Справа № 2-а-799/2008
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

29.10.08

Справа №2-а-799/08

(16:34)

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі головуючого судді Кушнової А.О. , суддів
Латиніна Ю.А., Шкляр Т.О., при секретарі Габрись П.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до
Міністерства фінансів України,
Головного управління праці та соціального захисту населення АР
Крим, Головного управління Державного
казначейства України в АР Крим,
Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління Пенсійного фонду України
в АР Крим, Управління Пенсійного фонду
України в м. Армянськ
АРК

про зобов'язання до нарахування
недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідачів: не з'явилися.

Сутність спору: позивач звернулася до
Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою
до Міністерства фінансів України, Головного управління праці та соціального
захисту населення АР Крим, Головного управління Державного казначейства України
в АР Крим, Головного управління ПФУ в АР Крим,
Управління ПФУ в м. Армянськ АРК про зобов'язання до нарахування
недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за 2006-2007
роки в сумі 2773, 30 копійок.

08.09.2008р. до Окружного
адміністративного суду Автономної Республіки Крим від Управління ПФУ в м.
Армянськ АРК надійшло «Заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 у справі № 2-а-799/08» у якому відповідач 6
пояснює суду, що проти позову заперечує, позов не визнає у повному обсязі,
заявив про необхідність застосування наслідків пропуску строку звернення до
адміністративного суду, вважає що підстав для виплати надбавки особам, що мають
статус «дітей війни» у 2006році не було, а також, що жодним законом не передбачений
порядок, процедура та орган, який зобов'язаний виплачувати цю соціальну
допомогу. Крім того, вважає, що за основу перерахунку не може бути взятий
розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки цей закон
визначає розмір мінімальної пенсії виключно для правовідносин, які регулюються
зазначеним законом.

12.09.08р. до Окружного
адміністративного суду Автономної Республіки Крим надійшли заперечення на адміністративний позов від Міністерства
фінансів України у яких відповідач1 просить суд у позові до Міністерства
фінансів України відмовити за мотивами викладеними у запереченнях та справу
розглянути без участі представника Мінфіну.

16.09.08р. до Окружного
адміністративного суду Автономної Республіки Крим від відповідача 3 - Головного
управління Державного казначейства України в АР Крим надійшли «Заперечення
проти позовної заяви ОСОБА_1» у яких відповідач повідомляє суду, що позовні
вимоги не визнає та просить суд виключити Головне управління Державного
казначейства України в АР Крим з числа відповідачів тому, що органи Державного
казначейства України, відповідно до наданих повноважень, встановлювати або
змінювати бюджетні призначення не мають права, крім того, ГУ Держказначейства
України в АРК у будь-яких стосунках з позивачем не перебувало, жодних порушень
відносно позивача не допускало.

18.09.08р. до Окружного
адміністративного суду Автономної Республіки Крим надійшло клопотання від
позивача про розгляд справи за її відсутності, також у цьому клопотанні позивач
повідомляє суду, що наполягає на позовних вимогах.

23.09.08р. до Окружного
адміністративного суду Автономної Республіки Крим надійшли заперечення від ГУ
ПФУ в АРК, у яких відповідач 5 повідомляє суду, що він не здійснює функцій
призначення пенсій та безпосереднього фінансування їх виплат, він лише
координує діяльність підвідомчих органів. Нарахування та виплата пенсій та
щомісячної соціальної допомоги покладені на управління ПФУ в районах, містах,
районах в містах АРК. Крім того, у запереченнях відповідач 5 указує, що ГУ ПФУ
в АРК не є належним відповідачем по справі, оскільки жодним законом не
передбачений такий його обов'язок виплачувати соціальну допомогу, кошти
Пенсійного фонду використовуються виключно по призначенню та не можуть бути
витрачені на інші цілі.

У судове засідання, що відбулося
29.10.08р., сторони явку представників не забезпечили, про день час та місце
розгляду справи повідомлені належним чином: рекомендованою кореспонденцією.

09.10.08р. до Окружного
адміністративного суду Автономної Республіки Крим надійшло клопотання від
Головного управління ПФУ в АР Крим про розгляд справи за відсутності його
представника.

Відповідно до частини 4 статті 128 КАС
України у разі неприбуття відповідача -
суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, розгляд справи не
відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Приймаючи до уваги, що позивач
надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, а відповідачі,
належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає можливим розглядати справу за
відсутністю позивача та відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Правовий статус дітей війни, основи
їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної
підтримки встановлені Законом України "Про соціальний захист дітей
війни".

Відповідно до статті 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV
дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2
вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується паспортом НОМЕР_1, виданим
Армянським МВ ГУ МВС України в АРК 27.10.1998р. (а.с. 13), тобто станом на час
закінчення Другої світової війни їй було менше 18 років, тому вона є особою,
яка віднесена до категорій осіб, визнаних дітьми війни.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має
право на пільги, встановлені законодавством України для дітей війни, у тому
числі на передбачену статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» щомісячну державну соціальну допомогу, що підтверджується посвідченням
від 16.12.1999 року №124795 (а.с.12).

Відповідно до п. 17 ст. 77 Закону
України “Про державний бюджет України на 2006 рік” від 20.12.2005р. № 3235-IV
зупинена на 2006 рік дія ст. 6 вказаного Закону.

Законом України “Про внесення змін
до Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” від 19.01.2006
року № 3367-ІV п. 17 ст. 77 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2006 рік" виключений (набув
чинності 02.04.06), тобто дія статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" на 2006 рік поновлена. Отже, в 2006 році перешкод для
нарахування щомісячної державної соціальної допомоги в розмірах, передбачених,
ст. 6 Закону не існувало.

Згідно з ст. 111 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006р. № 489-V у
2007 році були внесені зміни, згідно яким підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка
виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону виплачується особам, які
є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків
від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Пунктом 12 ст.71 Закону
№ 489-V зупинена на 2007 рік дія ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни".

Положення ст. 111 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006р. № 489-V,
а також зупинення дії статті 6 на 2007рік, передбачене п. 12 ст. 71 Закону
України від 19.12.2006р. № 489-V визнано
таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007.

Відповідно до п. 3 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007
положення п. 12 статті 71, а також ст.111 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік", визнані неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з
09.07.2007р.

Таким чином, ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" є діючою.

Розмір підвищення, який щомісячно сплачується дітям
війни згідно зі ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
розраховується на підставі мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначений
ч. 1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

З ч.3 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вбачається,
що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом. Зазначена норма Закону введена в дію згідно
із Законом України від 25.03.2005 р. № 2505-IV.

Але, приймаючи до уваги те, що
відповідно до ч.4 ст. 8 КАС України забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, та
відповідно до ч. 1, 2 статті 8 КАС України
при вирішенні справи має застосовуватись принцип верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд вважає,
що правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання
підвищення пенсії основані на принципі
юридичної визначеності.

Як свідчить позиція Європейського
Суду у справі Yvonne van Duym v. Home Office (Case 41/74 van Duym v. Home Office) принцип юридичної
визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на
зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у
законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія
зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави,
який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань
для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної
влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку
це надання підвищення пенсії дітям війни, держава чи орган вважатимуться такими, що
діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки,
оскільки схвалення такої політики чи
поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб
стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи
поведінки.

Згідно з ч.1 ст.65 Закону України
від 20.12.2005, № 3235-IV "Про
Державний бюджет України на 2006 рік"
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2006 рік
затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 350 грн., з 1 квітня - 359 грн.,
з 1 жовтня - 366 грн.

Згідно з ч. 1 ст.62 Закону України
від 19.12.2006 № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007
рік" прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність, на 2007 рік затверджений у наступному розмірі з 1
січня - 380 грн., з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн.

З огляду на викладене, враховуючи
те, що положення ст. 111 Закону України "Про Державний бюджет України на
2007 рік" від 19.12.2006р. № 489-V, а також зупинення дії статті 6 на
2007рік, передбачене п. 12 ст. 71 Закону України від 19.12.2006р. № 489-V визнано рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. N 6-рп/2007 таким, що не відповідає Конституції України
(неконституційним) тому втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення, розрахунок щомісячної державної соціальної допомоги
дітям війни здійснюється з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення
від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 р. і дорівнює 735,30 грн.: липень - вересень
(406,00 грн. х 30%) х 3 місяці = 365,40 грн.; жовтень-грудень (411,00 грн. х
30%) х 3 місяця = 369,90 грн.

Судом встановлено, що позивач
протягом 2007 року не отримував щомісячну державну соціальну допомогу дітям
війни, що підтверджується відомостями про підвищення з особового рахунку
№124795.

Таким чином, відповідачем
недоплачена позивачу щомісячна державна соціальна допомога дітям війни за 2007
рік в сумі 735,30 грн.

Посилання відповідачів на те, що
жодним законом не передбачений порядок, процедура та орган, який зобов'язаний
виплачувати соціальну допомогу суд вважає нікчемними, оскільки згідно з п. 3
Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету
міністрів України № 1261 від 24.10.2007
р. (далі Постанова № 1261), до основних засад Пенсійного фонду України
відноситься, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі
фінансування та виплати пенсій, допомоги
на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за
рахунок коштів Пенсійного фонду України
та інших джерел, визначених законодавством. У п.8 вказаної Постанови до джерел
формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних
цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених
законодавством.

За таких обставин, приймаючи до
уваги те, що згідно з Законом України
«Про соціальний захист дітей війни» дітям війни виплачується підвищення саме до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної соціального допомоги, що виплачується
замість пенсії, суд, керуючись зазначеними вище положеннями Постанови КМУ №1261
приходить до висновку, що саме відповідач 6 - Управління ПФУ в м. Армянськ АРК
мав здійснювати позивачу виплату підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни».

Суд визнає, що належним відповідачем
у цій справі є Управління Пенсійного фонду в м. Армянськ АРК, виходячи з
такого.

За Преамбулою Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон
розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи,
засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових
внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а
також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування
довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей
та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на
Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір,
акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка
документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі
фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за
цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з
веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних
пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним
фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з підпунктом 6 пункту 2.2.
розділу 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і
районах у містах, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від
30.04.2002 року № 8-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від
13.03.2008 року № 209/14900 саме на територіальні управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, в районах в містах покладені обов'язки щодо призначення
(здійснення перерахунку) і виплати пенсії.

У той же час, судом встановлено, що
відповідно до п. 2.1. розділу 2 Положення "Про утворення головних
управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі", затвердженого Постановою правління
Пенсійного фонду України від 27.06.2002,
№ 11-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.03.2008 року за
№208/14899 основними завданнями
Головного управління Пенсійного фонду України в АРК є забезпечення у
відповідному регіоні збирання та акумулювання внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інших коштів, призначених для пенсійного
забезпечення, ведення їх обліку. На Головне управління ПФУ в АРК не покладені
обов'язки щодо нарахування щомісячної державної соціальної допомоги дітям
війни.

Що стосується відповідача 4 - Головне
управління праці та соціального захисту населення АРК, судом встановлено, що
вірною назвою відповідача 1 є - Міністерство праці та соціальної політики АРК.

Відповідно до пункту 1 Положення
про Міністерство праці та соціальної політики Автономної Республіки Крим,
затвердженого Постановою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим від
13.06.2005року № 249 Міністерство являється органом виконавчої влади, який
забезпечує міжгалузеве регулювання, виконавчі функції по реалізації державної
політики в сфері зайнятості, умов праці, соціально-трудових відносин та інше.
До компетенції Міністерства праці та соціальної політики АРК не відноситься
вирішення питань щодо нарахування та виплати пенсії.

Згідно з Положенням про
Міністерство фінансів України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів
України від 27 грудня 2006р. №1837, Міністерство фінансів України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується
Кабінетом Міністрів України і основним його завданням є розроблення і проведення
єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової політики та розроблення
проекту Державного бюджету України.

Судом встановлено, що Міністерство
фінансів України, Головне управління Державного казначейства України в АРК та
Міністерство праці та соціальної політики АРК не зобов'язані здійснювати
нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,
тому вони, поряд з Головним Управління Пенсійного фонду України в АРК не
являються належними відповідачами по справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що належним відповідачем по
справі, який зобов'язаний відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», ст. 58 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" здійснювати нарахування та виплату
щомісячної державної соціальної допомоги є Управління Пенсійного фонду України
в м. Армянськ АРК.

Суд також вважає, що державний
орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, у тому
числі той, що підтверджений судовим рішенням. Така відсутність коштів не може
бути визнана як виключна обставина, та це є порушенням пункту 1 статті 6,
статті 13 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини,
ратифікованої Законом України від 11.09.1997 року, про що також зазначено в
Рішенні Європейського суду з прав людини Справа “Жовнер проти України” від
29.06.2004 року.

Суд
визначає, що рішення, дії суб'єкта владних повноважень не можуть бути упередженими, тобто
здійснюватися дискримінаційно через власний, у тому числі фінансовий,
корпоративний інтерес. Приймаючи рішення
по справі або вчинюючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на
сторону будь-якої з осіб та не може проявляти себе заінтересованою стороною у
справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не
випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом. Суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо
реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих
результатів.

На підставі викладеного, суд
вважає, що бездіяльність відповідача 6 щодо ненарахування щомісячної державної соціальної допомоги у
розмірах, визначених Законом України “Про соціальний захист дітей війни” не
може бути визнана такою, що вчинена на підставі, у межах повноважень,
безсторонньо (неупереджено) та добросовісно.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що доводи позивача є обґрунтованими, однак позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.99 КАС
України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач звернувшись до суду з
позовною заявою 21.07.2008р. пропустив річний строк звернення до суду у частині
вимог про нарахування недоплаченої щомісячної соціальної допомоги за 2006рік та
за січень - червень 2007р. Поважності причин пропуску строку позивач суду не
надав, що є підставою для відмови позовних вимог у цій частини.

Таким чином, позовні вимоги щодо
нарахування щомісячної держаної соціальної допомоги за 2007 рік, підлягають
частковому задоволенню за період з липня по грудень 2007 року у сумі 735,30грн. (406,00 грн. х 30%) х 3 місяці =
365,40 грн.; (411,00 грн. х 30%) х 3 місяця = 369,90 грн. 365,40грн.+369,90грн.
=735,30грн., де : 406,00 грн. -
мінімальна пенсія за віком у липні-вересні 2007 р., 411,00 грн. - мінімальна
пенсія за віком у період з жовтня по грудень 2007 року.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на суму 735,30грн.

Відповідно до частини 2 статті 11
КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав, свобод
та інтересів сторін чи третіх осіб. Приймаючи до уваги, що позивач
пред'явив позов як до Управління Пенсійного фонду в м. Армянськ АРК, так і до
Міністерства фінансів України, Головного управління Пенсійного фонду України в
АРК, Головного управління праці та соціального захисту населення АРК (вірна
назва - Міністерство праці та соціальної політики АРК), Головного управління
Державного казначейства України в АРК але заявив позовні вимоги про
зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в АРК здійснити
нарахування допомоги, а не Управління Пенсійного фонду в м. Армянськ АРК, яке
зобов'язано здійснювати зазначені дії, суд вважає можливим в цій частини вийти
за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав та інтересів
позивача по справі, та зобов'язати належного відповідача - Управління
Пенсійного фонду в м. Армянськ АРК здійснити нарахування недоплаченої
щомісячної державної соціальної допомоги
позивачу.

Судом враховано, що вихід за межі
позовних вимог в такий спосіб також не суперечить правилу, зазначеному частиною
3 статті 52 КАС України, та не порушує принципи змагальності та диспозитивності
в адміністративному процесі, а застосовуються виключно з метою реалізації
завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 94
КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України. Відповідно до частини 3 статті 94 КАС
України якщо адміністративний позов задоволений частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Приймаючи до уваги, що суд
задовольнив позовні вимоги частково, суд вважає необхідним стягнути на користь
позивача судовий збір частково в розмірі 1 гривні 70 копійок.

У зв'язку зі складністю справи
судом 29.10.2008 року оголошена вступна та резолютивна частина постанови, а
03.11.2008 року постанова складена у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158-162 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Армянськ Автономної Республіки Крим (96012, м. Армянськ,
вул. Шкілька, 55; рахунки невідомі) нарахувати ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,АДРЕСА_1,
рахунки невідомі) щомісячну державну соціальну допомогу за період з липня по
грудень 2007 року як дитині війни в розмірі 735 гривень 30 копійок.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, рахунки невідомі) з Державного бюджету України
(розрахунковий рахунок 0002; Банк: ГУ ДКУ в АРК Сімферополь; МФО
824026; Отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, 22090200; ОКПО 34740405) судовий
збір у розмірі 1 гривні 70 копійок.

5. Після набрання постановою законної
сили за заявою позивача видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили
через 10 днів з дня складення у повному обсязі у разі неподання заяви про
апеляційне оскарження (апеляційної скарги).

Якщо після подачі заяви про
апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана, постанова набирає законної
сили через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Протягом 10 днів з дня складення
постанови у повному обсязі через Окружний адміністративний суд Автономної
Республіки Крим до Севастопольського апеляційного адміністративного суду може
бути подана заява про апеляційне оскарження, після подачі якої протягом 20 днів
може бути подана апеляційна скарга.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження (10 днів).

Суддя Окружного

адміністративного суду

Автономної Республіки Крим Кушнова А.О.

Суддя Ю.А. Латинін

Суддя
Т.О.
Шкляр