Справа № К-31252/06
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2008-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2008 р.
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Харченка В.В.,

суддів: Бим М.Є., Васильченко Н.В., Леонтович К.Г., Матолича С.В.

при секретарі: Капустинському М.В.

з участю представника позивачів:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_4,

розглянувши в приміщенні суду в судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Житомирської області від 5 вересня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Управління
пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області, Обласного
центру з нарахування та виплат пенсій та допомог Головного управління праці та
соціального захисту населення в Житомирській облдержадміністрації про стягнення
невиплачених коштів, передбачених ст.ст.37,39 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд з
позовом до Управління пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської
області, Обласного центру з нарахування та виплат пенсій та допомог Головного
управління праці та соціального захисту населення в Житомирській
облдержадміністрації про стягнення
невиплачених коштів, передбачених

__________________________________________________________________

Справа №-к-31252/06
Доповідач: Леонтович К.Г.

ст.ст.37,39 Закону України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”

Позовні вимоги мотивуючи тим, що вони,
як потерпілі від Чорнобильської катастрофи, проживаючи в с. Возничі Овруцького району Житомирської
області, яке знаходяться на радіоактивно
забрудненій території в зоні
добровільного відселення, мають право на
грошові компенсації та доплати в
кратному розмірі до мінімальної заробітної плати, які їм виплачувалися у твердих сумах, виходячи із
постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 21.07.1996 р., що привело до
порушення їх прав і недоплати на загальну суму 19 767,10 грн. кожному за період
з 01.07.2002 р. по 01.09.2005 р..

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 14 березня
2006 року заявлений позов задоволений частково. Стягнуто за період з 01.07.2002
р. по 01.09.2005 р. з Обласного центру з
нарахування та виплат пенсій та допомог Головного управління праці та
соціального захисту населення в Житомирській облдержадміністрації на користь
позивачів компенсацій, передбачених ст.37 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” по 3230,4 грн.; з Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області на користь позивачів доплат до пенсій,
передбачених ст.39 вказаного Закону, які діяли на час спірних правовідносин.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 5 вересня
2006 року постанова Овруцького районного суду скасована, в задоволенні позову
відмовлено за безпідставністю вимог.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції
позивачі звернулися з
касаційною скаргою, в якій просять скасувати постанову апеляційного суду, яка
не відповідає законодавству, справу направити на новий судовий розгляд із залученням у справі в якості відповідачів
Управління праці та соціального захисту населення в Овруцькому районі та
Міністерство праці України як розпорядників бюджетних коштів. В судовому
засіданні касаційної інстанції представник позивачів змінив касаційні вимоги,
просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі постанову суду першої інстанції як законне.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно матеріалів справи позивачі звернулися в суд з позовом до Управління пенсійного
фонду України в Овруцькому районі Житомирської області, Обласного центру з
нарахування та виплат пенсій та допомог Головного управління праці та
соціального захисту населення в Житомирській облдержадміністрації про стягнення
невиплачених коштів, передбачених ст.ст.37,39 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” щодо виплати компенсацій за проживання на території радіоактивного
забруднення в зоні добровільного
відселення та доплату як пенсіонерам,
які проживають на території
радіоактивного забруднення в зоні
добровільного відселення за період з 01.07.2002 р. по 01.09.2005 р.. Згідно
постанови суду першої інстанції позов
задоволений частково. Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків,
що при нарахуванні спірних компенсацій і доплат необхідно виходити з положень
ст.ст. ст.ст.37,39 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Позивачі проживають
на території радіоактивного забруднення,
яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, являються
потерпілими від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, перебувають на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в Овруцькому району Житомирської області.

Судами встановлено, що позивачам, передбачена ст.ст.37,39 Закону допомога виплачувалась щомісячно в розмірі,
передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 21.07.1996 р..

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” встановлені саме такі
розміри виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, які і
були виплачені позивачам.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанцій колегія суддів Вищого адміністративного суду
України погодитися не може з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Абзацом 3 частини 1 статті 37 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка
діяла на час спірних правовідносин, передбачено, що громадянам, які проживають
на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого
добровільного відселення в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної
плати.

Згідно статті 39 вищенаведеного Закону, яка діяла на час спірних
правовідносин, громадянам, які працюють
на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні
гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних
плат, пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, підвищуються у розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних
заробітних плат на 2002-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо
можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статей 37, 39 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Встановлений постановою КМУ № 836 у 1996 році розмір щорічної допомоги
громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у зв'язку
з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого виробництва і особистого
підсобного господарства та допомога громадянам, які являються пенсіонерами, не
змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в
наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору, застосуванню підлягають саме статті 37, 39 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на
2002-2005 роки, а не Постанова Кабінету Міністрів України “Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від
26.07.1996р. № 836.

Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню
вищевказані статті Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Суд апеляційної інстанції помилково скасував правильне по суті рішення суду
першої інстанції, невірно застосувавши норми матеріального права, що призвело до ухвалення ним незаконного
судового рішення. Зазначена обставина відповідно до ч.1 ст.226 КАС України є
підставою для скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 5
вересня 2006 року скасувати.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області
від 14 березня 2006 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: