – Леб’язької сільської ради в частині виключення її з черги на отримання житла та такими, що порушують статтю 32 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов’язати Леб’язьку сільську раду поновити її в черзі обліку на отримання житла з моменту прийняття протиправного рішення про виключення; стягнути на її користь з Леб’язької сільської ради моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Позивачка в судовому засіданні свій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити з наведених в ньому підстав, додатково пояснювала, що після відселення вона дійсно разом із сім’єю переїхала до с.Леб’яже Харківської області, після переселення радгоспом Лебежанський її сім’ї як молодим спеціалістам дійсно надавалося житло, яке було продане, також надавалась земельна ділянка під забудову, що була повернута. Разом з тим, житло як переселенцям із забрудненої зони, її сім’ї не видавалось. Продаж виділеного для сім’ї будинку був вчинений в зв’язку з тим, що сім’я з чоловіком розпалася. З цих же причин вона повернулася у Житомирську область. В подальшому змушена була поїхати в с.Леб’яже. Після численних звернень до правоохоронних органів її було поставлено на чергу і при цьому питань з пропискою та з тим, що їй надавалося інше житло не виникало. В подальшому з незрозумілих причин її безпідставно виключено з черги на отримання житла. Зауважувала, що якби житло видавалося їй як переселенцю із забрудненої зони, то відповідне направлення на переселення нею було би використане. Також вказувала, що її чоловік незважаючи на всі ці обставини отримав житло вже з новою сім’єю на підставі направлення, виданого йому.

Відповідач на розгляд справи не з’явився та подав до суду свої заперечення проти позову, справу просив розглядати без участі їх представника. В своїх запереченнях зазначав, що в 1991 році сім’ї
ОСОБА_1

як переселенцям із забрудненої території радгоспом «Лебежанський» був наданий безкоштовно будинок садибного типу в
АДРЕСА_1
Користуючись пільгами сім'ї
ІНФОРМАЦІЯ_2
в 1995 році, також була виділена земельна ділянка площею 0,25 га під забудову по
АДРЕСА_2
04.07.96
ОСОБА_1
з власної ініціативи знімається з паспортного обліку і виїздить в
АДРЕСА_3
, а через три місяці, тобто 10.10.96, знову повертається в с.Леб'яже і прописується за старою адресою
АДРЕСА_2
. В цей час
ОСОБА_1
продає будинок, наданий їм, як переселенцям з ураженої зони і перепрописується до своїх родичів по
ІНФОРМАЦІЯ_1
, де проживає до 05.07.06 після чого з власної ініціативи знімається з паспортного обліку і виїжджає на постійне місце проживання в
АДРЕСА_4
. З цих підстав відповідач вважав, що на підставі ст.40 Житлового Кодексу України
ОСОБА_1
знята правомірно з квартирного обліку, як така, що виїхала на постійне місце проживання в інший населений пункт. Також посилався, що згідно п.5 ст.32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона мала право скористатись пільгою по забезпеченню житлом лише один раз й на те, що особи, які після відселення або самостійного переселення повернулися на території радіоактивного забруднення, що зробила
ОСОБА_1
права на повторне одержання направлення на одержання, будівництво або придбання житла не мають. З цих підстав в позові просив відмовити (а.с.28, 51). В додаткових запереченнях відповідачем зазначалося, що 03.03.03 до голови Лебязької сільської ради надійшло вдруге

звернення
ОСОБА_1
з проханням поставити її та її дітей на квартирний облік відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 27.03.03 виконавчим комітетом Лебязької сільської ради розглянуто заяву
ОСОБА_1
і винесено рішення за
НОМЕР_2
в якому зазначено, що родині
ОСОБА_1
вже було виділено будівлю в с.Лебеже по
АДРЕСА_2
, який в подальшому був проданий та виділена земельна ділянка розміром 0,25 га під будівництво житлового будинку та господарчих будівель по
ІНФОРМАЦІЯ_3
. Більше того позивачці пропонувалась квартира за адресою:
АДРЕСА_5
, від отримання якої вона відмовилась. Таким чином, відповідно до п.20 ст. 20, ст.32 Закону України «Про статус

і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п.2,3 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська рада виконала свої зобов'язання в повному обсязі. Також у зазначених вище та інших нормативних документах не має жодного посилання

на те, що особи, віднесені до категорії переселенців та/або постраждалих внаслідок аварії мають право на повторне

отримання

житла та постановку на квартирний облік після реалізації свого права. Оскільки житловий будинок, який було надано позивачці був проданий, це свідчить про наявність факту володіння та користування майном та можливість укладати цивільно-правові угоди. На підставі викладеного вважали, що
ОСОБА_1
зловживає правом, наданим діючим законодавством України та має намір отримати житло в черговий раз за рахунок держави, а також вводить в оману представників органів місцевого самоврядування, прокуратури, судових органів (а.с.80-81).

Третя особа – Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи облдержадміністрації подало заяву про розгляд справи у їх відсутності та додатково зазначило, що воно не має законодавчих важелів впливу для вирішення спірних питань з приводу переселення, оскільки «Порядком відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №706 від 16.12.92 (далі – Порядок, якщо не вказано інше) визначено, що спірні питання вирішуються за обраним місцем переселення. Також ними повідомлено, що Житомирською облдержаміністрацією 07.10.98 видано направлення на переселення серії
НОМЕР_3
, на родину в складі:
ОСОБА_2
(чоловік),
ОСОБА_1
(дружина),
ОСОБА_3
(син),
ОСОБА_4
(син). Сім’я виявила бажання переселитися з
АДРЕСА_5
. Попереднє направлення від 09.04.90
НОМЕР_4
для переселення в Харківську область повернуто 07.10.98 з підстав його невикористання та набуття чинності постанови КМУ №706 від 16.12.92. Адресу переселення заявники не змінювали (а.с.31).

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові пояснення учасників судового розгляду, адресовані суду, та матеріали справи (а.с.4-8, 11, 27, 33, 35-68, 82-93, 99-105) суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 16 Конституції України передбачено, що з
абезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи – катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов’язком держави.

Відповідним Законом та Порядком передбачено право осіб, які переселяються із забруднених територій на забезпечення жилими приміщеннями. Зазначеними нормами законодавства фактично встановлено особливий спеціальний правовий режим такого забезпечення житлом, який в деякій мірі суперечить іншим законодавчим актам, які регулюють подібні відносини. При цьому, на думку суду, до спірних правовідносин мають застосовуватися саме спеціальні норми названих нормативно-правових актів, а не норми Житлового Кодексу України та «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» при їх конкуренції, оскільки норми спеціального законодавства, про яке йшлося вище, є конституційною гарантією особам, що переселилися з забруднених територій, збоку Держави отримати рівноцінне житло взамін втраченого.

Частиною 2 ст.32 Закону визначено, що громадяни, які з різних причин не можуть працевлаштуватися та поселитися за обраним місцем проживання, зараховуються до окремих від інших списків для позачергового одержання житла при виконавчих органах рад на підставі направлення, виданого у встановленому порядку. Відсутність прописки та неможливість працевлаштування зазначених осіб, не можуть бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік.

Приймаючи оскаржуване рішення про зняття позивачки з квартирного обліку відповідач виходив лише з тих обставин, що вона не проживала на території сільської ради з липня 2006 року, що не могло братися відповідачем до уваги виходячи із наведеного вище. З цих підстав прийняте рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, а права позивачки слід визнати такими, що були порушені, і підлягають поновленню. Відмова відповідача поновити позивачку в черзі на отримання житла теж неправомірна.

Доводи відповідача про те, що позивачка вже скористалася своїм правом на отримання житла, як особа, що переселена із забрудненої території суд не може брати при вирішенні питання про законність прийнятого ним оскаржуваного рішення, оскільки така підстава для зняття
ОСОБА_1
з обліку в ньому не зазначена. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що жодного належного доказу того, що
ОСОБА_1
та членами її сім’ї було отримано житло саме як постраждалими від Чорнобильської АЕС не існує, оскільки Законом (ст.32) та відповідним Порядком (п.3-4) передбачено, що отримання такими особами житла відбувається на підставі відповідного направлення, виданого у встановленому порядку, яке є документом суворого обліку та прикладається до квартирної справи. При зміні місця переселення попереднє направлення вилучається і виписується нове. Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про використання відповідного направлення позивачкою і саме направлення зберігається в неї, суд має всі підстави стверджувати, що нею не використано її право на отримання житла як переселенцем із забрудненої території. З цих підстав суд з довірою ставиться до її показів про те, що будинок, який вона отримала з колишнім чоловіком був наданий її сім’ї не як переселенцям із забрудненої території, а як молодим спеціалістам, що потребували житла.

Доводи відповідача про продаж будинку, який був виділений сім’ї позивачки, про відмову отримати квартиру, яка їй виділялась, про отримання земельної ділянки, судом не беруться до уваги, оскільки такі підстави для зняття
ОСОБА_1
з обліку не зазначені в оспорюваному рішенні. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Із заперечень відповідача слідує, що цей будинок був проданий в 1997 році, на квартирний облік позивачка була поставлена в 2003 році. Це не суперечило вимогам законодавства, в тому числі і п.17 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (далі – Правила), якими визначено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), квартири, а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів, не беруться на квартирний облік протягом п’яти років з моменту погіршення житлових умов. Доводи про те, що позивачка відмовилася від наданого їй житла теж не можуть бути підставою для зняття її з обліку, вони можуть слугувати лише для перенесення черговості на одержання житлового приміщення на рік (п.43 Правил), якщо буде встановлено, що надане приміщення відповідало встановленим вимогам та розміру. Позивачка в судовому засіданні з цього приводу стверджувала, що приміщення цим вимогам не відповідало і це не спростовано. В судовому засіданні також не встановлено, що отримана сім’ю позивачки земельна ділянка для будівництва була використана за призначенням, не спростованими лишилися твердження позивачки про те, що ця земельна ділянка була повернута.

З наявного в матеріалах справи листа заступника голови Чугуївської райдержадміністрації (а.с.101) слідує, що обставини, на які посилалася позивачка, знайшли підтвердження: її колишній чоловік, якого теж стосувалися всі наведені відповідачем заперечення, отримав житло через управління у справах захисту від наслідків аварії на ЧАЕС Харківської облдержадміністрації вже з другою сім’єю.

З пред’явленого позову вбачається спір про цивільне право позивачки, однак суд розглядає дану справу за правилами адміністративного судочинства, оскільки відповідними нормами законодавства Державою відповідачу делеговані саме управлінські функції по обліку громадян, постраждалих від аварії на ЧАЕС, які потребують поліпшення житлових умов, а тому між сторонами у справі існують публічно-правові відносини.

Частиною 2 ст.21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Порушення прав позивачки на думку суду дійсно завдало їй моральної шкоди, яку виходячи із положень ст.ст.23, 1167 ЦК України, вимог розумності та справедливості суд визначає в розмірі 10 тис. грн. і стягує з відповідача як з особи, що її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», для чого суд враховує характер правопорушення (дії), глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, яка є постраждалою від аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом, має потребу в забезпеченні житлом, тривалий час правомірно добивалася постановки на квартирний облік і неправомірними діями відповідача більш як через три роки після цього знята з такого обліку.

Враховуючи, що позов суд задовольняє судові витрати суд стягує з відповідача, оскільки позивачкою при зверненні до суду вони не сплачувалися.

Задовольняючи позов суд також враховує той факт, що судом відповідачу неодноразово пропонувалося подати заперечення проти позову та направити всі необхідні для розгляду справи документи, що ним належним чином не виконувалось, а ч.2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Замість надання доказів відповідач лише посилався на ряд обставин, що мали значення для правильного вирішення спору (використання позивачкою права на отримання житла, продаж квартири тощо), а тому суд, виходячи із принципу офіційного з’ясування обставин справи, тривалий час намагався з’ясувати, чи відповідають ці доводи дійсності.

Враховуючи, що судом поновлюється право позивачки на отримання житла, на підставі ч.2 ст.256 КАС України суд за власною ініціативою допускає постанову до негайного виконання в частині поновлення
ОСОБА_1
в черзі на отримання житла, також згідно
ст.162 КАС України суд виходить за межі позовних вимог та поновлює позивачку в черзі на отримання житла з дня прийняття протиправного рішення, а не зобов’язує відповідача це зробити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 71, 94, 158, 161-163, 181, 186, 256 КАС України, суд,–

ПОСТАНОВИВ:

Позов
ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати порушеними її права в частині виключення сім’ї з пільгової черги на отримання житла та безпідставного непоновлення її в черзі як особи, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС та набула статус переселенця.

Визнати дії суб’єкта владних повноважень – Леб’язької сільської ради Чугуївського району Харківської області в частині виключення її з черги на отримання житла протиправними та такими, що порушують ст.32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Поновити
ОСОБА_1
в черзі на отримання житла з моменту прийняття протиправного рішення про виключення її з черги, тобто з 13.02.07.

Стягнути з Леб’язької сільради (312835, с.Леб’яже Чугуївського району Харківської області) на користь позивачки
ОСОБА_1
10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовити за необґрунтованістю.

Постанову в частині поновлення
ОСОБА_1
в черзі на отримання житла допустити до негайного виконання.

Стягнути з Леб’язької сільради (312835, с.Леб’яже Чугуївського району Харківської області) на користь держави 18 грн. 70 коп. судового збору, які позивачкою при зверненні до суду не сплачувалися.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

При відсутності заяви та апеляції постанова в повному обсязі вступає в законну силу через 10 днів з дня її проголошення.

Головуючий – суддя:

(підпис)

Б.С.Моніч

Копія вірно:

Суддя: