Справа № к-26260/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2008-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака В.І.,

суддів Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

Загороднього А.Ф.,

Заїки М.М.,

при секретарі Міненку І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2006р. та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27.06.2006р. по справі за позовом ОСОБА_1
до начальника управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.
Києва про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

У листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до начальника
управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від
17.03.2006р. у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27.06.2006р.
апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а постанову
Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2006р. - без змін.

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій
просить постанову Дніпровського районного суду м. Києва від
17.03.2006р. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27.06.2006р. скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлені з додержанням
норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 19 Положення про підготовку науково-педагогічних і
наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
01.03.1999р. № 309 до терміну навчання в
аспірантурі або перебування в докторантурі не включається період хвороби
(тривалістю понад один місяць), знаходження у відпустці у зв'язку з вагітністю
та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також
відсутність з інших поважних причин, передбачених законодавством України. Вчена
рада вищого навчального закладу, наукової установи оцінює обставини, що
виключили можливість працювати над дисертацією, і визначає термін, на який
продовжується навчання в аспірантурі або докторантурі (як правило, не більше
одного року).

Згідно частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Таким чином посилання ОСОБА_1 на постанову Ради Міністрів СРСР від
16.11.1967р. № 1064, згідно якої оплачувана аспірантська відпустка включається
до професійного стажу, є безпідставним, оскільки дана постанова вже не була
чинною на момент призначення наукової пенсії ОСОБА_1, тобто на 09.04.2001р., а
була чинна постанова Кабінету Міністрів України від 01.03.1999р. № 309, якою і
регулювалися спірні правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати
та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні,
та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від
17.03.2006р. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27.06.2006р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до начальника управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва про визнання дій неправомірними, зобов'язання
вчинити дії та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Співак

Судді
С.В. Білуга

О.І.
Гаманко

А.Ф. Загородній

М.М.
Заїка