Справа № К-26397/06
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2008-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
30 січня 2008 року м. Київ
суддів Вищого адміністративного суду України у складі :
Головуючого -Харченка В.В.
Суддів -Кравченко О.О., Васильченко Н.В.,
Гончар Л.Я., Шкляр Л.Т.
При секретарі -Мельник І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у
м. Києві адміністративну справу за
касаційною скаргою Львівської митниці на постанову господарського
суду Львівської області від 07.12.2005-10.01.2006 року та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 10 липня 2006 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «Компанія
Галпродукт» до Львівської митниці, відділення Державного казначейства у
Галицькому районі Львівської області про скасування рішення та повернення
надмірно сплаченого мита,-
У серпні 2005 року ТОВ «Компанія
Галпродукт» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до
Львівської митниці, відділення Державного казначейства у Галицькому районі
Львівської області про визнання
недійсним рішення відділу номенклатури та класифікації товарів Західної
регіональної митниці № КТ 200-204-05 від
11.03.2005р. та стягнення з відділення державного казначейства у Галицькому
районі м. Львова надміру сплаченого ввізного мита в розмірі 8 058,05 грн.
У подальшому у заяві від 28.12.2005р. позивач уточнив свої
вимоги і просив рішення відділу номенклатури та класифікації товарів митниці
В обґрунтування своїх
доводів позивач послався на те, що 4 березня 2005 року ним було подано для
митного оформлення вантажну митну декларацію № 200030006/5/002748 та документи
на вантаж - плівку трьохшарову, з поліетилену і поліпропілену. Для митного
оформлення рішенням про визначення коду товару № КТ 200-204-05 від 11.03.2005
ставка ввізного мита становить 15 %.
Спірний вантаж був оформлений
згідно декларації № 200030006/5/005049 від 13 квітня 2005 року зі ставкою мита
15 % та сплачено в загальному за митне оформлення 25 651, 45 грн.
Позивач, вважаючи, що за умови митного
оформлення згідно ставки ввідного мита 5 %, він повинен був заплатити 17 593,40
грн., тобто на 8 058,05 грн. менше, просив скасувати рішення відділу
номенклатури та класифікації товарів митниці і стягнути на його користь суму
надмірно сплаченого мита.
Постановою господарського
суду Львівської області від 07.12.2005-10.01.2006 року
позов задоволено в повному обсязі: скасовано оскаржуване рішення відділу
номенклатури та класифікації товарів митниці, стягнуто з Державного бюджету
через відділення державного казначейства у Галицькому районі м. Львова на
користь позивача 8058,05 грн. надміру сплаченого мита.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від
19.04.2006 року проведена заміна
відповідача - відділення Державного казначейства у Галицькому районі м. Львова
замінено на Управління Державного казначейства у Львівській області. (
Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 10 липня 2006 року постанова
суду першої інстанції скасована
та прийнята нова постанова, якою позовні вимоги задоволено: визнано нечинним
рішення Західної регіональної митниці № КТ 200-204-05 від 11.03.2005р;
повернуто з Державного бюджету України, з рахунку, відкритому в Управлінні Державного казначейства у
Львівській області, надміру сплачене
мито у розмірі 8058,05грн. на користь ТОВ «Компанія Галпродукт».

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної
інстанції, Львівська митниця подала касаційну скаргу,
у якій ставить питання про їх скасування та прийняття нового рішення, про
відмову у позові, посилаючись при цьому на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи
та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суд касаційної інстанції вважає, що задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій послались на наявність
судового рішення, яке, на думку судів, має преюдиціальне значення для
розгляду даної справи і вирішення її по суті - на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.05.2005року, яким скасована постанова заступника начальника
Західної регіональної митниці від 01.04.2005року про притягнення декларанта ТОВ «Компанія Галпродукт» ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності за порушення ст. 355 Митного кодексу України ( справа
№2-2534/05).

Вважаючи, що вказаним рішенням встановлена правильність класифікації товару
за кодом, вказаним позивачем, суди з посиланням на ст. 72 ч.1 КАС України,
визнали, що для вирішення спору достатньо преюдиціального факту. Проте до
такого висновку суди дійшли передчасно без всебічного, повного і об'єктивного
розгляду всіх обставин справи у їх сукупності. Аналіз проведеної
судами оцінки доказової бази по справі
свідчить про те, що інші докази, окрім зазначеного судового рішення, судами не
оцінювались, що визнається судом
касаційної інстанції порушенням вимог
ч.3 ст. 86 КАС України.

Як встановлено судами, предметом спору у даній справі є
спір між юридичними особами - митницею, як суб'єктом владних повноважень та
суб'єктом господарювання з приводу незгоди митниці з кодом товару, визначеним
декларантом при митному оформленні вантажу та прийняття митницею свого рішення
про визначення коду товару за УКТ ЗЕД, а також пов'язаного з кодуванням розміру ставок ввізного мита.

Вирішення
складних і спірних питань, пов'язаних з класифікацією товарів за УКТ ЗЕД.
регламентується «Порядком роботи відділу номенклатури та класифікації товарів
регіональної митниці, відділу контролю митної вартості та номенклатури митниці при вирішенні питань класифікації
товарів, що переміщуються через митний кордон України», затвердженим наказом
ДМСУ від 01.10.2003р. №646 та зареєстрованим у МЮ України 31.10.2003р.
№996/8317, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин,
(далі-Порядок). Ним встановлено, що
контроль за правильністю класифікації товарів та прийняття рішень про
визначення коду товару відноситься до компетенції саме цих підрозділів митних органів.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваному
рішенні відділу номенклатури та класифікації товарів Західної регіональної
митниці від 11.03.2005р. №
КТ200-204-05 вказано, що позивачем товар
був задекларований за кодом УКТ ЗЕД , однак на підставі характеристик
товару, аналізу товаро - супровідних документів країни-виробника, результатів
лабораторних досліджень митної служби, митниця визнала неправильним код,
вказаний декларантом, і встановила інший - . З матеріалів справи також вбачається, що
після прийняття митницею відповідного рішення позивач подав нову вантажну митну декларацію і у подальшому задекларував товар за кодом, визначеним митницею, в зв'язку з
чим талон відмови у пропуску на митну
територію чи митному оформленні товарів митницею не виносився.

Судова колегія зазначає, що класифікація товарів для
цілей митного оформлення здійснюється згідно з вимогами УКТЗЕД, яка є товарною
номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний
тариф України» від 05.04.2001р. №2371-111, а саме, із врахуванням Основних
правил інтерпретації класифікації товарів, відповідних приміток до розділів та
груп, текстового опису товарних позицій та тих характеристик товару, які є
визначальними для класифікації. Так,
згідно з Правилом 1 Основних правил інтерпретації класифікації товарів,
класифікація проводиться, виходячи з найменувань товарних позицій і відповідних
приміток до розділів чи груп. У відповідності з вимогами УКТ ЗЕД, плівки з
пластмаси, які не є самоклейкими, відповідають вимогам Примітки 10 до групи 39,
і класифікуються у товарних позиціях 3920 та 3921. У відповідності з
Поясненнями до УКТЗЕД, до товарної
позиції 3921 відносяться багатошарові плівки, які є ламінованими, сполученими
паралельно з іншими матеріалами, крім полімерних матеріалів. Зважаючи на
те, що у
сертифікаті відповідності країни-виробника товару структура плівки
визначається як трьохшарова: два зовнішніх шари-поліпропілен, середній шар -
поліетилен, тобто всі шари є полімерними матеріалами, то
митницею вказаний товар був віднесений
до товарної позиції 3920.

При розгляді справи судами не враховано те, що Україна, як і Республіка Польща є
договірними сторонами, що підписали міжнародну Конвенцію про Гармонізовану
систему опису та кодування товарів від 14.06.1983р. Відповідно до ст.3
Конвенції договірні сторони при класифікації та кодуванні товарів в
обов'язковому порядку повинні
дотримуватись порядку кодування, прийнятого у Гармонізованій системі. Кожна
сторона зобов'язана застосовувати основні
правила класифікації та тлумачення Гармонізованої системи, а також всі примітки
до розділів, груп та субпозицій, і не змінювати обсяг розділів, груп, товарних
позицій та субпозицій Гармонізованої
системи. Пояснення до Гармонізованої системи розроблені Всесвітньою митною
організацією, а Пояснення до УКТ ЗЕД побудовано на її основі для стандартизації зовнішньоекономічної торгівлі.

Саме з урахуванням цих положень законодавцем у «Порядку»
встановлено, що при вирішенні складних і спірних питань класифікації
товарів митні органи враховують дані
експортної митної декларації, тобто дані про код товару, вказаний
країною-виробником.

Відповідно до
ст.ст16,19 Закону України №1906-1У від 29.06.2004р. «Про міжнародні договори
України» чинні міжнародні договори є частиною національного законодавства
України. Органи державної влади до відання яких віднесені питання, що
регулюються міжнародними договорами України, забезпечують дотримання і виконання зобов'язань, взятих за міжнародними
договорами , стежать за здійсненням прав, які випливають з таких договорів і за
виконанням іншими сторонами їх зобов'язань.

В даному випадку суду слід було врахувати, що згідно з пунктами.2.4, 2.7 «Порядку»
вирішення питань класифікації товарів здійснюється згідно з чинним
законодавством на основі поданих до митного оформлення документів. Зокрема, це
можуть бути документи про фізико-хімічні властивості товару, основні технологічні стадії
виробництва та призначення
(використання) товарів, копії вантажних
митних декларацій країни-виробника тощо. Ці документи слугують доказами при розгляді справ вказаної
категорії, і підлягають ретельному
вивченню і оцінці судом.

В матеріалах справи є сертифікат відповідності
країни-виробника та експортна вантажна
митна декларація, у яких код товару польською фірмою-виробником визначений як
, тобто такий, встановлений митницею. Відповідно до статей 69,79 КАСУ ці документи
є письмовими доказами у адміністративний
справі. (а.с.28,29). Даним доказам у порушення вимог ч.3 ст. 86 КАСУ, як і доводам
митниці, ніякої оцінки в судових
рішеннях не надано.

Що стосується посилання суду на преюдиціальний характер рішення Галицького
районного суду м. Львова від 18.05.2005р. по скарзі ОСОБА_1, судова колегія відмічає, що рішенням суду у
цій справі встановлювались
обставини наявності чи відсутності в діях цієї фізичної особи
ознак адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 355 Митного кодексу України. Цим судом не
приймалось рішення відносно
неправомірності акту ненормативного характеру, винесеним митницею під час митного оформлення товару. Для застосування ч.1 ст. 71 КАСУ і вирішення питання про
наявність преюдиціального факту суду
необхідно було встановити які саме обставини були встановлені судовим рішенням
у цивільній справі, що набрало законної
сили. Рішення, на яке послались суди, не містить юридичної оцінки дій митниці при винесенні рішення від 11.03.2005р., висновки про
неправомірність дій митниці у ньому відсутні, однак суди на це уваги не звернули.

На думку суду касаційної інстанції помилкове звуження
доказової бази по справі призвело до неповного з'ясування судами попередніх
інстанцій обставин, що мають значення по справі.

Постановою суду першої інстанції рішення митниці
скасовано, однак судом не вказано який закон був порушений митницею при його
прийнятті.

Постановою суду апеляційної інстанції рішення митниці
щодо встановлення коду товару визнано нечинним. В зв'язку з цим суд касаційної
інстанції визнає, що підставами для визнання акту недійсним (нечинним) є
невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом
компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акту
недійсним є також порушення в зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних
законом інтересів підприємства чи організації-позивача у справі. Між тим, у
постанові суду апеляційної
інстанції не вказано які саме норми
матеріального права були порушені митницею при прийнятті оскаржуваного рішення,
відсутні у постановах суду висновки щодо відповідності дій структурного підрозділу митного органу його
компетенції, як відсутні й посилання на наявність чи відсутність порушень прав
позивача. За таких обставин висновки суду про те, що оскаржуваний акт слід визнати нечинним, судова колегія визнає безпідставним.

Судова колегія звертає увагу також й на те, що суд
апеляційної інстанції визнав рішення митниці нечинним, хоча позивач таких вимог
не заявляв, а при уточненні позовних вимог просив про його скасування ( а.с.52). В даному
випадку суд апеляційної інстанції у порушення ч.3 ст. 195 КАСУ розглянув
позовні вимоги, які не були заявлені в суді першої інстанції, тобто порушив
норму процесуального закону про межі перегляду судом апеляційної інстанції
адміністративної справи.

В матеріалах справи відсутні дані про правонаступництво
юридичних осіб. Так, позов був пред'явлений до Львівської митниці, а оскаржено рішення Західної
регіональної митниці. Суди обох інстанцій
не вирішили питання про те, чи
допускають спірні правовідносини правонаступництво.

Враховуючи, що по справі допущено порушення норм
матеріального та процесуального права, судові рішення обох судових інстанцій не можуть вважатися
законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий судовий розгляд. Під час нового розгляду справи, суду
необхідно врахувати викладене, всебічно і повно встановити фактичні обставини,
на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів встановити характер спірних правовідносин і
правильно застосувати до них норми матеріального права.

Керуючись ст.ст.220,221,227,230,231 Кодексу адміністративного судочинства
України судова колегія,-

Ухвалила:

Касаційну скаргу Львівської митниці
задовольнити частково. Постанову господарського суду Львівської області від
07.12.2005р.-10.01.2006р. та постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 10.07.2006р. скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не
підлягає

Судді: