Справа № К-22090/07
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2008 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного
суду України у складі:

головуючого: Панченка О.Н.

суддів:
Горбатюка С.А.

Мироненка О.В.

Смоковича М.І.

Чумаченко Т.А.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду
касаційні скарги ОСОБА_1, Вугледарського управління праці та соціального
захисту населення Донецької області на постанову Вугледарського міського суду
Донецької області від 26 липня 2007 року та постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12
листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вугледарського управління
праці та соціального захисту населення
Вугледарської міської ради Донецької області, Головного управління
Державного казначейства України в Донецькій області про визнання дій
неправомірними та стягнення заборгованості на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Вугледарського управління праці та соціального захисту населення Вугледарської
міської ради Донецької області, Головного управління Державного казначейства
України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та стягнення
заборгованості на оздоровлення.

Постановою Вугледарського міського суду Донецької області від 26 липня 2007 року
позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Вугледарського управління
праці та соціального захисту населення
Вугледарської міської ради Донецької області в частині відмови у виплаті
сум на оздоровлення ОСОБА_1 за період 2001-2006 років. Стягнуто з
Вугледарського управління праці та соціального захисту населення Вугледарської міської ради Донецької області
та Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області на
користь ОСОБА_1 заборгованість по
допомозі на оздоровлення за період 2001-2006 роки у розмірі 7098,20 грн., та
стягнуто вищезазначену суму з рахунку Вугледарського управління праці та
соціального захисту населення Вугледарської міської ради №1525, ОКПО
25953362, МФО
834016, відкритого у Головному управлінні Державного Казначейства України в
Донецькій області, згідно КПКВ 2501360. Відмовлено у
задоволенні вимог ОСОБА_1 в
частині зобов'язання відповідачів і в
майбутньому виплачувати кошти
на оздоровлення у
розмірі, встановленому
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Донецького апеляційного адміністративного
суду від 12 листопада
2007 року апеляційну скаргу
Вугледарського управління праці та соціального захисту населення Донецької
області задоволено частково. Постанову Вугледарського міського суду від 26
липня 2007 року в частині стягнення недоотриманих сум на оздоровлення
за 2006 рік в сумі
1630 грн. скасовано і відмовлено в задоволенні вимог про визнання
неправомірними дій відповідача протягом 2006 року та стягнення коштів на
оздоровлення за 2006 рік в сумі 1630
грн. В частині визнання неправомірними
дій Вугледарського управління праці та соціального захисту населення Вугледарської міської ради Донецької області
за 2001-2005 роки та стягнення коштів за 2001-2005 року у сумі 5468,20 грн.
постанова міського суду залишена без
змін.

Не погоджуючись з постановленими у справі рішеннями
судів, ОСОБА_1 і Вугледарське управління
праці та соціального захисту населення
Вугледарської міської ради Донецької області звернулись до Вищого
адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких посилаються на
неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права. При
цьому, ОСОБА_1 просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, а
Вугледарське управління праці та соціального захисту населення просить
скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для
ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційних
скарг, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами
норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено,
що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
атомній електростанції 1-ої категорії та інвалідом 2-ої групи. При цьому в
2001-2004 роках відповідач виплатив ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі 26,70 грн., визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від
26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В 2005 та 2006 роках Вугледарське управління праці та
соціального захисту населення
Вугледарської міської ради Донецької області виплатило ОСОБА_1 щорічну
допомогу на оздоровлення у розмірі 120 грн., визначеному Постановою Кабінету
Міністрів України №562 від 12.07.2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській атомній
електростанції виплачується у
розмірі кратному мінімальній заробітній платі, яка визначається на момент
виплати допомоги.

Статтею 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996
року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», (в редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин), визначено розмір щорічної допомоги на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, які стали інвалідами другої
групи внаслідок Чорнобильської катастрофи - 2670 тис. крб. (згідно грошової
реформи - 26,70 грн.).

Разом з тим, встановлений ще в 1996
році зазначеною Постановою розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих
років не змінювався. При цьому цей
розмір не відповідає визначеному Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розміру кратному мінімальній заробітній платі, яка
збільшувалась в різні роки Законами України «Про встановлення мінімальної
заробітної плати на 2001 рік», «Про встановлення мінімальної заробітної плати
на 2002 рік», «Про встановлення мінімальної заробітної плати на2003 рік», «Про
Держаний бюджет України на 2004 рік», «Про Держаний бюджет України на 2005
рік».

Тому, виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суди
обґрунтовано застосували до спірних правовідносин нормативний акт вищої
юридичної сили - Закон України «Про соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, висновок судів щодо визнання неправомірними
дій відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення в
розмірі 26,70 грн. за 2001-2004 роки та 120 грн. за 2005 рік є обґрунтованими.

Разом з тим, правильного висновку дійшов суд апеляційної
інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині визнання неправомірними
дій відповідача та стягнення сум на оздоровлення за 2006 рік з огляду на таке.

Пунктом 37 статті
77 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» дію абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого та сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати зупинено.

А тому незастосування відповідачем норм зупиненого Закону України не можуть бути визнані неправомірними.

Виходячи з
наведеного, колегія суддів дійшла до висновку, що судом апеляційної інстанції вірно
встановлені фактичні обставини справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального
права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень
процесуального закону, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому постанова
апеляційного суду є законною і обґрунтованою.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги управління праці та соціального захисту
населення Вугледарської міської ради
Донецької області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного
суду
від 12 листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вугледарського
управління праці та соціального захисту населення Вугледарської міської ради Донецької області
та Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області про
визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості на оздоровлення -
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
оскарженню не підлягає, крім як у порядку та з підстав, передбачених статтями
237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: