Справа № 22-а-1309/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 вересня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Носа С.П., Заверухи О.Б.,

при секретарі
судового засідання - Бацика О.Р.,

з участю сторін:

від позивача -
ОСОБА_1.,

від відповідачів
- не явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційною скаргою - ОСОБА_1

на постанову Берегівського районного суду Закарпатської
області від 15 серпня 2008 року в справі № 2-а-15/07

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Берегівському
районі Закарпатської області,

про визнання неправомірними дій посадових осіб Управління
Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області при
призначені пенсії державного службовця, -

в с та н о в и л
а :

15 серпня 2007 року Берегівським районним судом
Закарпатської області прийнято постанову по даній адміністративній справі № 2-а-15/07 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Берегівському районі Закарпатської області, про визнання неправомірними дій
посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі
Закарпатської області при призначені пенсії державного службовця, якою в
задоволені позову було відмовлено.

Суд
першої інстанції відмовляючи в задоволені позову виходив з того, що відмова
відповідача у призначені позивачу пенсії державного службовця відповідає вимогам
ч.2 ст.37 Закону України „Про державну службу”, оскільки на час звернення за
призначенням пенсії він на службі в митних органах не перебував, та питання
щодо призначення йому пенсії державного службовця вже вирішувалось судами, з
приводу чого є таке, що вступило в законну силу постанова в адміністративній
справі.

Вказану
постанову оскаржив позивач - ОСОБА_1., який в поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, не
обґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального
права, постановленою на підставі обставин не доведених у судовому засіданні, в
зв'язку з чим просить постанову скасувати та постановити нову, якою повністю
задовольнити його позовні вимоги.

Як на
доводи в своїй апеляційній скарзі позивач
покликається на те, що суд відмовляючи у задоволенні позову, не
врахував, що посада, яку він займав на час звільнення з митних органів
віднесена до категорій посад державних службовців, а тому після досягнення ним
60-ти річного віку, йому в порядку ч.2 ст.37 Закону України „Про державну
службу” мала бути призначена пенсія державного службовця. Крім того судове
рішення на яке покликається суд прийнято з інших підстав. Судом не враховано,
що він маючи стаж роботи в органах митного контролю більше 29 років, з
07.02.2007 року відповідний пенсійний вік, йому було незаконно відмовлено в
призначені пенсії державного службовця. Просить постанову скасувати, та
прийняти нову про задоволення його позовних вимог.

Позивач
в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просить таку
задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив та
пояснив, що постанова суду прийнята у відповідності до вимог процесуального та
матеріального права на підставі повного, всебічного і об'єктивного дослідження
обставин справи, та така скасуванню не підлягає.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів
апеляційної скарги, представника відповідача на заперечення проти доводів
апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Колегія
суддів вважає, що судом першої інстанції правильно надано оцінку діям та
прийнятому рішенню індивідуальної дії суб'єкту владних повноважень, щодо
відмови позивачу в призначені пенсії державного службовця, з точки зору його
правомірності, обґрунтованості, об'єктивності, а також інших визначених ч.3 ст.
2 КАС України обов'язкових критеріїв і зроблено відповідні висновки.

Згідно
вимог ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги
в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстації правильно вирішив по суті дану
адміністративну справу та вважає необгрунтованими покликання позивача в
апеляційній скарзі на те, що постанова підлягає скасуванню з тих підстав, що така є
незаконною, не обґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та
процесуального права, постановленою на підставі обставин не доведених у
судовому засіданні.

При
цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає,
що покликання апелянта спростовуються встановленими судом першої інстанції
обставинами.

Судом
першої інстанції було безспірно встановлено, що позивач звільнений з органів
митної служби де він працював 21.02.2001 року, та що на час досягнення
пенсійного віку 07.02.2007 року такий не перебував на службі в митних органах,
а також ніде не працював.

Згідно
ст.430 МК України пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України
здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України „Про
державну службу”, однак поряд з цим відповідно ст.408 МК України, правовий
статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється,
- Законом України „Про державну службу”.

При
цьому відповідно до вимог ст.37 Закону України „Про державну службу” судом
першої інстанції правильно враховано, що на час досягнення пенсійного віку
позивач не перебував на службі в митних органах, а був звільнений з таких ще
21.02.2001 року.

З огляду
на зміни, що внесені до Закону України „Про державну службу” відповідно до
Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про державну службу” від
16.01.2003 року № 432, де зафіксовано, що право на одержання пенсії державного
службовця поширюється також на осіб, які мають неменше 20 років стажу роботи на
посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення пенсійного віку, то при прийняті рішення
суб'єктом владних повноважень правильно вказано, що зазначені категорії посад
визначаються виключно ст.25 Закону України „Про державну службу”.

З огляду
на це колегія суддів вважає правильними покликання суб'єкту владних повноважень
на те, що позивач ОСОБА_1. був посадовою особою митної служби, однак його
посада не була віднесена до категорії посад державних службовців.

Так
ст.407 МК України дано визначення посадової особи митної служби, якою
визначено, що таким особам присвоюються персональні звання, при цьому
відповідно до Закону України „Про державну службу” державним службовцям
присвоюються ранги державних службовців, таким чином прирівнювати позивача до
державних службовців відповідно до Закону України „Про державну службу” у
частині визначення його статусу підстав не має, оскільки застосовувати норми
вказаного закону є можливим в тій частині, що не регулюється нормами Митного
Кодексу України.

Аналізуючи
вище наведені, правильно встановлені судом першої інстанції обставини, колегія
суддів вважає, що є правильним висновок суду першої інстанції про те, що
рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії державного службовця є
правомірним, оскільки відповідач у справі,
приймаючи відповідне рішення, що оскаржується діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і чинними законами України
та підзаконними нормативно-правовими актами, а тому підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1. не було, на що правильно вказав суд першої інстанції.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно
до ст.71 КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім
випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив дану справу та
прийшов до правильного висновку про правомірність дій та рішення відповідача та
правильно відмовив у задоволені позову.

З огляду
на це колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, відповідає вимогам ст.ст.10,11,71,138,143,159,161-163 КАС України,
доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Берегівського районного
суду Закарпатської області від 15 серпня 2008 року в справі № 2-а-15/07 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Берегівському районі Закарпатської області, про визнання неправомірними дій
посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі
Закарпатської області при призначені пенсії державного службовця, - без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно після проголошення.

На
ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після проголошення,
а у разі прийняття ухвали в порядку ч.3ст.160 КАС України, протягом того ж
строку з часу складення такої в повному обсязі.

Головуючий
суддя : І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

С.П.Нос