Справа № 2а-3000/2008/1
Суддя: Трещова О.Р.
Дата ухвалення: 2008-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

13.11.08

Справа №2а-3000/08/1

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі головуючої судді Трещової О.Р. , при
секретарі Єлжової Н.М., за участю

позивача -ОСОБА_1,

представника відповідача Головного
управління Пенсійного фонду України в АР
Крим - Рамазанова Аппаса Єнверовича

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до
Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим

про визнання дій протиправними та
спонукання до виконання певних дій,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного
Автономної Республіки Крим звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1до
Головного управління Пенсійного фонду України
в АР Крим про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду
України в АР Крим стосовно відмови у
виплаті призначеної пенсії без урахування обмеження максимального розмірі
протиправними; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим провести доплату раніше виплаченої
пенсії та виплачувати призначену пенсію в повному розмірі в сумі 9287,49
гривень.

Під час розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги та просив суд
зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в АР Крим провести доплату раніше виплаченої
пенсії з 01.06.2008 року та у подальшому виплачувати призначену пенсію в
повному розмірі без обмежень.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 17.09.2008 року відкрито провадження в
адміністративній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 17.09.2008 року закінчено підготовче провадження і справа
призначена до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач
уточнений адміністративний позов підтримав та пояснив, що він є пенсіонером
Збройних Сил України, звільнений зі
служби в 2006 році в запас за
станом здоров'я, та йому була призначена пенсія за вислугою років відповідно до
Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992
року № 2262 -ХII. Відповідно до розрахунку основний розмір пенсії складає
9287,49 гривень, але у зв'язку з встановленням
обмежень максимального розміру пенсій за віком він отримує пенсію з
урахування обмеження у вигляді 12 мінімальних пенсій за віком, що складає 5772
гривень. Позивач вважає таке обмеження максимального розміру пенсії незаконним,
тому просить визнати дії відповідача протиправними та поновити його права.

У судовому засіданні відповідач
проти позову заперечував та пояснив, що в своїй діяльності органи ПФУ
керувалися Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»,
Постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року, якими
встановлені обмеження максимального розміру пенсій, тому їх дії є
правомірними. Представник відповідача
також зазначив, що кошти Пенсійного
фонду використаються виключно по
призначенню, та не можуть бути витрачені на інші цілі. Представник відповідача
зазначив, що Постанова Кабінету Міністрів України не суперечить Конституції та законам України,
тому вона підлягає застосуванню.

Вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши доказі по
справі в їх сукупності, суд вважає, що
уточнені позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС
України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2
КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті
17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних
чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України дано визначення суб'єктів владних повноважень,
до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що відповідачем
по справі є Головне управління Пенсійного фонду України в АР Крим.

Відповідно до пункту 1.1. Розділу
1 Положення про головні управління
Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, затвердженого Постановою Управління Пенсійного фонду
України від 27.06.2002, № 11-2,
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.03.2008 року за № 208/14899,
головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі утворюють систему органів Пенсійного
фонду України, який є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до п.п.5 пункту 2.2
Розділу 2 Положення про головні
управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою Управління Пенсійного
фонду України від 27.06.2002, № 11-2,
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.03.2008 року за № 208/14899
Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі здійснюють призначення (перерахунок) пенсій
військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам
(крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право
на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Таким чином, Головне управління Пенсійного
фонду України в АРК у відносинах з фізичними та юридичними особами, під час
реалізації своїх завдань та функцій, встановлених законодавством України,
являється органом виконавчої влади та суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2
КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами
України.

Отже «на підставі» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинний бути утворений у порядку, визначеному
Конституцією та законами України та зобов'язаний діяти на виконання закону, за
умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та
обов'язків, встановлених законами.

«У спосіб» означає, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури
вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної
поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Суд з'ясовує, чи використане
повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою;
обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без
проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія;
добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки
зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації,
тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення
розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Тому вирішуючи справу стосовно
позовних вимог позивача щодо зобов'язання відповідача, який є суб'єктом владних
повноважень, здійснити перерахунок пенсії, суд зобов'язаний встановити чи діяв
відповідач на підставі закону, чи являються його дії обґрунтованими, безсторонніми, добросовісними та
розсудливими.

Судом встановлено, що
правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби
та деяких інших осіб, регулюються
Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб» від 9
квітня 1992 року № 2262 -ХII.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1-2 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262 -ХII до осіб, які мають право на пенсійне
забезпечення на умовах цього Закону
відносяться звільнені зі служби особи офіцерського складу, прапорщики,
мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за
контрактом, особи начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу
податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної
кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу
органів і підрозділів цивільного захисту.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1являється пенсіонером, звільненим зі Збройних Сил України та отримує
пенсію згідно законодавства про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу,
прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової
служби за контрактом.

Згідно зі статтею 10 Закону
призначення та виплата пенсій особам, зазначеним в статті 1-2 Закону
здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» від 9 квітня 1992
року № 2262 -ХII пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із
числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за
встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який
одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після
звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до
середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в
період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний
заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в
порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Пенсії особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи
відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну
надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, та у
порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» була розрахована пенсія в розмірі 90% грошового утримання, яка
з 01.01.2007 року дорівнювала 9287,49 гривень, відповідно довідки ГУ ПФУ в АРК від 20.11.2007 року № 3147/Х-и.

В той же час судом встановлено, що
ОСОБА_1 виплачується пенсія в розмірі за
травень-червень 2008 року - 5772 гривен, за липень-вересень 2008 року - 5784
гривень, за жовтень 2008 року - 5976 гривень, що підтверджується також
поясненнями представника відповідача у судовому засіданні.

Не погоджуючись з розміром виплаченої пенсії позивач 09.06.2008 року
звернувся до ГУ ПФУ в АРК з заявою про виплату пенсію у повному розмірі без
обмеження її максимального розміру.

За результатами розгляду звернення
позивача ГУ ПФУ в АРК 18.06.2008 року направило йому відповідь, згідно з якою,
обмеження максимального розміру пенсії передбачено Постановою Кабінету
Міністрів України № 530 від 28.05.2008
року, тому підстави для виплати пенсії у повному розмірі відсутні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість дій відповідача стосовно виплати пенсії з урахуванням обмеження
максимального її розміру судом встановлено наступне.

Аналізуючи правові норми, суд
приходить до висновку, що підстави, порядок, розміри пенсії, які призначаються
відповідно до цього Закону, розраховуються відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262 -ХII та Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 3 статті 1-1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на
пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього
Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відповідно до підпункту 4 пункту 29
розділу ІІ Закону України "Про
державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих
актів України" від 28.12.2007 року статтю 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262 -ХII доповнено
новою частиною п'ятою відповідно до якої встановлений максимальний розмір
пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством),
який не може перевищувати дванадцять
мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

З'ясовуючи питання про можливість застосування до
спірних правовідносин Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік”
суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 8
КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду
з прав людини.

Відповідно до статті 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого
органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому нормативному акту суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Фізичним та юридичним особам для
захисту порушених прав відповідно до частини 3 статті 8 КАС України гарантується звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі
Конституції.

Статтею 1 Конституції України Україна
проголошено демократичною, соціальною, правовою державою. Статтею 2 Конституції
України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і
свободи та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави, а
їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави. Відповідно до
статті 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та
непорушними. Статтею 22 Конституції України встановлено, що зміст та обсяг прав
і свобод людини при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не може бути звужений.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими
законами Украйни встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що
є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права,
а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті
68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають
додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими
особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб
ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що
закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Відповідно до частин 2,3 статті 22
Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна
утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Зупинення дії положень законів, якими
визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і
свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Конституцією України, в
умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

На підставі статті 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їх.

Таким чином, будь-які закони, які
регулюють правовідносини стосовно прав
та свобод громадян, у тому числі Закон України “Про державний бюджет на 2008
рік” мають відповідати вимогам Конституції та Закону України від 20.12.1991 №
2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей"

Крім того, встановлений частиною 2
статті 95 Конституції України, частиною 2 статті 38 Бюджетного кодексу України
перелік відносин, які регулюються Законом України про Державний бюджет є
вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і
обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами
України, у тому числі Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та
не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

Отже, встановлення Законом України “Про Державний бюджет України
на 2008 рік” від 28.12.2007 р. № 107-VI максимального розміру пенсії, яка
виплачується відповідно до Закону
України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей", обмежило обсяг прав даної
категорії громадян, визначених зазначеним Законом.

Враховуючи викладене Рішенням
Конституційного Суду від 22.05.2008, № 10-рп/2008 "У справі за
конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I,
пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу
I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет
України)" визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними) підпункт 4 пункту
29 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік» від 28.12.2007 р. № 107-VI .

Суд враховує, що відповідно до
пунктів 6,7 Рішення Конституційного суду України від 22.05.2008, № 10-рп/2008
рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим
до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

У той же час Кабінетом Міністрів
України 28.05.2008 року прийнята
Постанова № 530 "Деякі питання
соціального захисту окремих категорій громадян".

Згідно пункту 10 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року №
530 встановлено, що максимальний розмір пенсій (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу
України, Законів України "Про державну службу", "Про
Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України",
"Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого
самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну
діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", постанови Верховної
Ради України від 13 жовтня 1995 р. N 379/95-ВР "Про затвердження Положення
про помічника-консультанта народного депутата України", не може
перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої згідно з
абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а пенсії, призначеної (перерахованої)
відповідно до Закону України "Про прокуратуру" (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за
особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат, встановлених
законодавством), - 10 тис. гривень на місяць.

Перевіряючи можливість застосування
до зазначених правовідносин Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530 суд виходить з наступного.

Як вбачається з ч.2 ст. 17
Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які
перебувають на військовій службі в Збройних Силах України та інших військових
формуваннях, а також, членів їх сімей.

Відповідно до статті 1 Закону
України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист
військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення
системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію
конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб
військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності,
статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому
середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них
обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Заборона обмежень прав
військовослужбовців встановлена статтею 2 Закону України від 20.12.1991 №
2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей", згідно з якою ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та
членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує
військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі,
що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих
військових кадрів.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України від
20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються
усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод,
закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням
особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 12 Закону
у зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом
Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та
компенсації, які не можуть бути скасовані чи призупинені без їх рівноцінної
заміни.

Враховуючи викладене, Верховною Радою
України було прийнято Закон України № 3591-IV "Про внесення змін до деяких
законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців", який набрав чинності 29.04.2006 року, у статті 43 якого
поновлено право військовослужбовців на розрахунок пенсії з грошового
забезпечення за останньою штатною посадою з усіма видами надбавок, доплат,
підвищень та премій.

Частиною 2 статті 13 цього Закону
передбачений також і максимальний розмір
пенсії, що не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення.

Зміна умов і норм пенсійного
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію за
цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

На підставі цієї норми зміна умов і
норм пенсійного забезпечення військовослужбовців не може здійснюватися за
Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік", а також
будь-якими підзаконними актами, у тому числі Постановою Кабінету Міністрів
України № 530 від 28.05.2008 року, яка не відповідає статті 43 "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших
осіб".

Відповідно до статті 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого
органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода
на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому нормативному акту суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Таким чином, призначаючи та
виплачуючи позивачу пенсію ГУПФУ в АРК повинно керуватися статтею 43 Закону
України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб", без урахування змін, внесених Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік» які визнані Конституційним Судом України
неконституційними, а також без урахування положень Постанови Кабінету Міністрів
України № 530 від 28.05.2008 року « Деякі питання соціального захисту окремих
категорій громадян», які не відповідають правовому акту, що має вищу юридичну
силу.

Доводи представника відповідача, що
позов не підлягає задоволенню у зв'язку з відсутністю коштів, призначених на ці
виплати не можуть прийняті до уваги з наступних підстав.

Суд звертає увагу учасників
процесу, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів
національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань, тобто посилання відповідачем на відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх зобов'язань, судом не приймається до уваги. Так, у справі
“Кечко проти України” Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає
аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, невиконання або
неналежне виконання законів, якими передбачено певні соціальні гарантії, через
відсутність коштів для їх виплати не є підставою для виправдання дискримінуючої
невиплати пенсії у повному розмірі.

Суд підкреслює, що стаття 19
Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Суд враховує, що рішення, дії
суб'єкта владних повноважень не можуть
бути упередженими, тобто здійснюватися дискримінаційно через власний, у тому
числі фінансовий, корпоративний інтерес.
Приймаючи рішення по справі або вчинюючи дію, суб'єкт владних
повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може проявляти
себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного
інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта,
визначених законом.

Суд також враховує, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо
реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих
результатів.

Однак, суд встановив, що відповідач
- Головне управління Пенсійного фонду України діяв необґрунтовано, незаконно
обмежив права позивача, виплачуючи йому пенсію з урахуванням максимального
розміру, який не передбачений Законом України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Судом встановлено, що відповідно до
ст.66 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262 -ХII
рішення про відмову в призначенні пенсії
або її перерахунку, зарахуванні до вислуги
років для призначення
пенсії окремих періодів служби в
календарному обчисленні або на пільгових умовах, порушення строків і заниження
розмірів пенсії може бути оскаржено до
вищих органів або до суду.

Приймаючи до уваги, що позивач з
01.06.2008 року отримував пенсію не в повному розмірі, передбаченому статтею 43
Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», з вини Головного управління Пенсійного фонду України в
АРК, уточнені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

У зв'язку зі складністю справи
судом 7 листопада 2008 року оголошена
вступна та резолютивна частина постанови, а 12 листопада 2008 року постанова складена у повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 158, 159, 160, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Уточнені позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати дії Головного управління
Пенсійного фонду України в АР Крим щодо відмови з 01.06.2008 року в виплаті
призначеної ОСОБА_1, пенсії без урахування обмеження максимального розміру
протиправними.

3. Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в АР Крим провести з 01.06.2008 року перерахунок та
виплачувати ОСОБА_1 пенсію у повному
обсязі без урахування обмеження максимального розміру

4. Стягнути на користь позивача ОСОБА_1з
Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили
через 10 днів з дня складання її у
повному обсязі, у разі неподання заяви про апеляційне оскарження (апеляційної
скарги).

Якщо після подачі заяви про
апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана, постанова набуває законної
сили через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Протягом 10 днів з дня складення
постанови у повному обсязі до Севастопольського апеляційного адміністративного
суду через Окружний адміністративний суд Автономної Республіки Крим може бути
подана заява про апеляційне оскарження, після подачі якої, протягом 20 днів
може бути подана апеляційна скарга.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
в строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Окружного

адміністративного суду

Автономної Республіки Крим Трещова О.Р.