Справа № 22-а-4109/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Бобер К.Ф. Справа № 22-а-4109/08
міськрайонний суд Рівненської області ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Неміш О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради на постанову
Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 листопада 2007 року
у справі № 2-а-97/07 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення Дубенської міської ради про стягнення недоплаченої разової
грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1. звернулася до суду з адміністративним позовом, у
якому просила стягнути з управління праці та соціального захисту населення
Дубенської міської ради (далі - УПСЗН Дубенської міськради) на її користь
недоплачену разову щорічну грошову допомогу, передбачену ст. 14 Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, як учаснику
війни, у сумі 3148,18 грн. за 2005-2007 роки.

Постановою Дубенського міськрайонного суду від 27
листопада 2007 року вказаний позов задоволено частково та вирішено стягнути з
УПСЗН Дубенської міськради на користь позивачки заборгованість з виплати
щорічної разової грошової допомоги у сумі 1175,18 грн. за 2007 рік.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену
постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1., покликаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права та неврахування істотних обставин справи.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що УПСЗН Дубенської міськради
належним чином та відповідно до вимог Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік” і постанови Кабінету Міністрів України № 177 від 18 лютого
2004 року виконало свій обов'язок перед позивачем щодо виплати щорічної разової
грошової допомоги у сумі 55 грн. Вважає управління неналежним відповідачем у
даній справі. Просить врахувати, що передбачені рішенням Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” розміри щорічної грошової
допомоги не підтвердженні державним бюджетом, як основним фінансовим
документом.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1., суд першої
інстанції виходив з того, що вона є учасником війни, якому відповідно до вимог
ст. 14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України
положення ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, яким
обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої Законом України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у тому числі й
учасникам війни. Розмір отриманої позивачкою у 2007 році грошової допомоги до 5
травня в сумі 55 грн. не відповідає вимогам зазначеного Закону і сума
заборгованості перед ОСОБА_1., виходячи із законодавчо встановлених розмірів
мінімальної пенсії за віком у 2007 році, становить 1175,18 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, що ОСОБА_1. є учасником війни,
якому відповідно до вимог ст. 14 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на
2007 рік”, якими було обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня,
встановленої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1. у частині стягнення на її
користь заборгованості з виплати щорічної допомоги за 2007 рік.

Розмір такої заборгованості судом першої інстанції
правильно визначений виходячи із розмірів мінімальної пенсії за віком та
прожиткового мінімуму, встановлених законами України на 2007 рік.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції про необхідність стягнення спірної виплати саме із УПСЗН
Дубенської міської ради в силу вимог ст. 171 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” розмірів щорічної грошової допомоги як на причину
невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “ОСОБА_2 проти України”).

Колегія суддів визнає, що Дубенський міськрайонний суд,
вирішуючи даний публічно-правовий спір, ухвалив законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального права. Відтак, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 199, 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту
населення Дубенської міської ради залишити без задоволення, а постанову
Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 листопада 2007 року
у справі № 2-а-97/07 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій