Справа № 2а-397/07
Суддя: Кихтюк P.M.
Дата ухвалення: 2007-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №2а-397/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня
2007 року Луцький міськрайонний суд
Волинської області

в
складі: головуючого-судді Кихтюка Р.М
.

при
секретарі Мелих
Л.В.

з участю
позивача ОСОБА_2.

представника
позивача ОСОБА_1

представника
відповідача Ольховського М.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька адміністративний

позов ОСОБА_2 до Луцької міської
ради про визнання нечинним та

скасування
рішення Луцької міської ради №9/24 від 27 грудня 2006 року «Про скасування

рішення Луцької
міської ради від 25.10.2006 року №7/38» та рішення Луцької міської ради

№13/69 від
25.04.2007 року «Про відмову у погодженні місця розташування будівельного

майданчика для
будівництва магазину-офісу гр.ОСОБА_2. на АДРЕСА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання нечинним та скасування
рішень Луцької міської ради. Мотивує свій позов тим, що 25.10.2006 року
прийнято рішення Луцької міської ради №7/38 «Про погодження місця розташування
будівельного майданчика для будівництва магазину-офісу ОСОБА_2. на АДРЕСА_1, а
27 грудня 2006 року за № 924 Луцька міська рада прийняла рішення «Про
скасування рішення Луцької міської ради від 25.10.2006р. № 7/38».

При
прийнятті вказаного рішення відсутні правові підстави та обґрунтування, не
враховано рішення Луцького міськрайонного суду та ухвалу апеляційного суду
Волинської області про відмову в задоволенні позову мешканців будинку про
скасування результатів земельних торгів, щодо викупу земельної ділянки по даній
адресі.

Крім
цього, 25.04.2007р. Луцька міська рада рішенням № 13/69 «Про відмову в
погодженні місця розташування будівельного майданчика для будівництва
магазину-офісу гр-ну ОСОБА_2. на АДРЕСА_1 відмовила позивачу в погодженні
розташування будівельного майданчику без жодного обгрунтування та посилання на
чинне законодавство.

Вказані
рішення Луцької міської ради позивач вважає необгрунтованими та безпідставними.
У позивача наявна вся необхідна документація та державний акт на земельну
ділянку на якій має споруджуватись об'єкт містобудування. З наведених підстав
просить визнати нечинним та скасувати вказані рішення Луцької міської ради.

В
судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали із підстав,
зазначених в заяві та просили його задовольнити. Представник позивача та
позивач зазначили, що вказаними рішеннями обмежуються права позивача на власний
розсуд розпоряджатися та використовувати свою земельною ділянкою у
відповідності до її цільового призначення. Зазначені рішення ніяким чином не
порушують прав мешканців прилеглих будинків, в них не наведено підстав та
правового обґрунтування їх прийняття.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти його
задоволення. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом
встановлено, що рішенням від 25.10.2006 року №7/38 «Про погодження місця
розташування будівельного майданчика для будівництва магазину-офісу гр.ОСОБА_2.
на АДРЕСА_1 Луцька міська рада погодила позивачу місце розташування
будівельного

майданчика для
будівництва вказаного об'єкту на земельній ділянці площею 0,08 га за рахунок не
розмежованих земель міста не наданих у власність чи користуваня та встановлено
ряд зобов'язань для нього(а.с.6).

Рішенням
від 27.12.2006 року Луцької міської ради скасувала вказане вище рішення
мотивуючи колективним зверненням мешканців будинків АДРЕСА_1в м.Луцьку,
рекомендаціями міського голови та керуючись ст.. 151 ЗК України, Законом України «Про місцеве
самоврядування»(а.с.4).

Відповідно
до ст.48 Закону України «Про власність» влансик може вимагати усунення
будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднанні з
позбавленням володіння і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст..375 ЦК України власник
земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди.

Як
вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку від
25.01.2005 року, у власності позивача перебуває земельна ділянка площею 0,03 га
для будівництва та обслуговування магазину-офісу(а.с. 15).

Згідно
ст..23 Закону України «Про планування і забудову територій» забудова територій
передбачає здійснення нового будівництва, реконструкцію і т.д. Будівництво
об'єктів містобудування здійснюється згідно із законодавством, державними
стандартами, правилами, регіональними і місцевими правилами забудови,
містобудівною та проектною документацією. Планування та будівництво на ній
об'єктів повинно здійснюватись з урахуванням інтересів інших власників або
користувачів земельних ділянок, будинків, споруд.

В
судовому засіданні представником відповідача всупереч ст..71 КАС України
не представлено доказів та не доведено суду про допущення таких порушень при
виділенні будівельного майданчика позивачу для ведення будівництва.

Посилання
його з цього приводу на колективне звернення мешканців прилеглих будинків
АДРЕСА_1щодо порушення їх прав при виділенні будівельного майданчика щодо
вільного користування прибудинковою територією спростовується постановою
Луцького міськрайонного суду від 29.12.2006 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області від 28.03.2007 року(а.с.9), якою
встановлено, що використання прибуткової території відбувалось без порушень
вимог закону і згідно ст.72 КАС України вказана обставина доказуванню не
підлягає.

Твердження
представника відповідача про можливе в подальшому порушення прав мешканців
вказаних будинків при виділенні будівельного майданчика суд не враховує, так як
чинним законодавством України не передбачено захист прав та інтересів, які
можуть бути порушенні в майбутньому.

Таким
чином, рішення Луцької міської ради №9/24 від 27 грудня 2006 року «Про
скасування рішення Луцької міської ради від 25.10.2006 року №7/38» винесено без
врахування прав та інтересів позивача, а також без посилання на відповідні
норми закону.

При
цьому, на думку суду, є невірними посилання у вказаному рішенні на ст. 151 ЗК
України, так як вказаною нормою закону регулюється порядок погодження питань,
пов'язаних з вилученням(викупом) земельних ділянок, а в даному випадку такі
питання не ставляться.

При
цьому заслуговує на увагу пояснення позивача, що оспорюваними рішеннями він
позбавлений можливості використовувати виділену земельну ділянку за цільовим
призначенням, так як відмова міської ради у надані для будівництва відповідного
майданчика нічим не порушує прав мешканців прилеглих будинків, оскільки інших
доказів стосовно цього відповідачем не представлено. Він поряд з мешканцями
вказаних будинків має таке ж право використовувати прилеглу територією.

Крім
цього, згідно ст.154 ЗК України органи виконавчої влади і місцевого
самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення
власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною
йому земельною ділянкою або встановлювати не передбаченні законодавчими актами
додаткові обов'язки чи обмеження.

Відповідно
до ст. 2 КАС
України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи
вищевикладене, суд вважає, що оспорюваними рішеннями Луцької міської ради №9/24
від 27 грудня 2006 року «Про скасування рішення Луцької міської ради від
25.10.2006 року №7/38» та за №13/69 від 25.04.2007 року «Про відмову у
погодженні місця розташування будівельного майданчика для будівництва
магазину-офісу гр.ОСОБА_2. на АДРЕСА_1 обмежуються права позивача щодо
використання та розпорядження належною йому земельною ділянкою у відповідності
до її цільового призначення.

А тому з
наведених підстав, суд у відповідності до ст. 162 КАС України вважає, що
адміністративний позов слід задовольнити та визнати нечинними та скасувати
рішення Луцької міської ради №9/24 від 27 грудня 2006 року «Про скасування
рішення Луцької міської ради від 25.10.2006 року №7/38» та рішення Луцької
міської ради №13/69 від 25.04.2007 року «Про відмову у погодженні місця розташування
будівельного майданчика для будівництва магазину-офісу гр.ОСОБА_2. на АДРЕСА_1.

Оскільки
позивач не наполягав на стягненні судових витрат то їх відшкодування проводити
не слід.

Керуючись
ст.ст. 8, 11, 69- 71, 94, 99, 100, 158-160, 163, 167 КАС України, ст.48,54
Закону України «Про власність», ст. ст.321,375 ЦК України, ст.23 Закону України «Про планування і забудову
територій», ст.154 ЗК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в
Україні», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов задовольнити.

Визнати
нечинним та скасувати рішення Луцької міської ради №9/24 від 27 грудня 2006
року «Про скасування рішення Луцької міської ради від 25.10.2006 року №7/38» та
рішення Луцької міської ради №13/69 від 25.04.2007 року «Про відмову у
погодженні місця розташування будівельного майданчика для будівництва
магазину-офісу гр.ОСОБА_2. на АДРЕСА_1.

Постанова
може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції або в
порядку, передбаченому ч.5 ст.186 КАС України.

Постанова
суду набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення, якщо заява про
апеляційне оскарження не буде подана.