Справа № К-25813/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2008-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака В.І.

суддів
Білуги С.В.

Гаманка О.І.

Загороднього А.Ф.

Заїки М.М.

при секретарі
Замезі Ю.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Державної податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від
13.04.2006 р. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 05.07.2006 р.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя про
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за затримку
розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У квітні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ДПІ у Ленінському районі м.
Запоріжжя про скасування наказу ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя від 29.03.2005 р. за
№ 19-о про звільнення та поновлення на посаді
і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.03.2005 р., а
також у рахунок відшкодування моральної шкоди 12 000 грн. До розгляду даної
справи по суті, відповідач наказом № 31 від 02.06.2005 р. поновив позивача на
колишній посаді, самостійно скасувавши наказ про його незаконне звільнення з
роботи від 29.03.2005 р. № 19-о. Після цього ОСОБА_1 уточнив свої позовні
вимоги, відмовився від позовних вимог в частині поновлення на роботі і просив
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.03.2005 р. по
28.03.2005 р. в сумі 225,14 грн. з розрахунку середнього заробітку 1238,30
грн., оскільки зазначена сума не була йому нарахована і виплачена відповідачем
при звільненні 09.08.2005 р., то просив стягнути на його користь середній
заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 10.08.2005 р. у загальній сумі 10 836,00
грн., відшкодування моральної шкоди в
розмірі 12 000,00 грн.

Постановою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 13.04.2006 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДПІ в Ленінському
районі м. Запоріжжя на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного з 23.03.2005 р. по
28.03.2005 р. включно 225,14 грн., а також державне мито на корить держави в
сумі 51,00 грн. У частині позову ОСОБА_1 до ДПІ в Ленінському районі м.
Запоріжжя про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного
суду Запорізької області від 05.07.2006 р. вказане судове рішення залишено без змін.

На зазначені судові рішення надійшли
касаційні скарги ОСОБА_1 та ДПІ у Ленінському
районі м. Запоріжжя, в касаційній
скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції в частині незадоволених позовних вимог та постановити
нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, в касаційній
скарзі ДПІ у Ленінському районі
м. Запоріжжя ставиться питання про скасування рішення першої та апеляційної
інстанцій та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційних скарг та заперечення на них,
рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин
у справі, не вбачає порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права при прийнятті рішення, і тому вважає, що
касаційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судами вірно встановлено, що ОСОБА_1 працював
у ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя з 2000 року на посаді старшого
державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок
управління оподаткування фізичних осіб.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 22.03.2005 р. позивач був поновлений на роботі в ДПІ у
Ленінському районі м. Запоріжжя у зв'язку з його незаконним звільненням
16.03.2004 р. На його користь стягнуто заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 17.03.2004 р. по 22.03.2005 р. В частині поновлення на роботі рішення
суду підлягало негайному виконанню.

Наказом ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя
від 23.03.2005 р. за № 18-о ОСОБА_1 було поновлено на попередній посаді з
23.03.2005 р. З даним наказом його було ознайомлено 29.03.2005 р.

Наказом ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя
від 29.03.2005 р. за № 19-о позивач був звільнених з роботи відповідно до
пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України за вчинені прогули з
23.03.2005 р. по 28.03.2005 р.

Наказом ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя
від 02.06.2005 р. за № 30-о відмінено накази ДПІ у Ленінському районі м.
Запоріжжя від 23.03.2005 р. № 18-о та від 29.03.2005 р. № 19-о і наказом ДПІ у
Ленінському районі м. Запоріжжя від 02.06.2005 р. за № 31-о поновлено ОСОБА_1 з
17.03.2004 р. на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора
відділу документальних перевірок управління оподаткування фізичних осіб.

Колегія суддів вважає, що суди першої та
апеляційної інстанції правильно встановили, що за рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 22.03.2005 р. на користь
ОСОБА_1 стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу за період 17.03.2004 р. по
22.03.2005 р., а за рішенням ДПІ у
Ленінському районі м. Запоріжжя також виплачено середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 29.03.2005 р. по 02.06.2005 р., і не проведено
виплату заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2005 р. по
28.03.2005 р., що підлягав до виплати ОСОБА_1за 4 робочих дні.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи,
організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані
суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі
спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або
уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті
строк виплатити не оспорювану нею суму.

Суди
першої та апеляційної інстанції правильно встановили, що сума середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2005 р. по 28.03.2005 р.
у розмірі 225,14 грн. не була нарахована і виплачена позивачу у зв'язку із
спором і обґрунтовано стягнули цю суму
на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що суди першої та
апеляційної інстанції обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за затримку частини розрахунку при звільненні
09.08.2005 р. в розмірі 10 836,00 грн., так як такі вимоги нічим не
обґрунтовані, оскільки всі розрахунки на день звільнення 09.08.2005 р. з
позивачем ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя були проведені.

Колегія суддів погоджується з тим, що суди
правильно виходили з того, що оскільки відповідач сам визнав незаконність
звільнення позивача і самостійно скасував незаконний наказ і поновив на його
роботі, виплатив основну частину середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, тому підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 12 000,00 грн.
згідно вимог статті 237-1 Кодексу законів про працю України не має.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи
процесуального права, при вирішенні цієї справи, не допущено, правова оцінка
обставин по справі дана вірно, встановлювати та визнавати доведеними обставини,
що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу підстав не має, а тому касаційну скаргу
слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.
Запоріжжя залишити без задоволення, а постанову
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 13.04.2006 р. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від
05.07.2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Запоріжжя про стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, за затримку розрахунку при звільненні, відшкодування
моральної шкоди - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис)

Судді (підпис)