Справа № 2/185
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м. Київ

05.08.2008 р.
11:15
№ 2/185

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Келеберда В.І. при секретарі судового
засідання Мельниковій Л.В.

розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за
позовом ОСОБА_1

до
Державної податкової
адміністрації у м. Києві

про
поновлення на роботі

Обставини справи:

27.11.07р.
до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1
до Державної податкової адміністрації у м. Києві та виконуючого обов'язки
Голови ДПА у м. Києві Гуцало А.В. за участю третьої особи -ДПА України про
визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення
моральної шкоди. 20.03.08р. оголошено перерву до 09.04.08р., в зв'язку із
уточненням позовних вимог та зміни складу учасників судового процесу.

Статтею
51 КАС України передбачено, що позивач має право змінити підставу або предмет
адміністративного позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог в
будь-який час до закінчення судового розгляду.

Позивачем
надано уточнений позов, який він заявляє до Державної податкової адміністрації
у м. Києві та просить суд визнати противоправним та незаконним Наказ Державної
податкової адміністрації у м. Києві від 9 жовтня 2007 року № 558-0 та скасувати
його; поновити на роботі на посаді головного державного податкового інспектора
відділу моніторингу та оцінки роботи податкових органів
організаційно-розпорядчого управління Державної податкової адміністрації у м.
Києві та стягнути з Державної податкової адміністрації у м. Києві середньомісячну
заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 9 жовтня 2007 року до дня
поновлення на роботі.

В
обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на ч.2 ст.40, частини 1, 2
ст. 235 Кодексу законів про працю України, Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»та зазначає, що його безпідставно
звільнено з посади на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України, а відповідачем порушено
порядок при звільненні.

Позивач
надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач
проти позову заперечує та вказує на притягнення ОСОБА_1. до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення за систематичне невиконання
функціональних обов'язків та низьку трудову дисципліну тощо.

В
судовому засіданні 03.06.08р. судом ухвалено про надіслання судового запиту до
медичної установи для з'ясування обставин оформлення позивачу листка
непрацездатності та можливості для відповідача підтвердити свої заперечення
показаннями свідків.

Судовими
повістками викликано наступних свідків -ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_4.

09.07.08р.
від ОСОБА_4-лікаря-терапевта ЦРП Печерського району м. Києва надійшла заява про
розгляд справи без її участі та надано пояснення щодо обставин видачі листка
непрацездатності позивачу у справі. В судове засідання 16.07.08р. інші свідки
не з'явились.

В
судовому засіданні 23.07.08р. на клопотання позивача судом витребувано від
відповідача довідку про розмір середньомісячної заробітної плати позивача.
Відповідач довідку суду не надав.

24.07.08р.
до загального відділу суду надійшло клопотання від відповідача про зупинення
провадження у справі. В якості підстав зупинення відповідач вказує на
направлення повідомлення до прокуратури м. Києва стосовно обставин видачі
листка непрацездатності ОСОБА_1.

В
задоволенні клопотання відповідача суд відмовив, оскільки станом на 01.07.08р.
надійшла відповідь прокуратури м. Києва на судовий запит щодо наведених
відповідачем обставин.

Розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
з 17 травня 1995 року працює в Державній податковій службі, з червня 2003 року
обійняв посаду головного державного податкового інспектора відділу моніторингу
та оцінки роботи податкових органів організаційно-розпорядчого управління
Державної податкової адміністрації у м. Києві.

Наказом
Державної податкової адміністрації у м. Києві № 558-о від 09.10.07р. позивача
було звільнено з посади відповідно до п.3 ст. 40 Кодексу законів про працю
України (далі -КЗпП України), в зв'язку з систематичним невиконанням
функціональних обов'язків та низької трудової дисципліни.

Відповідно
до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними
суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно
п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як
зазначає позивач, про існування зазначеного наказу він дізнався з листа
Державної податкової адміністрації в м. Києві від 10.10.07р. № 372/с/04-007. З
позовною заявою ОСОБА_1. звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва
27.11.07р. Враховуючи поштовий перебіг у межах міста, перебування на лікуванні
позивача, а також час, необхідний для оформлення позовної заяви, суд не вбачає
підстав для застосування до ОСОБА_1. наслідків пропуску звернення до
адміністративного суду, як на цьому наполягає представник відповідача.

З 9
жовтня 2007 року і по теперішній час позивач знаходиться на тривалому
лікуванні, що підтверджується довідкою центральної районної поліклініки
Печерського району м. Києва від 09.10.07р. серії ААЛ № 835230.

В
ході судового розгляду справи судом встановлено, що листок непрацездатності
видано позивачу правомірно, в зв'язку з його лікуванням (листування з
прокуратурою м. Києва, ЦРП Печерського району м. Києва та лікарем-терапевтом
ЦРП Печерського району м. Києва залучено до матеріалів справи). Крім того,
позивачем надано відповідні докази, що він має статус ветерана війни та
інваліда 2 групи.

Позивачем
було надіслано лист до ДПА в м. Києві з проханням надіслати зазначений наказ,
проте позивач з наказом не ознайомлений, трудову книжку не отримав.

Конституція
України закріпила основні трудові права громадян (статті 43, 44, 45, 46) та
встановила, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного
забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості визначаються виключно
законами України (пункт 6 частини першої статті 92).

Згідно
ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини
працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм
власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють
за трудовим договором з фізичними особами. За змістом ст.4 КЗпП України
законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України і інших
актів законодавства, що прийняті відповідно до нього.

Визнаючи
правомірність вимог позивача, суд вбачає за необхідне вказати на наступне.

Слід
зазначити, що статус державного службовця має істотні особливості. З одного
боку, державний службовець є суб'єктом трудових правовідносин. Причому, згідно
зі статтею 1 Закону України «Про державну службу», його робота (діяльність)
розглядається як професійна. Тому цілком обгрунтовано, що з позицій як
Конституції України, так і статті 1 Конвенції щодо дискримінації в галузі праці
і занять до державного службовця мають ставитися певні кваліфікаційні вимоги як
умова професійної дієздатності (наявність відповідної освіти, професійних
навиків, певного стажу роботи за фахом тощо), які не можуть вважатися
дискримінаційними. До умов виявлення професійної дієздатності можна віднести
також систему конкурсів, тестів, змагання дипломів, що є досить поширеним у
сучасному світі під час вступу на державну службу.

З
іншого боку, державний службовець є суб'єктом владних відносин, пов'язаних з
виконанням управлінських функцій. Тому, поруч з вимогами професійної
правосуб'єктності, до нього можуть ставитися додаткові вимоги, зумовлені
виконанням саме цих функцій. Такі вимоги виходять за межі положень Конвенції
щодо дискримінації в галузі праці і занять, отже, мають оцінюватися на предмет
їх відповідності рівному праву доступу до державної служби, а також до служби в
органах місцевого самоврядування (стаття 38 Конституції України), тобто
конституційному праву, яке за прийнятою класифікацією належить до політичних
прав.

Проте
при виданні наказу про звільнення відповідачем не було повідомлено позивача про
проведення перевірки та притягнення його до дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення.

Загальні
підстави розірвання трудового договору з боку керівника органу передбачені у
ст. 40 КЗпП України. Слід мати на увазі, що керівник органу, на відміну від
державного службовця, позбавлений права на свій розсуд розірвати службові
відносини, укладені на невизначений строк. Він вправі лише за своєю ініціативою
звільнити державного службовця за наявності підстав, передбачених зазначеною
статтею.

Статтею
41 КЗпП передбачені додаткові підстави для розірвання службових відносин
з ініціативи керівника дер жавного органу, зокрема, одноразове грубе порушення
службових обов'язків керівником органу, його заступниками, головним
бухгалтером, його заступниками, а також службовими особами митних органів,
державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і
службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного
контролю за цінами.

Крім
того, Кодексом законів про працю України встановлений порядок звільнення
працівника. Так, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день
звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з
ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі
звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення
копія наказу видається на вимогу працівника.

Трудова
книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення
трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 27.04.93р. № 301, трудові книжки зберігаються на
підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при
звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі
обліку.

Проте,
в матеріалах особової справи позивача відсутній запис про отримання ним
трудової книжки.

Положенням
частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

За
правилами ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової
непрацездатності.

Шляхом
укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє
конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини,
набуваючи конкретних трудових прав і обов'язків. Трудовий договір є основним
юридичним фактом, з яким пов'язано виникнення, зміна чи припинення трудових
правовідносин. Саме тому основні елементи інституту трудового договору (порядок
укладення трудового договору, його зміст, гарантії працівникам при укладенні,
зміні та припиненні трудового договору, підстави припинення договору тощо) як
такі, що мають засадничий характер, повинні врегульовуватись лише на підставі
норм права, закріплених законом.

Враховуючи
наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено порядок
звільнення позивача.

Одним
із способів захисту порушених прав осіб, яких звільнено з публічної служби, є
скасування або визнання нечинним відповідного акта суб'єкта владних повноважень
(за статтею 104 Кодексу адміністративного судочинства України). Згідно
визначенню понять, наведених у ст. 3 КАС України, публічна служба -це
діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична
служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки
Крим, органах місцевого самоврядування.

Підставами
для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.
Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів суб'єктів
правовідносин, на регулювання яких видано спірний акт.

Судом
встановлено факт протиправності дій щодо притягнення позивача до дисциплінарної
відповідальності, а оскільки наслідком такої дії стало видання ДПА у м. Києві
наказу про звільнення ОСОБА_1., суд приходить до висновку про обґрунтованість
вимог позивача про скасування наказу № 558-о від 09.10.07р.

Держава
гарантує працездатним громадянам правовий захист від необгрунтованої відмови у
прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні
роботи (ст. 51 КЗпП України).

Зміст
права на працю полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя
працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43
Конституції України). Це право забезпечується обов'язком держави створювати
громадянам умови для повного його здійснення, гарантувати рівні можливості у
виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовувати програми
професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно
до суспільних потреб.

Правовим
наслідком встановлення факту неправомірного припинення трудових відносин з
працівником з боку адміністрації є його поновлення на роботі. Таким чином,
ОСОБА_1. підлягає поновленню на посаді головного державного податкового
інспектора відділу моніторингу та оцінки роботи податкових органів
організаційно-розпорядчого управління Державної податкової адміністрації у м.
Києві з 09.10.07р.

На
підставі викладеного, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню.

Захист
прав в адміністративному судочинстві має бути ефективним. Це означає, що
задовольняючи адміністративний позов суд повинен вжити всі заходи для
поновлення порушеного права

Згідно
пунктів 1,2 частини другої статті 162 КАС України у разі задоволення
адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними
рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його
положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням
способу його здійснення; про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Перераховані
повноваження необхідно розглядати в контексті положень статті 3 Конституції
України, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод
людини є головним обов'язком держави в особі її органів, до яких належать і
органи судової влади, а також в контексті частини першої статті 2 КАС України,
що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні
ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відновлюючи
право позивача суд виходить з того, що відповідачем не надано довідки про
розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1., суд зобов'язує відповідача
самостійно обрахувати та виплатити позивачу середньомісячну заробітну плату за
час вимушеного прогулу з 09.10.07р. до дня фактичного поновлення на роботі.

Керуючись
ч.3 ст. 160, ст.ст. 161-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної податкової адміністрації України у м. Києві від 9 жовтня 2007
року №558-о «Про звільнення ОСОБА_1.»

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного
державного податкового інспектора відділу моніторингу та оцінки роботи
податкових органів організаційно-розпорядчого управління Державної податкової
адміністрації у м. Києві.

4. Зобов'язати Державну податкову
адміністрацію у м. Києві сплатити ОСОБА_1 . середньомісячну заробітну плату за
час вимушеного прогулу з 09.10.2007 до дня поновлення на роботі.

5. Допустити негайне виконання постанови
суду в частині поновлення ОСОБА_1. на роботі та зобов'язання виплати заробітної
плати за час вимушеного прогулу у розмірі за 1 місяць.

На
постанову може бути подана апеляційна скарга в порядку ст.186 КАС України
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови протягом 10 днів з дня
її проголошення та наступного подання апеляційної скарги протягом 20 днів з дня
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Головуючий
суддя
В.І. Келеберда