Справа № 2-А-10/2007
Суддя: Щаслива О.В.
Дата ухвалення: 2007-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007
року Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя в складі: головуючого - судді Щасливої О.В., при секретарі Морозової В.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в м. Запоріжжя справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Шевченківської
районної адміністрації Запорізької міської ради, треті особи - ОСОБА_3, військова
частина № 2274,
про визнання частково
незаконним розпорядження Шевченківської районної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
звернулись до суду з позовом про визнання незаконним розпорядження голови
Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради № 22 р від
10.01.2006 року про включення квартир до числа службової житлової площі
військової частини № 2274.

Під час
судового розгляду уточнили вимоги. Просять визнати оскаржуване розпорядження
незаконним в частині включення до числа житлових приміщень трикімнатної
квартири АДРЕСА_1.

В
обґрунтування вимог в судовому засіданні пояснили, що відповідно до п. 4 „Положення про порядок
надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській
РСР", затвердженого постановою Ради
Міністрів від 04.02.1988 № 37, а також
п.3 „Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування
ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України
та військовослужбовцями внутрішніх військ МВС України", затвердженого наказом МВС України від 10.09.2004
року № 1039, до числа службових може бути
включене лише вільне жиле приміщення.

Між тим
на момент видання розпорядження в квартирі АДРЕСА_1 мешкали та перебували на
реєстраційному обліку позивачі, а також
фактично проживали третя особа по справі ОСОБА_3, яка доводиться дружиною позивачеві, та її малолітня дитина.

Крім
того, вважають оскаржуваний акт органа
місцевого самоврядування незаконним ще й тому,
що згідно із Положенням № 1039 жиле приміщення включається до числа
службових за рішенням органу місцевого самоврядування за місцем знаходження
приміщення на підставі клопотання відповідного органу внутрішніх справ України
за наявності на це дозволу МВС України,
Головного управління Внутрішніх військ МВС України. Оскільки
розпорядження про включення житла до числа службового прийнято на підставі
клопотання військової частини № 2274, а
військова частина не є органом внутрішніх справ, вважають,
що воно прийняте з порушенням встановленого порядку, так як,
на їх думку, єдиною підставою для
прийняття органом місцевого самоврядування про включення жилого приміщення до
числа службових є клопотання відповідного органу внутрішніх справ.

Представник
позивачів підтримав доводи своїх довірителів,
просить суд про задоволення їх вимог.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що оскаржуване розпорядження видане у
відповідності до вимог „Положення про порядок надання службових житлових
приміщень і користування ними в Українській РСР" та „Положення про порядок
надання службових житлових приміщень і користування ними особами рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовцями
внутрішніх військ МВС України" на підставі клопотання командування
військової частини № 2274, оскільки
перелічене в розпорядженні житло перебуває на балансі третьої особи.

Щодо
стверджень позивачів про те, що на
момент віднесення житла до службового квартира,
в якій вони мешкають, не була
вільна, пояснила, що батько позивачів ОСОБА_4 26.02.2002 року отримав ордер на сім'ю із
чотирьох осіб, в тому числі
позивачів, для вселення в квартиру
АДРЕСА_2. Оскільки відповідач на момент прийняття оскаржуваного розпорядження
володів інформацією про отримання мешканцями квартири ордеру на вселення в інше
жиле приміщення, він виходив з того, що житло є вільним, оскільки відомостей про будь чиє помешкання в
ньому в Шевченківської рай адміністрації не було.

З огляду на
викладене просить про залишення позову без задоволення.

Представник
третьої особи - військової частини № 2274 - знаходить позовні вимоги
необгрунтованими і такими, що задоволенню
не підлягають, з наступних підстав.

Твердження
позивачів про відсутність права у військової частини клопотати про віднесення
житла до числа службового, на думку
представника третьої особи, є
неспроможними, оскільки відповідно
до ст.
6 Закону України „Про внутрішні війська МВС України" безпосереднє
управління внутрішніми військами здійснює командувач цими військами, тому Головне управління внутрішніх військ МВС
України ґрунтовно надало дозвіл військовій частині на переведення жилих
приміщень до категорії службових, а
військова частина як балансоутримувач житла на підставі закону звернулась з
відповідним клопотанням до органу місцевого самоврядування. Це право військової
частини закріплене в п. 16 „Положення про порядок надання службових житлових
приміщень і користування ними в Українській РСР", згідно з яким службові житлові приміщення
надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи організації, у відання якої ці приміщення
знаходяться, затвердженим виконавчим
комітетом районної, міської, районної в місті ради народних
депутатів, на території якої знаходиться
відповідне підприємство, установа, організація. Такий механізм знайшов втілення
у затвердженому після прийняття оскаржуваного розпорядження „Порядку
забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловим
приміщенням", відповідно до п. 8
якого житлове приміщення включається до числа службового за клопотанням
командира військової частини.

Не
оспорюючи факту проживання позивачів та перебування їх на реєстраційному обліку
в спірній квартирі з липня 2002 року, їх
доводи про порушення законодавства в цій частині вважає хибними, оскільки позивачі не мали права вселятися в
квартиру, так як були зазначені в ордері
на отримання квартири в будинку по вул.
Товариській в м. Запоріжжі.

Третя
особа ОСОБА_3 вважає, що позов підлягає
задоволенню, оскільки на час прийняття
розпорядження № 22 р квартира АДРЕСА_1,
не була вільною, бо в ній мешкали
вона, її чоловік - позивач по
справі, їх малолітня дитина та
позивачка, яка є сестрою ОСОБА_1 Вона
оселилась в квартирі в 2001 році з дозволу наймача та членів його сім'ї і з
цього часу постійно мешкає в ній. її сім'я несе видатки з оплати квартирної
плати, комунальних послуг, послуг з газо-, енерго-,
водопостачання. Що стосується позивачів,
вони зареєстровані в квартирі з дозволу командира військової частини №
2274 з липня 2002 року після того, як їх
було знято з реєстраційного обліку в зв'язку з отриманням їх батьком ордеру на
вселення в інше жиле приміщення.

Вислухавши осіб, що беруть участь в
справі, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд доходить
висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з таких
міркувань.

Судом
встановлено, що 26.02.2006 року ОСОБА_4
, який був наймачем квартири
АДРЕСА_1, отримав ордер на вселення
сім'ї із чотирьох осіб в квартиру АДРЕСА_2. При цьому позивачі, які є членами сім'ї ОСОБА_4 і яких через отримання ордеру їх батьком було
знято з реєстраційного обліку за місцем попереднього помешкання, продовжували користуватися квартирою в
будинку по вул. Стартовій. На підставі
листа командира військової частини № 2274 від 12.07.2002 року (а.с. 132) реєстрацію позивачів в квартирі № 1
будинку АДРЕСА_1 поновлено. Згідно відомостей,
що містяться в домовій книзі військової частини № 2274 (а.с. 35,
36) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за вказаною адресою 16.07.2002
року. Факт постійного помешкання в зазначеному житлі їх та третьої особи по
справі не оспорюється ніким з осіб, що
беруть участь в справі. На зазначені обставини вказує наявність в провадженні
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя справи за позовом військового прокурора Запорізького гарнізону
про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із спірного жилого приміщення.

Згідно
із п. 4 „Положення про порядок надання службових житлових приміщень і
користування ними в Українській РСР",
затвердженого постановою Ради Міністрів від 04.02.1988 № 37, а також п.3 „Положення про порядок надання
службових житлових приміщень і користування ними особами рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовцями внутрішніх
військ МВС України", затвердженого
наказом МВС України від 10.09.2004 року № 1039 до числа службових може бути
включене лише вільне жиле приміщення.

Вирішуючи
позов на користь позивачів, суд вважає
доведеними ті обставини, що в квартирі
АДРЕСА_2, на момент видання
розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської
ради № 22 р від 10.01.2006 року постійно мешкали позивачі, третя особа та малолітня дитина ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, а позивачі, крім того,
з законних підстав, яким є дозвіл
командира військової частини, перебували
на реєстраційному обліку.

Таким
чином, суд знаходить переконливими
доводи позивачів щодо незаконності надання житлу, в якому мешкають фізичні особи, статусу службового, як такого,
що суперечить переліченим нормативним актам про порядок надання
службового житла, тому вважає за
необхідне вимоги позивачів в цій частині задовольнити.

Оцінюючи
твердження про незаконність оскаржуваного акту органу місцевого самоврядування
ще й з мотивів його прийняття за клопотанням органу, якому не належить таке право, суд вважає їх неспроможними з таких міркувань.

Судом
встановлено, що 21 вересня 2006 року
військова частина № 2274 отримала дозвіл щодо включення двох будинків по
АДРЕСА_1, які перебувають на балансі
військової частини, до фонду службового
житла від Головного управління внутрішніх військ.

10 січня
2006 року на підставі клопотання командування військової частини № 2274 прийнято
розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської
ради № 22 р від 10.01.2006 року про включення квартир до числа службової
житлової площі військової частини № 2274 відповідно до „Положення про порядок
надання службових житлових приміщень і користування ними особами рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовцями
внутрішніх військ МВС України",
затвердженого наказом МВС України від 10.09.2004 року № 1039.

Згідно
із п. 1.1 „Положення..."воно розроблене відповідно до Житлового Кодексу
УРСР, Положення про порядок надання
службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР та Переліку
категорій працівників, яким може бути
надано

службові
жилі приміщення, затверджених постановою
Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37.

Оскільки
відповідно до змісту п. 16 „Положення..",
затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37
та ст.
121 ЖК України службові житлові приміщення надаються за рішенням адміністрації
підприємства, установи організації, у відання якої ці приміщення
знаходяться, затвердженим виконавчим
комітетом районної, міської, районної в місті ради народних
депутатів, на території якої знаходиться
відповідне підприємство, установа, організація,
суд вважає, що військова частина
є належним суб'єктом звернення з відповідним клопотанням, а міркування позивачів в цій частині є
формальними та безпідставними.

Суд не
може погодитися с заявою
представника військової частини про відсутність у позивачів права на звернення
за захистом своїх інтересів з адміністративним позовом з мотивів відсутності
доказів порушення їх прав оскаржуваним рішенням, оскільки судом встановлено, що до них пред'явлено позов про визнання їх
такими, що втратили право користування
житлом, та виселення зі службової
квартири. З урахуванням викладеного суд вважає,
що визнання жилого приміщення, в
якому постійно мешкають позивачі,
службовим стосується їх прав і інтересів, оскільки саме з мотивів не перебування позивачів
у трудових відносинах з військовою частиною прокурор в інтересах частини
вимагає їх виселення із службового приміщення.

Керуючись
„Положенням про порядок надання службових житлових приміщень і користування
ними в Українській РСР",
затвердженим постановою Ради Міністрів від 04.02.1988 № 37, „Положенням про порядок надання службових
житлових приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України та військовослужбовцями внутрішніх військ МВС
України", затвердженим наказом МВС
України від 10.09.2004 року № 1039,
ст. 121 ЖК України, ст.
ст. 6, 7,
69, 70, 86, 158-160, 171, 185, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Шевченківської
районної адміністрації Запорізької міської ради задовольнити.

Визнати
розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської
ради № 22 р від 10.01.2006 року про включення квартир до числа службової
житлової площі військової частини № 2274 незаконним в частині віднесення до
службової житлової площі квартири АДРЕСА_1.

Постанова
може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду
шляхом подання в суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі та подання апеляційної
скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або
шляхом подання апеляційної скарги впродовж терміну, встановленого для подання заяви про оскарження.