Справа № 22-а-1309/08
Суддя: Ілюхіна Г.П.
Дата ухвалення: 2008-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

10.12.2008

Справа
№ 22-а-1309/08 Попередній № справи
2-23/1582-2006А

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ілюхіної Г.П.,

суддів Санакоєвої М.А. ,

Щепанської О.А.

секретар судового засідання Шелемет'єва О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
не з'явився,

від відповідача: Бисикало Тетяна Анатоліївна,
довіреність №2222/9/10 від 19.10.2008,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Алушта
Автономної Республіки Крим на постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко
Г.М.) від 16.01.2006 у справі № 2-23/1582-2006А

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Державної податкової інспекції у
м.Алушта Автономної Республіки Крим (вул.Леніна, б.22-А, м.Алушта, Автономна
Республіка Крим, 98500)

про визнання недійсними актів
ненормативного характеру Державної податкової інспекції у м.Алушта: податкового
повідомлення-рішення №/0/3367 від 03.09.2004 про застосування
штрафних санкцій в сумі 425,00грн. та рішення № /0/3366 від
03.09.2004 про застосування фінансових санкцій в сумі 1700,00грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського
суду Автономної Республіки Крим з
позовною заявою про визнання недійсними актів ненормативного характеру:
податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Алушта №/0/3367 від 03.09.2004 про
застосування штрафних санкцій в сумі 425,00грн. та рішення № /0/3366
від 03.09.2004 про застосування фінансових санкцій в сумі 1700,00грн. (арк.с.5-6).

Позовні вимоги мотивовані тим, що
факт реалізації товару встановлений не був, тому не відомо, який саме
розрахунковий документ мав бути виданий, оскільки особами Державної податкової
інспекції у м.Алушта нічого не придбавалось; позивач вважає, що відповідачем
при прийнятті спірних рішень порушені вимоги діючого законодавства.

Постановою Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 16.01.2006, складеною та підписаною в порядку
частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України
19.01.2006, позов задоволено частково, визнані нечинними рішення Державної
податкової інспекції у м.Алушта Автономної Республіки Крим № /0/3366 від 03.09.2004, податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Алушта Автономної
Республіки Крим №/0/3367 від 03.09.2004 в частині визначення штрафних
санкцій в сумі 425,00грн. сумою податкового зобов'язання Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1та в частині застосування штрафних санкцій в
сумі 170,00 грн., в іншій частині позову відмовлено, стягнуто з Державного
бюджету України на користь Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_12,99 грн.
судового збору (арк.с.52-56).

Постанова мотивована тим, що
відповідач не надав належних та допустимих доказів здійснення позивачем
торгівлі алкогольними напоями без ліцензії, а за відсутність фіскальних звітних
чеків в книзі обліку розрахункових операцій відповідальність не встановлена,
однак позивач допустив невідповідність, за що відповідачем правомірно
застосовані штрафні санкції. Штрафні санкції за порушення Закону України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” не є сумою податкового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 02.02.2006 внесені зміни у вступну частину
постанови Господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.01.2006:
зазначено номер справи 2-23/1582-2006А (арк.с.60).

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач - Державна податкова інспекція у м.Алушта Автономної Республіки
Крим, 09.02.2006 звернувся з заявою про
апеляційне оскарження постанови суду, апеляційна скарга надійшла 16.02.2006,
відповідач просить скасувати постанову від 16.01.2006 та ухвалу від 02.02.2006
в частині визнання нечинними повідомлення-рішення /0/3367 від
03.09.2004 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 170,00 грн. та
рішення № /0/3366 від 03.09.2004 про застосування фінансових санкцій
в сумі 1700,00грн., в іншій частині постанову залишити без змін, в задоволенні
позовних вимог відмовити (арк.с.68, 69-70).

Доводи апеляції мотивовані тим, що
суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права,
оскільки відповідачем штрафні санкції застосовані за відсутність контрольних
стрічок, необхідність друкування яких та їх зберігання в книзі обліку
розрахункових операцій передбачена пунктом 9 статті 3 Закону України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг”; чек, на підставі якого зроблений висновок про торгівлю
алкогольними напоями без ліцензії, перевіряючими не вилучався та знаходиться у
позивача.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 06.03.2006 поновлено Державній податковій
інспекції у м.Алушта Автономної Республіки Крим строк на апеляційне оскарження
постанови (арк.с.62-66).

Постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 22.03.2006 апеляційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Алушта Автономної Республіки Крим задоволено частково, постанову
господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.01.2006 змінено,
резолютивну частину викладено в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення Державної
податкової інспекції у м.Алушта Автономної Республіки Крим № /0/3366
від 03.09.2004.

Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Алушта Автономної
Республіки Крим № /0/3367 від 03.09.2004 в частині застосування
штрафних санкцій в сумі 170,00грн.

В іншій частині у задоволенні
позову відмовити.

Стягнути з Державної податкової
інспекції у м.Алушта Автономної Республіки Крим на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1судові витрати: державне мито в сумі
42,50грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в
сумі 69,00грн.»(арк.с.94-104).

11.05.2006 по справі видано наказ
на примусове виконання рішення суду (арк.с.106-107).

Постановою Вищого господарського
суду України від 04.09.2008 постанову Севастопольського апеляційного
господарського суду від 22.03.2006 скасовано, справу направлено до
Севастопольського апеляційного господарського суду (арк.с.138-142).

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 03.10.2008 справу передано до
Севастопольського апеляційного адміністративного суду за підвідомчістю
(арк.с.144-146).

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду від
17.10.2008 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Алушта
Автономної Республіки Крим (арк.с.150-153).

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду від 24.10.2008 закінчено підготовку та
призначено справу до апеляційного розгляду на 10.12.2008 (арк.с.156-158).

Позивач явку уповноважених
представників в судове засідання, призначене на 10.12.2008, не забезпечила, про
дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, в
матеріалах справи міститься повернення документів, надісланих на адресу
позивача з позначкою установи пошти: «повернено за закінченням терміну
зберігання»(арк.с.162-174).

Статтею 35 Кодексу
адміністративного судочинства України повістка вручається під розписку. Особа,
яка вручає повістку, зобов'язана повернути до адміністративного суду розписку
адресата про одержання повістки, яка приєднується до справи. Повістка повинна
бути вручена не пізніше ніж за сім днів до судового засідання. У разі
тимчасової відсутності адресата особа, яка повинна вручити повістку, відмічає у
повістці відомості про те, куди вибув адресат та коли передбачається його
повернення за наявності таких даних. Розписку про одержання повістки (повістку
у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати)
належить негайно повернути до адміністративного суду.

Відповідно до статті 40 Кодексу
адміністративного судочинства України, особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця
проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення
про зміну адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається
врученою. Особи, які беруть участь у справі, свідки, експерти, спеціалісти,
перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов'язані
завчасно повідомити про це суд.

Згідно з частиною четвертою статті
196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Чинне законодавство не обмежує коло
представників осіб, які беруть участь у справі, при апеляційному розгляді
адміністративної справи.

При викладених обставинах,
враховуючи те, що позивач викликалась в судове засідання, але в суд не
з'явилась, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників
позивача.

Розглянувши справу в порядку статей
195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - зміні з викладенням резолютивної частини постанови у новій редакції
на підставі пункту 1 частини першої статті 201 Кодексу адміністративного судочинства
України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
-Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1. є платником єдиного податку, має
зареєстрований реєстратор розрахункових операцій, який використовує в своїй
діяльності (арк.с. 8-9, 36, 87).

20.08.2004 Державною податковою
інспекцією у місті Алушті проведена перевірка буфету, розташованого у місті
Алушті по вул.Леніна, 13 (біля магазину „Парус”), який належить позивачу, з
питань здійснення розрахункових операцій, за наслідками якої складено акт №
002182 від 20.08.2004, який підписано позивачем без зауважень, позивач також
відмовився від надання пояснень за наслідками перевірки (арк.с. 8-9).

Перевірка позивача проведена
правомірно, що підтверджується оригіналом акту перевірки та чеками (арк.с. 36)
згідно з планом перевірок (арк.с. 85-86) на підставі відповідних
посвідчень (арк.с. 89).

Актом перевірки встановлені
наступні порушення позивачем Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»та
Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»:

- відсутність фіскальних звітних чеків
в книзі обліку розрахункових операцій (контрольних стрічок) за період з
17.07.2004 до 21.07.2004 та з 23.07.2004 по 19.08.2004,

- невідповідність коштів на місці
проведення розрахункових операцій сумі коштів, вказаній в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій в сумі 51,00грн.,

- 06.07.2004 реалізація алкогольного
напою -горілка „Пшенична” 3 х 0,75 на
суму 2,25 грн. (чек № 2571 від 06.07.2004) без наявності ліцензії на право
реалізації алкогольних напоїв,

а також інші порушення: не видача
розрахункового документа, відсутність в місті торгівлі сертифікатів
відповідності на коньяки „Десна, „Георгієвський”, „Борисфен”,
„Олександрійський”, „Шустов 3 зірки”.

На підставі цього акту перевірки відповідачем 03.09.2004
стосовно позивача були прийняті два акти
ненормативного індивідуального характеру:

- податкове повідомлення-рішення № /0/3367 про визначення суми штрафних санкцій у розмірі 425,00грн., у
тому числі 170,00грн. за незберігання контрольних стрічок, 255,00грн. за
невідповідність (арк.с. 7),

- рішення № /0/3366 про
застосування фінансових санкцій у сумі 1700,00грн. за торгівлю алкогольними напоями без ліцензії
(арк.с. 10).

В ході апеляційного оскарження в
адміністративному порядку вказані акти ненормативного характеру залишені без
змін, скарги платника без задоволення (арк.с.11-16).

Правовідносини сторін регулюються
Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування і послуг»(в редакції Закону України від
01.06.2000 №1776-ІІІ), з подальшими доповненнями і змінами, Законом
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів»№48195-ВР від 19.12.1995, зі змінами та
доповненнями.

Як встановлено актом перевірки на
місці проведення розрахункових операцій знаходились кошти у сумі 51,00грн., в
той час як в звіті реєстратора розрахункових операцій станом на 15.00
годин зазначена сума «0 грн.»(арк.с. 36).

Відповідно до пункту 13 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і
послуг» (в редакції Закону України від 01.06.2000 №1776-ІІІ), з подальшими
доповненнями і змінами (далі - Закон України №1776-ІІІ) суб'єкти підприємницької
діяльності при продажу товарів у сфері торгівлі зобов'язані забезпечувати
відповідність сум наявних коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів,
вказаній в денному звіті реєстратора розрахункових операції, а у випадку
використання розрахункової книжки -загальній сумі продажу по розрахунковим
квитанціям, виданим з начала робочого дня.

За порушення цього обов'язку
статтею 22 зазначеного Закону передбачена відповідальність у вигляді фінансових
санкцій в 5-кратному розмірі суми, на
яку виявлена невідповідність. По цій справі
це складає 51,00грн. х 5 = 255,00грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про
правомірність застосування штрафних санкцій у сумі 255,00грн. за незабезпечення
відповідності сум наявних коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів,
вказаній в денному звіті реєстратора розрахункових операції. В цій частині
податкове повідомлення-рішення № /0/3367 є правомірним та законним.

Крім того, актом перевірки була
встановлена відсутність фіскальних звітних чеків в книзі обліку розрахункових
операцій (контрольної стрічки) за період з 17.07.2004 по 21.07.2004 та з
23.07.2004 по 19.08.2004.

Однак, згідно з
пунктом 9 статті 3 Закону України №1776-ІІІ, на порушення якого вказує
відповідач в акті перевірки (арк.с. 9, 81), суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції при продажу товарів у сфері
торгівлі, зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій
фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання у книгах обліку
розрахункових операцій.

За це порушення пунктом 4 статті 17
Закону України №1776-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Спірним податковим повідомленням-рішенням
до позивача штраф застосовано згідно з пунктом 5 статті 17 Закону України №1776-ІІІ (арк.с.7), який передбачає відповідальність за невиконання друку
контрольної стрічки або її незберігання протягом встановленого терміну. Такого
порушення акт перевірки не містить і цей факт не було встановлено.

Колегія суддів не приймає до уваги висновок до акту № 002182 від 20.08.2004,
який надано представником відповідача у підтвердження, що штрафні санкції у сумі 170,00грн. застосовані за порушення
пункту 10 статті 3 Закону України
№1776-ІІІ -не зберігання контрольних стрічок (арк.с. 82), тому що цей висновок
складено 30.08.2004, тобто після складення акту перевірки без суб'єкта
підприємницької діяльності, який цими
діями відповідача був позбавлений можливості надати пояснення та заперечення за
цим фактом порушення.

Тлумачення термінів, які
застосовуються у Законі України № 1776-ІІІ, поняття фіскальний звітний чек та контрольна стрічка
не тотожні, за їх відсутність передбачена різна відповідальність.

З матеріалів справи, слідує, що
відповідач, встановив в акті перевірки одне порушення, застосував до позивача
штраф (на підставі акту, а не висновку
до акту) за друге порушення, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про
недійсність (нечинність) податкового повідомлення-рішення № /0/3367 в
частині застосування штрафу у сумі 170,00грн.

Однак судом першої інстанції
помилково вказано на кваліфікацію та визначення суми штрафних санкції у
податковому повідомленні-рішенні № /0/3367 сумою податкового
зобов'язання, тому що вказаним актом ненормативного характеру застосовані
штрафні санкції були визначені просто як сума зобов'язання, а не податкового
зобов'язання.

Податкове повідомлення-рішення
містить назву податкове, однак зміст його і посилання не містять визначень його
як податкового.

По факту реалізації 06.07.2004
алкогольних напоїв -горілки „Пшенична” 3 х 0,75 на суму 2,25 грн., при
відсутності у позивача ліцензії на право реалізації алкогольних напоїв, колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цей факт і обставини
не доведені належним чином та допустимими доказами.

Відповідно до частини шостої статті
15 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів»№481/95-ВР від 19.12.1995, зі змінами
(далі - Закон України №481/95-ВР) роздрібна торгівля алкогольними напоями може
здійснюватися суб'єктами підприємницької діяльності всіх форм власності за наявності у них ліцензій.

Статтею 17 Закону України
№481/95-ВР встановлена відповідальність
за торгівлю алкогольними напоями - фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 200% вартості отриманої партії
товару, але не менше 1700 гривень (абзац п'ятий частини другої статті 17).

Факт торгівлі відповідачем
встановлено на підставі чеку № 2571 від 06.07.2004, однак на вимогу суду
сторони вказаний чек не надали. При
цьому позивач посилався, що цей чек був вилучений відповідачем, а відповідач посилався
на знаходження чеку у позивача.

Все вищеперелічене дає судовій
колегії право для висновку, що рішення
№/0/3366 про застосування штрафних санкцій правильно визнано недійсним (нечинним).

Частина друга статті 6 Конституції
України встановлює, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади
здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті
19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з встановлених
обставин відповідач, приймаючи акти ненормативного індивідуального характеру
лише частково діяв на підставі, в межах повноважень та способом, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідачем неправомірно прийнято
податкове повідомлення-рішення № /0/3367 в частині застосування штрафних санкцій у
сумі 170,00грн. та рішення №/0/3366 про застосування фінансових
санкцій в сумі 1700,00грн., тому ці акти ненормативного характеру підлягають
визнанню недійсними.

Податкове повідомлення-рішення №
/0/3367 в частині застосування
штрафних санкцій у сумі 225,00грн. прийнято відповідачем відповідно до вимог
чинного законодавства за допущене позивачем порушення.

Позивач звернувся з позовними
вимогами про визнання вказаних рішення та податкового повідомлення-рішення
недійсними, а не нечинними.

В матеріалах справи відсутні докази
зміни предмету позовних вимог позивачем, у суду першої інстанції були відсутні
підстави для їх зміни.

Згідно пункту 6 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку
діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні
справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського
процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній
інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами
Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки Кодекс адміністративного
судочинства України не передбачає інше, підсудність таких справ визначається
Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 13
Господарського процесуального кодексу України визначається підвідомчість
адміністративних справ господарським судам. Так, господарським судам
підвідомчі, зокрема, справи про визнання актів недійсними.

Статтею 15 Господарського
процесуального кодексу України визначається територіальна підсудність справ
господарським судам: справи про визнання актів недійсними розглядаються
господарськими судами за місцезнаходженням відповідача.

Позовні вимоги позивача повністю
відповідають способам захисту, передбаченим частиною четвертою статті 105
Кодексу адміністративного судочинства України, статті 12 Господарського
процесуального кодексу України, статті 16 Цивільного кодексу України.

Частинами другою та третьою статті
11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна
особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом
користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

У суду, при викладених обставинах,
були відсутні підстави для зміни предмету позовних вимог, так як принцип
диспозитивності означає, що процес розгляду адміністративного спору виникає, як
правило, з ініціативи зацікавлених осіб і суд вирішує тільки ті вимоги по суті
спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і суд не може вийти за межі цих
вимог. Дії адміністративного суду залежать від вимог позивача і заперечень
відповідача, адміністративний суд вирішує справу в обсязі заявлених сторонами
вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист
яких вони просять. Чинники диспозитивності пов'язані не із специфікацією
суб'єктивних прав, які підлягають
захисту, а із самою природою
юрисдикції діяльності із захисту суб'єктивних прав. Диспозитивність, як
юридично забезпечена властивість вільної реалізації правоволодільцем
суб'єктивного права, що йому належить, притаманна сфері публічного права.

Частина третя статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства України визначає перелік вимог, що можуть
міститися в адміністративному позові. Ці вимоги націлені на реалізацію
матеріально-правової сторони права на адміністративний позов, тобто на
задоволення адміністративного позову. Перелік вимог, зафіксований у статті 105
Кодексу адміністративного судочинства України, відображає зміст
адміністративного позову, який є елементом позову і вказує на форму судового
захисту, тобто вказує на те, якого виду рішення вимагає позивач від суду.
Особливість змісту адміністративного позову визначається характером певних
спірних правовідносин. Аналіз частини четвертої статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства України дозволяє зробити висновок, що
законодавець залишив відкритим перелік вимог, що можуть міститися в
адміністративному позові, таким чином, позовна заява може містити, крім
визначених в частині третій цієї статті, інші вимоги на захист прав, свобод чи
інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи викладене, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки
рішення судом першої інстанції прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, тому воно
підлягає зміні, позовні вимоги
підлягають задоволенню частково в частині визнання недійсними рішення
Державної податкової інспекції у м.Алушта Автономної Республіки Крим №
/0/3366 від 03.09.2004 про застосування фінансових санкцій в сумі 1700,00грн.
та податкового повідомлення-рішення № /0/3367 від 03.09.2004 в
частині застосування штрафних санкцій в сумі 170,00грн.

Згідно з пунктом 1 частини
першої статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання,
але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова
суду першої інстанції - підлягає зміні
шляхом викладення її резолютивної частини в новій редакції.

Керуючись частинами другою, третьою
статті 11, частиною третьою статті 24, статтями 94, 160, 167, частиною першою
статті 195, частиною четвертою статті 196, пунктом 2 частини першої статті 198,
пунктом 1 частини першої статті 201, частиною другою статті 205, статтями 207,
212, 254, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Алушта Автономної Республіки Крим на постанову
Господарського суду Автономної
Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 16.01.2006 у справі № 2-23/1582-2006А
задовольнити частково.

2. Постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко
Г.М.) від 16.01.2006 та ухвалу від 02.02.2006 у справі № 2-23/1582-2006А
змінити шляхом викладення її резолютивної частини в наступній редакції:

« Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення Державної
податкової інспекції у м.Алушта Автономної Республіки Крим № /0/3366
від 03.09.2004 про застосування фінансових санкцій в сумі 1700,00грн.

Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Алушта Автономної
Республіки Крим № /0/3367 від 03.09.2004 в частині застосування
штрафних санкцій в сумі 170,00грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1судовий збір в сумі
3,40грн.».

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення згідно з частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної
сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
підпис
Г.П.Ілюхіна

Судді
підпис
М.А.Санакоєва

підпис О.А.Щепанська

З оригіналом згідно

Помічник судді
К.В.Бендус