Справа № К-29401/06
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2008-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2008
року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Сіроша М.В.,

суддів: Бим М.Є., Гордійчук М.П., Васильченко Н.В.,
Леонтович К.Г.,

при секретарі - Капустинському М.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Житомирської області від 1 серпня 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі, управління праці та соціального захисту населення Овруцької
райдержадміністрації, обласного центру з нарахування та виплати пенсій та
допомог Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації про стягнення невиплачених коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2005 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі та управління праці та
соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації про стягнення
невиплачених коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй в порушення Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” не виплачено допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування місцевого виробництв; підвищення до пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного
забруднення; додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі,
віднесеній до 3 категорії. З цих підстав ОСОБА_1 просила: стягнути кошти
передбачені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок ____________________________________________________________________________________________________________________

Справа №
К-29401/06
Доповідач:
Леонтович К.Г.

Чорнобильської
катастрофи” за період з 01.07.2002р. по 01.07.2005р. з управління праці та
соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації в розмірі
2914,00грн., а також з управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі
у розмірі 15383,00грн. Крім того, зобов'язати управління праці та соціального
захисту населення Овруцької райдержадміністрації перерахувати 15383,00грн. на
рахунок управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі.

В процесі розгляду справи до участі в якості відповідача
було залучено обласний центр з нарахування та виплати пенсій та допомог
Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації.

Постановою Овруцького районного суду від 7 березня 2006
року позов задоволено частково. Стягнуто з управління праці та соціального
захисту населення Житомирської облдержадміністрації допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва за період з 01.07.2002р.
по 01.07.2005р. у сумі 2914,00грн. Стягнуто з управління Пенсійного фонду
України в Овруцькому районі підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях радіоактивного забруднення за період з 01.07.2002р. по
01.07.2005р. у сумі 14570,00грн. та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як особі, віднесеній до 3 категорії у сумі 813,00грн. В задоволенні
позовних вимог до управління праці та соціального захисту населення Овруцької
районної державної адміністрації відмовлено.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 1
серпня 2006 року скасоване рішення суду першої інстанції та ухвалене нове
рішення про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції
ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі
рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно
посвідчення потерпілої від аварії на ЧАЕС (категорія 3) ОСОБА_1 є потерпілою
від Чорнобильської катастрофи та проживає в м.Овручі Житомирської області,
тобто на території гарантованого добровільного відселення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованих висновків, що при нарахуванні спірних компенсацій і доплат
необхідно виходити з положень ст.ст. 37, 39 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що розмір
виплат передбачений Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визначається Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. за №836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відповідно до
положень якої позивачу вірно було нарахований саме такий розмір виплат.

З таким висновком суду апеляційної інстанцій колегія суддів Вищого адміністративного суду
України погодитися не може з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка
діяла на час спірних правовідносин, передбачено, що громадянам, які проживають
на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого
добровільного відселення в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної
плати.

Згідно ст.39 вищенаведеного Закону громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні
гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних
плат, пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, підвищуються у розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат на 2002-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень
щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації
норми статей 37, 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Встановлений постановою КМУ № 836 у 1996 році розмір
щорічної допомоги громадянам, які проживають на територіях радіоактивного
забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого
виробництва і особистого підсобного господарства та допомога громадянам, які
являються пенсіонерами, не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
іншими законами України.

Оскільки
ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню
підлягають саме статті 37, 39 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та законодавство
щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2002-2005 роки, а не Постанова
Кабінету Міністрів України “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996р. № 836.

Тому,
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами, при виникненні колізії підлягають застосуванню норми
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Вірною
є також позиція судів першої і апеляційної інстанцій про безпідставність
позовних вимог до управління праці та соціального захисту населення Овруцької
райдержадміністрації, адже виплата допомоги у зв'язку з обмеженням споживання
продуктів місцевого виробництва здійснюється обласним центром з нарахування та
виплати пенсій та допомог Головного управління праці та соціального захисту
населення Житомирської обласної державної адміністрації, а підвищення до пенсії
та додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю - управлянням Пенсійного фонду
України в Овруцькому районі.

Суд
апеляційної інстанції помилково скасував правильне по суті рішення суду першої
інстанції, невірно застосувавши норми матеріального права, що призвело до
ухвалення ним незаконного судового рішення. Зазначена обставина відповідно до
ч.1 ст.226 КАС України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись
ст.ст. 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову
апеляційного суду Житомирської області від 1 серпня 2006 року скасувати.

Постанову
Овруцького районного суду від 7 березня 2006 року залишити в силі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: