Справа № 9/517
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

30.10.2008 р.
№
9/517

13:45

За
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

до

Державної
податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва

про

визнання
недійсним податкове повідомлення-рішення
№ 1918/9/1704/ від 26.06.2008 р.

Суддя:
Кротюк О.В.

Секретар судового засідання: Поліщук О.А.

Представники:

Від
позивача

ОСОБА_2
(довіреність б/н від 29.10.2008 р.)

Від
позивачаОСОБА_3(довіреність
№ 458 від 28.10.2008 р.)

Від
відповідача

Мудревська
В.В. (довіреність № 4995/9/10-014 від 14.10.2008 р.)

Від
відповідачаГорбатенко
А.О. (довіреність № 2466/9/10-114 від 30.05.2008 р.)

Обставини справи:

Позивач
звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва з
вимогами визнати недійсним податкове повідомлення-рішення №
1918/9/1704/ від 26.06.2008 р. про донарахування суми податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 9001.65 грн.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм
Закону України «Про державну податкову службу в Україні», Указу Президента
України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва»від 3 липня 1998 року N 727/98 (із змінами і
доповненнями, внесеними Указом Президента України від 28 червня 1999 року N
746/99), оскільки позивач є платником єдиного податку, перебував на строщеній
системі оподаткування, тому не зобов'язаний подавати декларацію про доходи
фізичних осіб. Крім того, з наступного податкового періоду після перевищення
встановленого ліміту виручки позивач перейшов на загальну систему оподаткування
суб'єктів підприємницької діяльності, що є належним доказом дотримання положення
чинного законодавства України.

Відповідач
позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні адміністративного
позову повністю, оскільки оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень, у
порядку та спосіб, встановлені Законом України «Про державну податкову службу в
Україні», Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб», Законом
України «Про податок на додану вартість», оскільки після перевищення обсягу
виручки від реалізації продукції позивач не подав податкову декларацію про
доходи фізичних осіб на суму, що перевищує встановлений ліміт та не сплатив
суму відповідного податку.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд,

встановив:

перевіркою
Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва встановлено, що Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_4 у ІІ кварталі 2007 р. перевищив обсяг ліміту
виручки 500000,00 грн., передбачений для спрощеної системи оподаткування, і
склав 580014,70 грн. Тому СПД ОСОБА_1 перейшов у ІІІ 2007 р. на загальну
систему оподаткування. Обсяг виручки у межах 500000,00 грн. СПД ОСОБА_1.
оподатковано згідно Указу Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності»№ 727/98 від 03.07.98 р. із змінами та
доповненнями -сплачено єдиний податок. Перевищення виручки за ІІ квартал 2007
р. понад 500000,00 грн. склало 80014,70 грн., в результаті чого встановлено
заниження податку з доходів фізичних осіб -суб'єктів підприємницької діяльності
і незалежної професійної діяльності у 2007 р.

За
результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі
міста Києва складено акт № 264/17-04/ від 12.12.2007 р. про
результати планової перевірки дотримання вимог податкового законодавства з
питання оподаткування фізичної особи - суб'єкта господарської діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1.

Податковим
повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у Шевченківському районі
міста Києва № 1918/3/1704/186980675 від 26.06.2008 р. на підставі акту
перевірки № 264/17-04/ від 12.12.2007 р.ОСОБА_1 визначено суму
податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі
9001,65 грн.

Аналізуючи
викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про підставність
та обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі, з урахуванням наступного.

Статтею
67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною
першою Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва»від 3 липня 1998 року N 727/98 (із
змінами і доповненнями, внесеними Указом Президента України від 28 червня 1999
року N 746/99; далі - Указ № 727/98) установлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого
підприємництва, зокрема, фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою
від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та)
в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Частиною
другою Указу № 727/98 встановлено, що суб'єкти малого підприємництва - фізичні
особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка
єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб
встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від
виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на
місяць.

Доходи,
отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним
податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за
підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у
трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не
включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника
податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи
членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Частиною
четвертою Указу № 727/98 встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку
та звітності для суб'єктів малого підприємництва може застосовуватися поряд з
діючою системою оподаткування, обліку та звітності, передбаченою
законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва.

Форма
та порядок видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку встановлюються
Державною податковою адміністрацією України і є єдиними на всій території
України.

Частиною
п'ятою Указу № 727/98 передбачено, що у разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Суб'єкти
малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення,
своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із
законодавством України.

Закон
України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22 травня 2003 року N 889-IV
набрав чинності з 1 січня 2004 року (встановлено перехідними положеннями
останнього).

Пунктом
22.2. статті 22 Закону № 889 передбачено: у разі, якщо норми інших законів чи
інших законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків)
фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього
Закону.

Пунктом
9.12.1. статті 9 Закону № 889 визначено, що оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у
межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього
пункту.

При
цьому згідно пункту 9.12.2. Закону № 889 якщо фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір,
отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі
доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для
платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Отже,
за пунктом 9.12.2. об'єктом оподаткування на загальних підставах є такі доходи,
які отримані платником податків поза межами підприємницької діяльності. Такими,
наприклад, може бути спадщина, подарунки та інше. Таким чином, доходи отримані
платником податків згідно пункту 9.12.1, тобто в рамках та від здійснення
підприємницької діяльності, оподатковуються в порядку встановленому спеціальним
законодавством з цих питань, яким в даному випадку є Указ № 727/98.

Враховуючи
викладені обставини, суд встановив необхідність застосування до спірних
правовідносин лише положень Указу № 727/98. Такого висновку суд дійшов,
враховуючи те, що нормами Указу № 727/98 чітко передбачено лише єдиний наслідок
для платника єдиного податку, який перевищив вимоги, встановлені частиною
першою цього Указу, -перехід на загальну систему оподаткування з наступного
звітного періоду.

Як
Указ № 727/98 так і положення Закону України № 889 не містять жодних вимог до
визначення податкових зобов'язань платника податку -фізичної особи з сум
доходу, що перевищують 500 тисяч. Жодним законом не встановлено умову і
порядок, у відповідності до яких у разі перевищення 500 тисяч, визначених Указом № 727/98, така сума перевищення
підлягає оподаткуванню, зокрема у відповідності до вимог Закону № 889.

У
відповідності до положень статті 19 Конституції України правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки
позивач виконав вимоги Указу № 727/98: перейшов на загальну систему
оподаткування з наступного звітного періоду після перевищення встановленого
ліміту виручки для спрощеної системи оподаткування, що відповідачем не
оспорюється, а відповідачем не зазначено норм закону, у відповідності до яких
ним здійснено нарахування податкових зобов'язань, то суд вважає необґрунтованим
та безпідставним оскаржуване рішення № 1918/9/1704/ від 26.06.2008
р., і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частиною
1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд
при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Суд
також бере до уваги, що згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони зокрема:

1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд
вважає, що рішення відповідача прийнято з порушенням вищезазначених принципів,
зокрема: рішення прийнято не на підставі Конституції та законів України, не обґрунтовано,
недобросовісно, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

Відповідно
до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Доказів, які
б спростовували доводи позивача відповідачі суду не надали.

Згідно
з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення, дії
чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач
як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятих ним
оскаржуваних рішень.

Враховуючи
всі наведені обставини в їх сукупності, матеріали справи, норми діючого
законодавства України, пояснення та заперечення сторін, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись
ст.ст. 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов задовольнити повністю.

Визнати
недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва № 1918/9/1704/ від 26.06.2008 р.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
О.В. Кротюк