Справа № 2а-22/07
Суддя: Окунь Т.В.
Дата ухвалення: 2007-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-22/07
постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
квітня 2007 року Комсомольський
міський суд

Полтавської
області

в
складі: головуючого судді Окунь
Т.В.

при
секретарі Гончар
С. Т.

з участю
позивача ОСОБА_1

представника
відповідача Чернишової І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Комсомольську про перерахунок та стягнення
недорахованої суми пенсії та відшкодування
завданої моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1
3вернувся до суду із зазначеним позовом,
в якому просить стягнути з Управління пенсійного фонду України в м. Комсомольську недораховану йому пенсію в
розмірі 32587, 67 грн. та відшкодувати
завдану моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Заявлені
вимоги, підтримані позивачем в судовому
засіданні, обґрунтовуються посиланням на
порушення відповідачем вимог ЗУ
"Про пенсійне забезпечення" в частині невірного
застосування коефіцієнтів, і як наслідок
невірного визначення розміру пенсії,
сума якої за період з 01.01.2003 року до 01.04.2007 року становить суму
32587, 67 грн., з якої 18187, 67 грн. безпосередньо сума
недорахованої пенсії, і 14400 грн. сума
недорахованої доплати до неї, яка має
нараховуватись інвалідам. Через порушення
відповідачами норм пенсійного законодавства зазнав також моральної шкоди, яка проявилась в душевних стражданнях через
неможливість пройти курс лікування внаслідок відсутності достатніх коштів.
Розмір завданої моральної шкоди визначає сумою 50000 грн.

Представник
відповідача позов не визнав. Вважає, що
твердження позивача на обґрунтування заявленого позову є наслідком невірного
тлумачення ним норм пенсійного законодавства,
а розмір призначеної йому пенсії був визначений на підставі наданих ним
же документів, які становлять зміст його
пенсійної справи. Через необґрунтованість позову, в його задоволенні просить відмовити
повністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені ними на обґрунтування
власних вимог і заперечень докази, оглянувши
матеріали пенсійної справи ОСОБА_1,
вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав:

Відповідно
до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як
вбачається із змісту ч.2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обв'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_13азначає, що розмір пенсії мав бути розрахований
відповідачем за наданою формулою ( а.с.
82-84 ), виходячи з якої його
загальний трудовий стаж становить 43 роки ( починаючи з 1957 року - дати вступу
в інститут і до 2000 року), що в
підрахунку різниці між його загальним стажем (43 роки) та 25 роками /право для
виходу на пенсію за вислугою років/,
становить 18 років (43 - 25 = 18),
які по суті покладені

позивачем
в основу підрахунку розміру пенсії і необхідності застосування протягом всього
розрахункового періоду коефіцієнту 1,
61717.

Судом
встановлено, що вперше 2 група
інвалідності /внаслідок загального захворювання/ ОСОБА_1 була встановлена
рішенням Кременчуцької ЛТЕК від 06 січня 1975 року з визначенням дати
наступного переосвідування 06 січня 1976 року ( а.с. 49). На підставі рішення ЛТЕК, рішенням комісії по призначенню пенсій при
виконкомі Кременчуцької міської Ради від 22.01.1975 року (а.с. 51) ОСОБА_1 протягом терміну встановленої
ЛТЕК інвалідності, була призначена
пенсія із розрахунку заробітної плати позивача за період з 01.06.1973 року по
31.07.1974 року. Відповідно до Закону СРСР "Про державні пенсії-"
1956 року, що діяв на час призначення
пенсії, розмір пенсії по інвалідності
будь-якої групи внаслідок загального захворювання залежав від заробітку
пенсіонера, а кількість років стажу
понад встановлену ст. 21 цього Закону
тривалість стажу, не впливала на розмір
пенсії. Станом на 06 січня 1975 року загальний трудовий стаж позивача склав
(згідно записів в трудовій книжці) 13 років 03 місяці 05 днів (а.с 11).

При
наступному переосвідуванні, 05 лютого
1976 року рішенням ЛТЕК ОСОБА_1 безстроково була встановлена 3 група
інвалідності ( а.с. 10), що відповідно стало підставою для перерахунку
розміру призначеної йому пенсії ( а.с.
52).

З
моменту первинного встановлення групи інвалідності / 06.01.1975 рік / ОСОБА_1
продовжував працювати до 01.10.1988 року включно ( а.с. 11 ). В 1986 році педагогічний стаж позивача
досягнув 25 років і відповідно до Постанови РМ СРСР № 1397 від 17 грудня 1959
року "Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я та сільського
господарства" він отримав право на пенсію за вислугою років.01 жовтня 1988
року позивача було звільнено з роботи відповідно до ст. 38 КЗпП України в зв'язку з виходом на
пенсію за вислугою років. В зв'язку з тим,
що після отриманого Законом права на пенсію, ОСОБА_1 продовжував працювати, розпорядженням Комсомольського відділу соцзахисту
за його заявою йому був зроблений перерахунок з більшого заробітку, як пенсіонеру, який пропрацював після призначеної пенсії не
менше 2 років з більш високим заробітком (а.с.
54).

14
жовтня 1988 року ОСОБА_1 відповідно до
ст. 3 Закону 1956 року подав заяву про призначення йому пенсії за
вислугою років ( а.с. 55). Рішенням
комісії по призначенню пенсій при виконкомі Комсомольської міської ради № 249/2
від 21 жовтня 1988 року з дня написання позивачем заяви йому була призначена
пенсія за вислугою років (а.с. 56). При
призначенні пенсії за вислугу років загальний трудовий стаж позивача, який дорівнював його педагогічному
стажу, склав 26 років 11 місяців 17 днів
і в наступному уже не змінювався.

01 січня
1992 року набув чинності Закон України "Про пенсійне забезпечення"
/далі Закон 1788-Х11/, за умовами якого
позивач мав право на отримання пенсії за вибором і 17 листопада 1992 року подав
заяву про відновлення виплати пенсії по інвалідності (а.с. 57). Розмір пенсії було визначено виходячи із
заробітної плати за період з 01 червня 1983 року по 31 жовтня 1985 року (
а.с. 16 ). Відповідно до ст. 98 Закону № 1788 перерахунок раніше
призначеної пенсії було проведено на підставі наявних в пенсійній справі
документів.

01
жовтня 1992 року в зв'язку з проведенням грошової рефрми, відповідно до Постанови КМУ 395 від 20 липня
1992 року "Про додаткове коригування рівнів державних пенсій", позивачу було проведено перерахунок
призначеної пенсії, виходячи із його
середньомісячного заробітку,
відкорегованого відповідно до Постанови КМУ № 395, який склав 1629, 24 крб. або 0, 01629 грн.

Відповідно
до ч.2 ст. 29 Закону №1788 за наявності
у інваліда трудового стажу, необхідного
для призначення пенсії за віком, пенсія
по інвалідності призначалась в розмірі пенсії за віком при відповідному стажі
роботи. ст. 25 Закону №1788 необхідним трудовим стажем
для призначення чоловікам пенсії за віком,
визначався стаж роботи тривалістю 25 років /трудовий стаж ОСОБА_1 склав
26 років 11 місяців 17 днів/, в звязку з
чим пенсія по інвалідності була призначена йому в розмірі пенсії за віком. Відповідно до
ст. 19 Закону 1788 пенсія за віком призначалась в розмірі 55% заробітку, і за наявності 1 повного року роботи понад
встановлені 25, розмір пенсії
збільшувався на 1% /розмір пенсії позивача склав відповідно 56%/.

З
досягненням в 2000 році 60-літнього віку,
ОСОБА_1, відповідно до ст. 12 Закону №1788 отримав право на
призначення пенсії за віком, але
продовжував фактично отримувати

пенсію
по інвалідності, оскільки визначена вона
була в розмірі пенсії за віком. Частиною
5 ст. 19 Закону України №1788 було
встановлено обмеження максимального розміру пенсії за віком - вона не могла
перевищувати трьох мінімальних пенсій за віком,
в звязку з чим ОСОБА_1 пртягом періоду з 17.11.1992 року до 31.12.2003
року пенсія по інвалідності призначалась в розмірі пенсії за віком з
дотриманням вищезазаначених обмежень.

Станом
на 01 січня 2003 року позивач отримував пенсію в розмірі 141 грн.90 коп. (
а.с. 59 ) - який по суті був максимальним, виходячи із положень діючого на той час
пенсійного законодавства / з 01 квітня 2002 року постановою КМУ № 279 від 13
березня 2002 року мінімальний розмір пенсії за віком був збільшений до 47, 3
грн., що відповідно при підрахунку
максимального розміру пенсії за віком становило 47, 3 грн.х 3 = 141, 90 грн.

01 липня
2003 року постановою КМУ № 544 від 15 квітня 2003 року "Про підвищення
розмірів трудових пенсій" мінімальний розмір пенсії за віком збільшився до
50 грн., в звязку з чим розпорядженням
начальника міського управління соцзахисту ОСОБА_1 була призначена пенсія в
розмірі 150 грн. ( а.с. 60 ), яку він
продовжував отримувати до 01 січня 2004 року включно.

01.01.2004
року набув чинності новий Закон України №1058-1У "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058), відповідно до якого були змінені умови
призначення та перерахунку раніше призначених пенсій. Згаданим Законом була
введена залежність розміру пенсії кожного пенсіонера від кількості років його
загального стажу у порівнянні до середнього заробітку по Україні, який мав враховуватись для визначення розміру
пенсії.

Відповідно
до ст.
ст. 30, 32 Закону №1058 позивачу
було нараховано страховий стаж,
складовою якого став не лише його загальний трудовий стаж - 26 років 11
місяців 17 днів, а і умовний стаж, нарахований відповідно до ч.1 ст. 24 Закону №1058 / з дня встановлення
позивачу інвалідності і до досягення ним віку,
який надає право на отримання пенсії за віком/, який склав 12 років 0 місяців 14 днів, з врахуванням чого загальний стаж позивача
склав 39 років ООмісяців 01 день /відповідно до чого коефіцієнт його страхового
стажу склав 0, 39000/. За наявних в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 даних
про його заробітну плату за період з 01.06.83 року до 31.07.85 року (а.с. 71) в порівнянні із середньомісячним
заробітком по Україні /визначений постановою КМУ 1783 від 20.11.2003 року в
розмірі 306, 45 грн./, відповідно до ч.2 ст. 40 Закону №1058 був нарахований
коефіцієнт заробітної плати в розмірі -1, 61717.

Згадані
вихідні дані було покладено в основу підрахунку розміру пенсії по
інвалідності, яка відповідно до ст. 3З Закону №1058 визначалась в %
відношенні від розміру пенсії за віком.

Таким
чином, для підрахунку розміру пенсії
позивача з 01.01.2004 року було застосовано наступний механізм:

306, 45
грн (с/місячна заробітна плата по Україні) х 1, 61717(коефіцієнт заробітної
плати)х 0, 39 (коефіцієнт страхового стажу позивача) = 193, 28 грн.

З
врахуванням 3 групи інвалідності позивача,
розмір його пенсії по інвалідності відповідно із ст. 3З Закону № 1058 становив: 193, 28 грн. х
50% = 96, 64 грн.

Враховуючи, що обчислений таким чином розмір пенсії
позивача фактично був меншим за отримуваний ним /150 грн./, відповідно до п.4 розділу 15 Закону № 1058
йому продовжувалась нараховуватись пенсія в раніше призначеному розмірі.

Постановою
КМУ № 312 від 11.03.2004 року з 01.01.2004 року був встановлений новий
мінімальний розмір пенсії в сумі 168 грн.,
відповідно до чого також збільшився розмір пенсії позивача і отримувався
ним до 01.08.2004 року (а.с. 62).

З
01.08.2004 року, відповідно із
постановою КМУ № 24.07.2004 року, розмір
пенсії позивача було збільшено до 198 грн. (а.с. 63)

З
01.09.2004 року, відповідно із
постановою КМУ №1215 від 18.09.2004 року,
розмір пенсії позивача знову було збільшено до 284 грн.69 коп. (
а.с. 64).

Законом
України № 2291 -1У від 23.12.2004 року,
який набув чинності з 12.01.2005 року було змінено порядок визначення
розміру пенсії за віком. Відповідно до
ч.1 ст. 28 Закону № 1058 /нова редакція/
чоловікам за наявності 25 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії за
віком встановлювався у розмірі прожиткового мініму для осіб, які втратили працездатність / ЗУ № 2089 - 1У від
19.10.2004 року з 01.01.2005 року розмір прожиткового мініму було встановлено в

сумі 332
грн./. За кожний повний рік страхового стажу понад 25 років, чоловікам пенсія за віком збільшувалась на 1
% розрахункового розміру пенсії.

Таким
чином, починаючи з 12.01.2005 року
ОСОБА_1 було здійснено перерахунок пенсії за наступним механізмом:

306, 45
грн.(с/місячний заробіток по Україні за 2002 рік) х 1, 61717 (коефіцієнт
заробітної плати позивача) х 0, 26917 (коефіцієнт фактичного страхового стажу
позивача без врахування умовного стажу/додатковий умовний стаж не враховано
відповідно до змін до ст. ст. 27,
28 Закону № 1058, внесених ЗУ № 2153-1У від
04.1.1.2004 року/) = 133, 40 грн. (розрахунковий розмір пенсії за віком).

133, 40
грн.(розмір пенсії за ві ком
)+198, 60(доп лата до прожиткового мінімуму) = 332 грн.+ 1, 33 грн.(1% від
розрахункового розміру пенсії за віком за 1 рік стажу понад 25 років) = 333, 33
грн.

ЗУ № 3235 -1У від
20 грудня 2005 року з 01 січня 2006 року мінімальний розмір пенсії було
збільшено до 350 грн., в зв"язку з
чим розмір пенсії позивача був перерахований за наступним механізмом:

133, 40
грн.(розрахунковий розмір пенсії за віком) + 216, 60 грн.(доплата до
прожиткового мінімуму) = 350 грн. + 1, 33 грн.(1% від розрахункового розміру
пенсії за віком 133, 40 грн за 1 рік стажу понад 25 років) = 351, 33 грн. (
а.с. 67).

Висновком
МСЕК від 13 січня 2006 року з 29 грудня 2005 року ОСОБА_1 було встановлено 2
групу інвалідності внаслідок загального захворювання безстроково (а.с. 12) /Управлінням ПФУ згаданий висновок був
отриманий 23 січня 2006 року/, в
зв"язку з чим позивачу було зроблено перерахунок розміру пенсії (а.с.
68-69), але на розмір його пенсії зміна
група інвалідності не вплинула, оскільки
він отримував пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком.

Як
пояснив суду представник відповідача, і
не заперечував сам позивач, 27 лютого
2006 року ОСОБА_1 було подано заяву до Управління ПФУ про перерахунок
призначеної пенсії. Через недотримання позивачем Порядку подання та оформлення
документів для призначення /перерахунку/ пенсії відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" / затв.
Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року/ -
відсутність документу про стаж роботи,
копії довідок про заробітну плату,
та розбіжності в розмірах заробітної плати із данми довідки про
заробітну плату позивача за аналогічний період,
що знаходились в матеріалах пенсійні' справи та інш., заяву не було прийнято до розгляду з
роз'ясненням порядку надання документів та процедури прийняття рішення органами
Пенсійного фонду.

Законом
України з 01.04.2006 року був збільшений розмір прожиткового мінімуму до 359
грн., в зв"язку з чим позивачу був
зроблений перерахунок пенсії з 351 грн.33 коп. до 360 грн.ЗЗ коп. (а.с. 74) за
наступним механізмом:

133, 40
грн.(розрахунковий розмір пенсії за віком) + 225, 60 грн.(доплата до
прожиткового мінімуму) = 359 грн. + 1, 33 грн. (1% від розрахункового розміру
пенсії за віком) = 360, 33 грн.

05 липня
2006 року на виконання роз'яснення Управління ПФУ позивач подав заяву про
перерахунок пенсії з додатками відповідно до встановленого Порядку (а.с. 73).

Як
пояснив суду представник відповідача,
після розрахунку коефіцієнту заробітної плати позивача за новою довідкою
/відповідно до ст. 40 Закону № 1058 перерахунок
проводився на підставі довідки за 60 місяців/,
виявилося, що він зменшився з 1,
61717 до 1, 57970, тому позивачу
спеціалістами управління був запропонований інший спосіб перерахунку пенсії.
Перерахунок пенсії на підставі ст. 43
Закону № 1058 /відповідно до якого до згаданого часу ОСОБА_13дійснювався
перерахунок пенсії / залишав в якості заробітної плати для перерахунку лише
заробіток за 2002 рік - 306 грн.45 коп.,
в той час, як перехід з одного
виду пенсії на інший дозволяв відповідно до
ст. 40 Закону № 1058 застосувати
для розрахунку пенсії 735, 57 грн. -середній заробіток по Україні за 2005
рік.Перехід з одного виду пенсії на інший проводився згідно із ч.3 ст. 45 Закону № 1058 з дня подання заяви з
усіма необхідними документами. Таким чином,
починаючи з 05 липня 2006 року позивачу була призначена пенсія по
інвалідності 2 групи внаслідок загального захворювання ( а.с. 75) за наступним механізмом підрахунку:

735, 75
грн.(середній заробіток по Україні за 2005 рік) х 1, 57970 (коефіцієнт заробітної
плати, проведений на підставі довідки
про заробітну плату за 60 місяців) = 1161, 76 (умовна заробітна плата) х 0,
39000( страховий стаж, до складу якого
поряд з загальним - 26 днів 11 місяців 17 днів був включений також умовний - 12
років 14 днів) = 453 грн.09 коп.(розмір пенсії за віком)

Крім
того, було нараховано також
доплату, яка становила 14% від розміру
пенсії за віком -453 грн.09 коп. х 14% /де 14 років сума стажу позивача понад
встановлені 25 років - 1 рік И
місяців 17 днів + 12 років 14 днів умовного стажу/ = 50, 26 грн. Таким
чином, загальний розмір пенсії за віком
ОСОБА_13 05 липня 2006 року становив суму 503 грн.35 коп., що відповідно до ст. 3З Закону №1058, яка встановлює розмір пенсії по інвалідності
2 групи в розмірі 90% від розміру пенсії за віком, становитиме 503, 35 грн. х 90% = 453 грн.02
коп..

З 01
жовтня 2006 року в зв"язку із збільшенням прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, пенсія позивача була збільшена до 453 грн.90
коп. ( а.с. 79).

Законом
України від 19 грудня 2006 року "Про Державний бюджет на 2007 рік" з
01 січня 2007 року прожитковий мінімум було збільшено до 380 грн.
Розпорядженням Управління ПФУ від 11.01.2007 року ОСОБА_1 було перераховано
розмір пенсії до 474 грн.66 коп., з
урахуванням передбаченої ст. 111 ЗУ
"Про державний бюджет" надбавки у розмірі 50% від розміру
надбавки, встановлної для учасників
війни, яка склала 19 грн.

14
лютого 2007 року позивач звернувся до управління ПФУ з заявою про перерахунок
призначеної пенсії ( а.с. 80), до якої надав довідку(а.с. 22-23), що підтверджувала факт його навчання у вищому
навчальному закладі - з них 3 роки 6 місяців 29 днів на деннму відділенні, /запис про термін навчання в трудовій книжці
ОСОБА_1 відсутній/. Представлені позивачем дані збільшили розмір його стажу з
26 років 11 місяців 22 днів до 30 рків 6 місяців 22 днів, що відповідно потягло за собою збільшення
коефіцієнту страхового стажу з 0, 39000 до 0, 42583, відповідно до чого було перераховано і
збільшено розмір його пенсії за наведеним нижче механізмом:

735, 75
грн.(середній заробіток по Україні за 2005 рік) х 1, 57970 (коефіцієнт
заробітної плати, проведений на підставі
довідки про заробітну плату за 60 місяців) = 1161, 76 (умовна заробітна плата)
х 0, 42583 (страховий стаж, збільшений відповідно до наданих позивачем
даних щодо навчання у вищому навчальному закладі) = 494 грн.71 коп.

Крім
того, було нараховано також
доплату, яка становила 17% від розміру
пенсії за віком -380 грн. х 17% / де 17 років сума стажу позивача понад
встановлені 25 років - 5 років 06 місяців 17 днів + 12 років 14 днів умовного
стажу/ = 64, 60 грн.

Таким
чином, загальний розмір пенсії за віком
ОСОБА_1 становив суму 559 грн.31 коп. ( 494 грн. 71 коп. + 64 грн.60
коп.), що відповідно до ст. 3З Закону №1058, яка встановлює розмір пенсії по інвалідності
2 групи в розмірі 90% від розміру пенсії за віком, становитиме 559, 31 грн. х 90% = 503, 35 грн.

З
урахуванням передбаченої ст. 111 ЗУ
"Про державний бюджет" надбавки у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни, яка склала 19 грн., загальний розмір пенсії ОСОБА_13 01 лютого
2007 року становить 522 грн.38 коп. ( 503 грн.35 коп. + 19 грн. = 522 грн.38
коп. /ах. 81/).

З огляду
на вищенаведене, вимога позивача щодо
здійснення перерахунку та стягнення недорахованої пенсії в сумі 32587, 67 грн.
не підлягає до задоволення через невірно застосований ним механізм підрахунку
страхового стажу та коефіцієнту заробітної плати, які мають враховуватись при підрахунку
розміру пенсії.

Вирішуючи
питання щодо заявленої ОСОБА_1 вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного:

Відповідно
до роз'яснень, що містяться в п.5
Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової ) шкоди" від 31.03.95 року № 4 відповідно до
загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в
її заподіянні.

Протиправність
діяння /бездіяльності/ відповідача не знайшла свого підтвердження в суді, а висновок щодо відповідності дій Управління
ПФУ нормам пенсійного законодавства при проведенні перерахунків пенсії позивачу
був наданий судом при вирішенні питання щодо обгрунтованості позовних вимог
ОСОБА_1 про перерахунок пенсії. Враховуючи також положення ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними
рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування завданої
моральної шкоди також не підлягають до задоволення.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
159, 160 КАС України, суд,

постановив:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Судове
рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду
шляхом подання в 10-денний термін з часу складення постанови у повному обсязі
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів
апеляційної скарги з надісланням її копії до суду апеляційної інстанції, або в порядку, передбаченому ч.5 ст.
186 КАС України.