Справа № К-31529/06
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2008-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2008 року м.
Київ

Вищий
адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого
судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є.,
Шипуліної Т.М.

при секретарі Коваль Є.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.08.2006р.

у справі № 5/591-28/83 господарського суду Львівської області

за позовом Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова

до 1. суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

2. товариства з обмеженою відповідальністю «Олекс ЛТД»

про визнання недійсним господарського зобов'язання

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Львівської області від
06.06.2006 р. в позові ДПІ у Франківському районі м. Львова до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1. та ТОВ «Олекс ЛТД» про визнання недійсним
як такого, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, господарського зобов'язання, що виникло на підставі угоди про
тимчасове зберігання матеріальних цінностей від 04.10.2004 р., відмовлено.

Висновок суду про відсутність підстав для задоволення
позову вмотивований посиланням на те, що довід ДПІ про вчинення відповідачами
спірного господарського зобов'язання з метою незаконного отримання бюджетного
відшкодування податку на додану вартість у сумі 174421,00 грн. спростовується
фактом визнання постановою господарського суду Львівської області від
24.11.2005 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 07.03.2006 р., у справі № 5/2074-12/346 за позовом СПД
ОСОБА_1. до ДПІ у Франківському районі м. Львова про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень та стягнення бюджетної заборгованості за СПД ОСОБА_1. права на бюджетне
відшкодування податку на додану вартість в зазначеній сумі.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду
від 30.08.2006 р. постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено,
визнано недійсним господарське зобов'язання між СПД ОСОБА_1. та ТОВ «Олекс ЛТД»
відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України /ГК України /, яке виникло
на підставі угоди про тимчасове зберігання матеріальних цінностей від
04.10.2004 р. та оформлене накладною від 04.04.2005 р. № Прм-Ш01.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із
встановленого в судовому процесі факту укладення відповідачами правочину про
передачу СПД ОСОБА_1. на тимчасове зберігання
ТОВ «Олекс ЛТД» косметичних засобів загальною вартістю 796285,36 грн.
без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином, а з метою приховання СПД
ОСОБА_1. факту продажу цих косметичних засобів без відтворення цієї операції в
податковому обліку з метою заниження податкових зобов'язань та відповідно
отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 174421,00
грн.

В касаційній скарзі СПД ОСОБА_1. просить скасувати постанову
суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним судом ст.ст. 204, 216 Цивільного кодексу
України / ЦК України /, ст. 72 КАС України.

Заперечуючи проти касаційної скарги, ДПІ у Франківському
районі м. Львова просить залишити скаргу без задоволення, як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з частиною 1 ст. 207 ГК України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської
компетенції / спеціальної правосуб'єктності /, може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Цю норму слід застосовувати з врахуванням положень ст.
228 ЦК України, якою встановлено, що правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і
свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної
особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним /
частина 2 ст. 228 ЦК України /.

З огляду на зазначене правочин / господарське
зобов'язання /, що вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, зокрема такий, що спрямований на незаконне отримання коштів з
Державного бюджету України у вигляді бюджетного відшкодування податку на додану
вартість, одночасно є таким, що порушує публічний порядок, а відтак є
нікчемним.

Відповідно до частини 2 ст. 215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність встановлена законом / нікчемний правочин /.У
цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю / абзац перший частини 1 ст. 216 ЦК
України /.

Наслідки, пов'язані з недійсністю правочину / господарського
зобов'язання /, вчиненого з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, встановлені частиною 1 ст. 208 ГК України, згідно з якою за
наявності такого наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома
сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони
стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій
стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням
суду в доход держави.

Враховуючи наведене, передбачене пунктом 11 ст. 10 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні» повноваження державних
податкових інспекцій на звернення до суду з позовами до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за такими угодами слід розуміти, як повноваження
на звернення до суду з позовами про застосування до сторін правочину, вчиненого
з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наслідків,
встановлених частиною 1 ст. 208 ГК України.

Укладаючи угоду про тимчасове зберігання матеріальних
цінностей від 04.10.2004 р., згідно умов якої та накладної № Прм-Ш01 від
04.04.2005 р., на яку є посилання в угоді, СПД ОСОБА_1. передала на тимчасове
зберігання ТОВ «Олекс ЛТД» товар - косметичні засоби загальною вартістю
796285,36 грн., відповідачі не мали наміру створити правові наслідки, які
обумовлювалися цим право чином, оскільки
товар на зберігання в дійсності не передавався, ТОВ «Олекс ЛТД» не мало прав на
складське приміщення за адресою м. Луцьк, вул. Гулак - Артемівського, 7/15,
вказане як склад отримувача / ТОВ «Олекс ЛТД» / в зазначеній накладній /. Ці
обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: поясненнями
громадянки ОСОБА_2., власника та директора ТОВ «Олекс ЛТД», від 15.11.2005 р.
та громадянина ОСОБА_3. від 11.11.2005 р., даними УПМ ДПА у Волинській області,
згідно яких ТОВ «Олекс ЛТД» косметичних
засобів від СПД ОСОБА_1. не отримувало; 04.10.2004 р. була укладена угода на розповсюдження
косметичних засобів на Волині; рахунків в банківській установі товариство не відкривало; договір на оренду
складських приміщень в м. Луцьку ТОВ «Олекс ЛТД» з ПП «Ветком» не укладався,
хоча договір з підписом директора та печаткою ПП «Ветком» передавався для
підписання особам, які назвалися представниками ТОВ «Олекс ЛТД»; в складських
приміщеннях ПП «Ветком» косметичні засоби не зберігались.

Вказані письмові пояснення як такі, що містять в собі відомості про
обставини, що мають значення для справи, правомірно відповідно до частини 1 ст.
79 КАС України взяті до уваги судом апеляційної інстанції та оцінені як докази
у справі.

Правильність оцінки цих доказів та встановлення на їх
підставі факту укладення СПД ОСОБА_1. та ТОВ «Олекс ЛТД» фіктивного правочину з
метою приховання факту продажу косметичних засобів вартістю 796285,36 грн. без
оподаткування операції з продажу податком на додану вартість, підтверджується
тим, що під час перевірки СПД ОСОБА_1., пояснюючи відсутність товару на цю
суму, поставленого ТОВ Лімниця» за податковими накладними № 97 від 12.01.2005
р., № 99 від 12.01.2005 р. та № 148 від 14.01.2005 р., посилалась на опис
залишку товарів на складі, що знаходиться на зберіганні у ТОВ «Олекс ЛТД» в м.
Луцьку по вул. Гулак - Артемівського, 7/15 згідно угоди від 04.10.2004 р. / акт
про результати перевірки дотримання вимог законодавства про оподаткування СПД
ОСОБА_1. від 03.06.2005 р. № 134/17-2/ - а.с. 64 /.

На підставі встановлених обставин суд апеляційної
інстанції дав правильну юридичну оцінку господарському зобов'язанню, яке
виникло на підставі угоди про тимчасове зберігання матеріальних цінностей від
04.10 2004 р., як такому, що вчинено з метою, завідомо суперечній інтересам держави і суспільства.

Застосування до відповідачів наслідків вчинення цього
господарського зобов'язання, встановлених частиною 1 ст. 208 ГК України, було б
можливим у разі виконання зобов'язання хоча б однією із його сторін. Разом з
тим за встановленого факту відсутності передачі косметичних засобів на
зберігання та вчинення інших дій по виконанню зобов'язання застосування таких
наслідків виключається.

Враховуючи, що господарське зобов'язання, з приводу
правомірності якого виник спір, є недійсним в силу закону і визнання його
недійсним судом не вимагається, позовна вимога може стосуватися тільки
застосування до сторін цього зобов'язання наслідків, встановлених частиною 1
ст. 208 ГК України. Останнє ж задоволенню не підлягає з підстав, викладених
вище.

З огляду на зазначене постанова суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції про відмову в
задоволенні позову підлягає залишенню в силі, однак з іншою мотивацією висновку
про відсутність підстав для задоволення позову, яка викладена в цій ухвалі.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити, постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 30.08.2006р. скасувати, постанову
господарського суду Львівської області від 06.06.2006р. залишити в силі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підпис Усенко Є.А.

Судді підпис Бившева Л.І.

підпис Костенко М.І.

підпис Маринчак Н.Є.

підпис Шипуліна Т.М.

З оригіналом згідно

Відп. секретар Коваль Є.В.