Справа № 2а-7/07
Суддя: Таранкова І.М.
Дата ухвалення: 2007-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а -7/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"
30 " березня 2007 року Комсомольський
міський суд

Полтавської
області

в
складі: головуючого судді Таранкової
І.М.

при
секретарі Хорошун
О.В.

з участю
позивача ОСОБА_1

представників
відповідача Гуріної
О.М. , Черневського М. Ю.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши
в судовому засіданні в залі суду м.
Комсомольська Полтавської області адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконкому Комсомольської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення виконкому Комсомольської
міської ради № 612 від 27.09.2005 p.,

встановив:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до виконкому Комсомольської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення виконкому
Комсомольської міської ради № 612 від 27.09.2005 р. «Про надання дозволу
ОСОБА_2 перевести жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 - в нежиле» та спонукати
Комсомольський міськвиконком вирішити питання про припинення фізичною особою
ОСОБА_2 облаштування прибудови під вікнами його квартири. (а.с. а.с. 4-5)

В заяві
про уточнення позовних вимог від 05.03.2007 р. позивач уточнив свої позовні
вимоги і просив визнати нечинними повністю рішення виконкому Комсомольської
міської ради № 612 від 27.09.2005 р.«Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 перевести
жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 - в нежиле» і рішення виконкому
Комсомольської міської ради № 551 від 28.11.2006 р.«Про переведення квартири
АДРЕСА_1 до розряду нежитлових приміщень» (а.с. а.с 124-126).

Свою
позовну заяву мотивує тим, що йому та
його дружині ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира
АДРЕСА_1

Квартира
знаходиться на другому поверсі, а прямо
під їх квартирою на першому поверсі будинку знаходиться квартира НОМЕР_1, а трохи далі в сторону на першому поверсі
знаходиться квартира НОМЕР_1 які
належать ОСОБА_2 Використання ОСОБА_2. належних йому квартир у
багатоквартирному будинку як нежилих приміщень для розташування в них
ювелірного магазину з улаштуванням окремого входу під вікнами його квартири
зачіпає його інтереси власника.

Згідно ст. 6
ЖК України, жилі будинки і жилі
приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому
порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно
до ст.
7 ЖК України порядок визнання жилих будинків і жилих приміщень не
придатними для проживання,
встановлюється Положенням про порядок обстеження стану житлових будинків
з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та
визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання.

Переведення
жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового
фонду в нежилі , передбачено ч. 1 ст. 8
ЖК України, яка визначає право
виконавчого комітету обласної, міської
(міста республіканського підпорядкування),
ради здійснювати таке переведення у виняткових випадках, тобто в кожному конкретному випадку. Засади
переведення жилого приміщення в нежиле,
що закріплене в ст. 7, 8 ЖК України не розповсюджуються на
будинки та квартири, що належать особам
на праві приватної власності.

Жилі приміщення
НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 належать відповідачу ОСОБА_2 на

праві
приватної власності, а тому ці
приміщення не є об'єктом державного або громадського житлового фонду. Чинне
законодавство не передбачає механізму переведення жилих приміщень в будинках
(квартирах) приватного житлового фонду в нежилі і не наділяє орган місцевого
самоврядування повноваженнями з питань переведення жилих приміщень в будинках
(квартирах) приватного житлового фонду в нежилі.

За таких
обставин вважає, що виконавчий комітет
Комсомольської міської ради Полтавської області при прийнятті оскаржуваних
рішень перевищив надані йому законодавством повноваження.

Положення
про порядок переведення житлових приміщень до розряду нежитлових та нежитлових
приміщень до розряду житлових,
затверджене рішенням виконкому Комсомольської міської ради від
20.04.2004 р. № 167 не відповідає
ст. 19 Конституції України, ст. ст 4,
31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.
ст. 7, 8 ЖК України, а тому відповідно до ст. 9
КАС України, суд не може застосовувати
цей нормативно-правовий акт.

Представники
відповідача в судовому засіданні позов не визнали повністю та надали письмові
заперечення, в яких посилались на
те, що згідно діючого законодавства
власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону і використовувати
майно для незабороненої законом діяльності,
в тому числі підприємницької діяльності.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав повністю, посилаючись на те, що оскаржувані рішення - законні і не
порушують права позивача.

Треті
особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
, ОСОБА_6 ОСОБА_7. в судове засідання
не з'явились, надали суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх
відсутність. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують повністю.

Заслухавши
пояснення позивача, відповідача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає,
що позов необгрунтований і не підлягає до задоволення.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками кв. АДРЕСА_1

ОСОБА_2
є власником квартир НОМЕР_1 і АДРЕСА_1 Згідно рішення виконкому Комсомольської
міської ради № 612 від 27.09.2005 р. ОСОБА_2 було надано дозвіл перевести жиле
приміщення - квартиру АДРЕСА_1 в нежиле» і виконкомом Комсомольської міської
ради було прийнято рішення № 551 від 28.11.2006 р. «Про переведення квартири
АДРЕСА_1 до розряду нежитлових приміщень».

14.07.2005
р. ОСОБА_2 надав всі необхідні документи на розгляд комісії по переведенню житлових
приміщень до розряду нежитлових, в тому
числі лист-опитування, узгоджений з
відповідними установами, та лист
опитування мешканців під'їзду будинкуАДРЕСА_1
про переведення квартири в нежитловий фонд, (а.с. а.с 27,
30-39).

Згідно ст. 41
ч. 1 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Згідно
п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України правовий режим
власності визначається виключно закону. Згідно ч. 3 ст. 2
Закону України «Про власність» від 7.02.1991 p.,
кожен громадяни України має право користуватись і
розпоряджатись майном особисто або спільно з іншими.

Власник
на свій розсуд володіє,
користується, розпоряджається
своїм майном. Власник має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать
закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої
незабороненої законом діяльності.

Відповідно
до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про власність» від
7.02.1991 р. власник має право використовувати належне йому майно для підприємницької
діяльності.

Згідно
ч. 1 ст.
19 Закону України «Про власність» від 7.02.1991 р. громадяни мають право
використовувати належне їм майно для господарської та іншої незабороненої
законом діяльності. Громадянин, який
став власником цього майна (квартири),
має право розпоряджатись ним на свій розсуд.

Згідно зі ст.
383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
право використовувати для промислового виробництва. Власник квартири може на
свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, надані йому для використання як єдиного
цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у багатоквартирному

житловому
будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно
до ст.
6 ЖК України, надання приміщень у
жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Заборона
стосується лише надання жилих приміщень для потреб промислового характеру, питання про можливість її застосування до
випадків надання жилих приміщень для потреб непромислового характеру ЖК України
не регламентує.

постанова
Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності на житловий будинок від 4.10.1991 р. № 7» містить вимогу
про необхідність керуватися нормами Закону України «Про власність» від
7.02.1991 р. при розгляді справ,
пов'язаних з правом приватної власності громадян на жилий будинок, (квартиру),
зокрема, вищезгаданою ст.
19.

Відповідно
до ст.
152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку
(квартири), що належать громадянину на
праві приватної власності провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої
ради народних депутатів.

Згідно з
підпунктом 5, п. «б» ст. 30
Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. до
повноважень виконавчих органів місцевих рад належить здійснення контролю за
використанням житлового фонду. Підпунктом 9 п. «а» ч. 1 ст. 31
Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. до
повноважень виконавчих органів міських рад також належить надання відповідно до
законодавство на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм
власності.

Органи
місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати
будь-яке питання, яке не вилучено із
сфері їхньої компетенції і вирішення якого не доручено жодному іншому органу
(ч. 2 ст. 4 Європейської Хартії місцевого
самоврядування від 15.10.1985 p., ратифікованої
законом України від 15.07.1997 p.).

Відповідачу
ОСОБА_2 був наданий дозвіл на переведення квартир НОМЕР_1, АДРЕСА_1 до розряду
нежитлових приміщень, а також дозвіл на
розробку проекту реконструкції квартир НОМЕР_1 іАДРЕСА_1 Відповідач ОСОБА_2
14.07.2005 р. надав всі необхідні документи на розгляд комісії по переведенню
житлових приміщень до розряду нежитлових. За результатами розгляду яких
комісією було прийнято рішення про винесення на розгляд виконкому
Комсомольської міської ради проекту рішення «Про переведення в нежитловий фонд
кв. НОМЕР_1АДРЕСА_1 для розташування ювелірного магазину з прибудовою
додаткового приміщення та влаштування окремого входу (протокол комісії від
9.08.2005 p.).

Позивач
не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що внаслідок прибудови під балконом його
квартири вона втратить свою вартість.

При
розробці проекту будівництва ОСОБА_2 врахував можливість концентрування сміття
на крівлі прибудови, запланувавши її
напівкруглої форми. Відповідно до ліценції серії НОМЕР_1 від 24.12.2004 p., виданої Міністерством фінансів України, приватний підприємець ОСОБА_2 має право
займатися такими видами господарської діяльності: оптова, роздрібна торгівля, комісійна торгівля ювелірними та побутовими
виробами з дорогоцінних металів і дорогоцінного каменю. Відповідач ОСОБА_2 не
має законного права на виготовлення виробів з дорогоцінних металів і
дорогоцінного каменю, а тому посилання
позивача на використання ним під час виготовлення ювелірних виробів токсичних
речовин є безпідставними.

Позивач
не надав суду будь-яких доказів на підтвердження, що оскаржувані рішення порушують або
обмежують його права власника або житлові права, а тому в позові необхідно відмовити.

На підставі
викладеного та керуючись ст. 160-163 КАС України, ст.
41 ч. 1 Конституції України,
ст. 383 ЦК України, ст. 2
ч.3 , ст. 6 ч. 1,
ст. 19 ч. 1 Закону України «Про
власність» від 7.02.1991 р., ст. 152 ЖК
України, ст. 4 ч. 2 Європейської Хартії місцевого
самоврядування, ратифікованої Законом
України від 15.07.1997 р., ст.
ст. 30, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування
в Україні» від 21.05.1997 p.,

постановив:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до
виконкому Комсомольської міської ради,
ОСОБА_2 про визнання нечинними повністю рішення виконкому Комсомольської
міської ради № 612 від 27.09.2005 р. «Про надання дозволу гр. ОСОБА_2

перевести жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 в
нежиле» і рішення виконкому Комсомольської міської ради № 551 від 28.11.2006 р.
«Про переведення квартири АДРЕСА_1 до розряду нежитлових приміщень» -відмовити.

постанова може
бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області.

Заява про
апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складання постанови в
повному обсязі.

Апеляційна
скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.