Справа № 22-а-5532/08
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2008-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Харків, вул. Володарського, 46 (1 корпус)
суддя Коваленко О.В.
Категорія: 75 Доповідач
суддя Мінаєва О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2008 року

№ 22-а-5532/08

Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцова Н.В.

Суддів - Мінаєва О.М., Гуцал М.І.

при секретарі:
Баглаєнко Я.В.

за участю:

представник позивача - Калій Н.М.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного
фонду України в Кролевецькому районі Сумської області на постанову
господарського суду Сумської області від 02 червня 2008 року по справі № АС17/287-08

за позовом УПФУ в Кролевецькому районі
Сумської області

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 1379, 13 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, УПФУ в Кролевецькому
районі Сумської області, звернувся до суду з позовом про стягнення з фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 боргу по страхових внесках на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1379, 13 грн. за 2007 рік.

Постановою господарського суду
Сумської області від 02 червня 2008 року
по справі № АС17/287-08
було відмовлено в задоволенні позову УПФУ в Кролевецькому районі Сумської
області.

Позивач, УПФУ в Кролевецькому районі Сумської області, не погодився з
постановою господарського суду Сумської області, подав апеляційну скаргу,
вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушеннями норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував
ст. 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,
не застосовано ст. 26 Конституції України, Закон України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства». Враховуючи наведене, УПФУ в Кролевецькому
районі Сумської області просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову
господарського суду Сумської області від 02 червня 2008 року по справі № АС17/287-08 та
прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги УПФУ в Кролевецькому
районі Сумської області.

Відповідач надав заперечення на апеляційну
скаргу, які мотивовані відсутністю у нього як громадянина Російської Федерації
обов'язку сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування без укладення договору про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та подавати розрахунок
страхових внесків як у платника фіксованого податку.

Судом першої інстанції було
встановлено, що згідно пункту 1 статті 19 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне страхування» для платників збору, визначених п.1
ч.1 ст. 14 зазначеного Закону, об'єктом оподаткування є фактичні витрати на
оплату праці працівникам.

Порядок обчислення збору на
фактичні витрати на оплату праці встановлений п. 5 „Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду
України", затвердженої постановою правління ПФУ 19.12.2003 року № 21-1,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.04 року за № 64/8663.

Відповідно до ст. 12 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи, які досягли
16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11
цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно
проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно
проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено
міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою
України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Зазначені особи можуть брати добровільну
участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного
страхування, або одночасно в обох системах. Особи, зазначені в частині першій
цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування протягом терміну, визначеного в договорі про
добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування, але не менше одного року.

З особою, яка подала заяву про
добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування, територіальним органом Пенсійного фонду в термін не пізніше ніж 30
календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі
- договір про добровільну участь) відповідно до типового договору, що
затверджується правлінням Пенсійного фонду.

Договір про добровільну участь
повинен містити: назву документа; відомості про особу, які відповідно до цього
Закону вносяться до системи персоніфікованого обліку; вид системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, у якій особа братиме
участь; термін дії договору; розмір та порядок сплати страхових внесків; умови
набуття застрахованою особою права на пенсійні виплати відповідно до цього
Закону; умови розірвання договору; права та обов'язки сторін, відповідальність
сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за
згодою сторін або передбачені типовим договором про добровільну участь, що не
суперечать цьому Закону. Договір про добровільну участь набирає чинності з дня
його підписання.

В матеріалах справи міститься копія
паспорту громадянина Російської Федерації, а також посвідка на постійне
проживання, видана на ім'я ОСОБА_1, що свідчить про те, що він має статус
іноземця, який постійно проживає на території України. Судом встановлено, що
позивачем не подано доказів укладення договору про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Крім того, як зазначив суд першої
інстанції, з матеріалів справи вбачається, що відповідач має торговий патент на
право здійснення торговельної діяльності з надання побутових послуг, діяльності
з обміну готівкових валютних цінностей, діяльності з надання послуг у сфері
грального бізнесу НОМЕР_1, а згідно пп. 11.12. «Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України»,
затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р.,
платники, зазначені в підпункті 2.1.3 пункту 2.1 (крім тих, які обрали
особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок)), подають до
органу Пенсійного фонду один раз на рік, але не пізніше 1 травня поточного
року, розрахунок авансових сум страхових внесків, згідно з додатком 24 цієї
Інструкції.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає про
неправомірність посилання суду першої інстанції
на статті 14 та 19 Закону України «Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування», оскільки цих норм вказаний Закон не утримує.

Стаття 12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на яку послався суд першої
інстанції при вирішенні справи, визначає, що особи, які досягли 16-річного віку
та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню відповідно до частини першої ст. 11, у тому числі
іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на
території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за
межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну
участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Отже, дана норма визначає коло
осіб, які мають право брати добровільну участь у системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування, а саме до цієї категорії відносяться особи,
які не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону. Відповідно до п. 3 ч.
1 ст. 11 Закону до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, відносяться фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідач - ОСОБА_1 зареєстрований
Кролевецькою районною державною адміністрацією як фізична особа-підприємець,
тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону є особою, яка підлягає
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. В судовому засіданні
відповідач підтвердив використання ним у своїй підприємницькій діяльності праці
найманих працівників. Відповідно до п. 5 ст. 14 Закону страхувальниками є
застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 ст. 11 та частини 1 ст. 12 цього
Закону, відповідно, фізична особа-підприємець визначений і страхувальником, і
застрахованою особою в одній особі та зобов'язаний на умовах, визначених
Законом, нести обов'язки перед Пенсійним фондом в частині декларування та
сплати внесків.

Таким чином, судом першої інстанції
не було досліджено той факт, що ОСОБА_1 є застрахованою особою в розумінні
чинного законодавства та не належить до осіб, які не підлягають
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. Висновок суду першої
інстанції щодо віднесення позивача до осіб,
які лише мають право на укладення
договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування зроблено всупереч вимогам ст.11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З висновками суду першої інстанції
щодо звільнення відповідача від обов'язку сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зважаючи на те, що він є
громадянином Російської Федерації, має статус іноземця, який постійно проживає
на території України, та належить до кола осіб, які мають право на добровільну
участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування,
колегія суддів не погоджується,
оскільки п.3 ст.11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» стосовно обов'язковості пенсійного страхування фізичних осіб-підприємців не має
застережень стосовно громадянства та способу оподаткування таких, а також з
огляду на ст. 26 Конституції України, за якою іноземці та особи громадянства,
що перебувають в Україні на законних підставах, користуються такими самими
правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни
України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи международними
договарами України.

Колегія суддів вважає за необхідне
зауважити на невідповідність висновку суду першої інстанції про наявність у
відповідача патенту на право здійснення торговельної діяльності з надання
побутових послуг, діяльності з обміну готівкових валютних цінностей, діяльності
з надання послуг у сфері грального бізнесу НОМЕР_1. Зазначений патент надає
право відповідачу лише на роздрібну торгівлю, що підтверджено матеріалами
справи (а.с.27) та відповідачем в судовому засіданні суду апеляційної
інстанції.

Правовий статус іноземців та осіб
без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх
основні права, свободи та обов'язки закріплені в Законі України «Про правовий
статус іноземців та осіб без громадянства» від 04.02.94 № 3929-ХП. Засади
правового статусу іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 2 цього
Закону, зокрема правовим статусом іноземців визначено, що іноземці та особи без
громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і
громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими
законами України, а також міжнародними договорами України. Відповідно до ст. 7
Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»
іноземці та особи без громадянства зокрема мають право займатися в Україні
підприємницькою діяльністю, при цьому вони мають такі ж права і обов'язки, що і
громадяни України, якщо інше не випливає з Конституції та законів України.
Статтею 21 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства
обкладаються податками і зборами відповідно до законодавства України та
міжнародних договорів України.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2
ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є громадяни
України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську
діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Частиною 1 ст.
129 Господарського кодексу України визначено, що іноземці та особи без
громадянства при здійсненні господарської діяльності в Україні користуються
такими самими правами і мають такі самі обов'язки, як і громадяни України, якщо
інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами.

Враховуючи наведене, позов підлягав
задоволенню, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення
позовних вимог УПФУ в Кролевецькому районі Сумської області.

Керуючись ст.
ст. 160, 195, 196, 198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу УПФУ в Кролевецькому районі Сумської області задовольнити.

Постанову господарського суду Сумської області від 02 червня 2008 року по справі № АС17/287-08 скасувати. Прийняти нову постанову. Позов
задовольнити.

Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер - НОМЕР_2) на користь Управління
Пенсійного фонду України в Кролевецькому районі Сумської області (41300,
Сумська область, м. Кролевець, вул. Спортивна, 9, код 21129695) 1379,13 грн.
боргу по страхових внесках на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяцяо шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст
виготовлено та підписано 29.09.2008 року

Головуючий Шевцова Н.В.

Судді Мінаєва О. М.

Гуцал М. І.