Справа № К-5550/07
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2008-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

21 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів:
Амєліна С.Є., Федорова М.О., Юрченка В.В., Цуркана М.І.,

секретар: Мудрицька Ю.В.

за участю позивача та представника
позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м.Києва про визнання неправомірними дій щодо відмови в
перерахунку пенсії за її касаційною
скаргою на постанову Апеляційного суду м.Києва від 23 лютого 2007 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Оболонському районі м.Києва про визнання
неправомірними дій щодо відмови в перерахунку пенсії. Свої вимоги мотивувала
тим, що відповідачем їй була нарахована пенсія відповідно до СТ..37 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким було
встановлено, що заробітна плата для обчислення пенсії враховується в межах
максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, з
яких справляються страхові внески /збори/ до соціальних фондів та розмір пенсії
не може перевищувати цю межу. Таким чином, призначена пенсія була обчислена не
з усієї суми заробітної плати, а із установленого зазначеним вище положенням
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
максимального граничного розміру. У зв'язку з тим, що рішенням Конституційного
Суду України від 11 жовтня 2005 року щодо відповідності Конституції України
/конституційності/ положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV
«Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та офіційного тлумачення положень частини третьої ст. 11
Закону України «Про статус суддів» ці положення Закону визнано такими, що не
відповідають Конституції України з дня ухвалення цього рішення, тобто з 11
жовтня 2005 року, вона 19 жовтня 2005 та 09 листопада 2005 року звернулась до
відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про
державну службу», однак їй було відмовлено. Тому вона просила суд визнати
зазначені дії відповідача неправомірними та зобов'язати останнього здійснити
перерахунок пенсії.

Постановою Оболонського районного суду від 27 вересня 2005 року позовні
вимоги були задоволені.

Постановою Апеляційного суду м.Києва від 23 лютого 2007 року рішення суду
першої інстанції скасовано. Ухвалено нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернулася з
касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, оскільки суд
апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права.
Зокрема, судом апеляційної інстанції невірно розтлумачені деякі положення
Законів України «Про державну службу, «Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» та інших.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України, перевіривши доводи касаційної скарги за
матеріалами справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що
відповідно до ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу» пенсія
державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної
плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. Перерахунок
пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого
державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на
перерахунок пенсії. Заробітна плата для обчислення пенсії враховується в межах
максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників,
оподаткованого доходу ( прибутку ), сукупного оподаткованого доходу ( граничної
суми заробітної плати ( доходу ), з яких справляються страхові внески ( збори )
до соціальних фондів, що діяли на день одержання зазначеного заробітку не
протирічить зазначеним нормам Закону. Зазначені норми Закону України «Про
державну службу» не були предметом конституційного подання і відповідно рішення
Конституційного Суду України відносно цієї норми не приймалося, а тому
відповідач обгрунтовано відмовив позивачу у перерахунку пенсії.

Колегія
суддів не погоджується з зазначеними висновками суду, оскільки зазначені норми
Закону не містять обмеження щодо граничного розміру пенсії. Навпаки, у 2003
році частина друга статті 37 Закону України «Про державну службу» була
викладена в новій редакції. Зокрема, вона встановлювала, що пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на
які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, без
обмеження граничного розміру пенсії (Закон України «Про внесення змін до Закону
України «Про державну службу» від 16 січня 2003 року N 432-1V).

Тому суд
першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що зазначеним
положенням Закону встановлено, які саме суми включаються в заробітну плату
державного службовця: це усі суми, на які нараховується збір на соціальне
страхування (відповідно до ст.19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» такими сумами є суми витрат на оплату праці /грошового
забезпечення/, що включають витрати на виплату основної та додаткової
заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які
визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до
Закону України «Про оплату праці»), проте ними не встановлено величину цих сум,
тобто не встановлено, що при призначенні чи при перерахунку пенсії державному
службовцю вона обчислюється ІЗ заробітної плати, яка не перевищує межу
максимальної величини суми, з якої роботодавець сплачує страхові внески до
соціальних фондів.

Зі змісту
рішення Конституційного Суду України видно, що для окремих категорій громадян
пенсійне забезпечення встановлюється іншими нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей умов праці, характеру виконуваної роботи, її
складності і значущості, ступеня відповідальності, певних обмежень
конституційних прав і свобод. До цієї категорії громадян віднесені громадяни як
отримують пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Зазначеним
законами розмір пенсії відповідним категоріям громадян визначався у відсотках
до заробітної плати і не фіксувався максимальний граничний розмір пенсії у
грошовому еквіваленті. Натомість, як зазначено в рішенні Конституційного Суду
України, абзацом третім пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону про
пенсійне страхування встановлено обмеження розміру заробітної плати, з якої
обчислюється пенсія, максимальною величиною фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників, з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних
фондів. Окрім того, абзацом четвертим пункту 13 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону про пенсійне страхування в редакції Закону визначено, що у
разі, якщо розмір пенсії, щомісячного довічного грошового утримання (з
урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги
та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством), призначених відповідно до зазначених в абзацах
першому і другому цього пункту законодавчих актів, перевищує 90 відсотків
максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної
суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до
соціальних фондів, визначеної законодавством на час виплати пенсій таким
особам, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання виплачується у сумі, що
не перевищує зазначений розмір.

Положення
абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону
про пенсійне страхування щодо обмеження розміру пенсії із солідарної системи не
узгоджуються з конституційним положенням про гарантування права на соціальний
захист, складовою якого є пенсійне забезпечення за рахунок також бюджетних
джерел (стаття 46 Конституції України).

Отже,
положення зазначених абзаців суперечать частині третій статті 22 Конституції
України і визнано неконституційними.

Крім того,
ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» в даному
випадку не підлягає застосуванню, оскільки позивачу призначена пенсія
відповідно до Закону України «Про державну службу».

Враховуючи наведене судом апеляційної
інстанції невірно застосовано норми матеріального права та помилково скасовано
рішення суду першої інстанції, а тому рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 226, 230 КАС України, колегія суддів -

У Х В
А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду м.Києва
від 23 лютого 2007 року скасувати, а постанову Оболонського районного суду від
27 вересня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Оболонському районі м.Києва залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім випадків, передбачених ст.ст. 237 КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ :
Д.В. Ліпський

СУДДІ
:
С.Є. Амєлін

М.О. Федоров

В.В. Юрченко

М.І. Цуркан