Справа № К-13780/06
Суддя: Сергейчук О.А.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

“29” травня 2008 р. №К-13780/06

Вищий адміністративний суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого Сергейчука
О.А.

Суддів Ланченко
Л.В.

Пилипчук Н.Г.

Степашка О.І.

Федорова М.О.

секретар судового засідання Меньшикова О.Я.

за участю представників:

позивача: Пеньков О.Ю.;

відповідача: Демченко А.А.

розглянувши касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1

на постанову Запорізького
апеляційного господарського суду від 17.01.2006 р.

у справі №13/381

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, СПД ОСОБА_1) звернувся до
Господарського суду Запорізької області з позовом до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя (далі по тексту - відповідач, ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя) про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 21.12.2004 р. №/2.

Постановою Господарського суду Запорізької
області від 17.10.2005 р. у справі №13/381 (суддя Серкіз В.Г.) позовні вимоги
задоволено; визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 21.12.2004 р.
№/2.

Постановою Запорізького апеляційного
господарського суду від 17.01.2006 р. у справі №13/381 (головуючий суддя -
Хуторний В.М., судді Кричмаржевський В.А., Радченко О.П.) скасовано постанову
Господарського суду Запорізької області від 17.10.2005 р.; прийнято нове
рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

СПД ОСОБА_1, не погоджуючись з постановою
Запорізького апеляційного господарського суду від 17.01.2006 р. у справі
№13/381, звернувся з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а
постанову Господарського суду Запорізької області від 17.10.2005 р. залишити в
силі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга СПД ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено,
що 21.12.2004 р. ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя прийнято податкове
повідомлення-рішення №/2, яким позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 440 0825,00 грн., в т.ч.
293 388,00 грн. основного платежу та 146 694,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Зазначене податкове повідомлення-рішення
прийнято ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя на підставі акту “Про результати
документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства приватним
підприємцем ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за період з 01.07.02 р. по
31.12.03 р.” від 08.09.2004 р. №34-Д/26-20/НОМЕР_1 (далі по тексту - Акт
перевірки.)

Відповідно до висновків Акту перевірки
позивачем в порушення вимог п. 1.3, 1.8 ст. 1, п.п. 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” віднесено до складу
податкового кредиту суму у розмірі 293 388,00 грн. за податковими накладними
виданими Приватною фірмою “Южмонтажспеціалізація”, установчі документи якої
визнано нечинними з моменту реєстрації (з 18.10.2000 р.) рішенням Дніпровського
районного суду м. Херсона від 06.04.2004 р.

Суди апеляційної інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог виходив з того, що висновки Акту перевірки є
обґрунтованими, оскільки Законом України “Про податок на додану вартість”
встановлений прямий взаємозв'язок між сплатою, надходженням до бюджету податку
на додану вартість та відшкодуванням такого податку, зазначені етапи нерозривно
пов'язані між собою: сплата податку, а потім включення відповідних сум до
податкового кредиту з податку на додану вартість та відшкодування податку на
додану вартість за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді цього податку,
згідно відомостей особового рахунку сума зобов'язань з податку на додану
вартість з податку на додану вартість Приватною фірмою “Южмонтажспеціалізація”
до бюджету не сплачувались.

Поряд з цим, відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” (в редакції, чинній на
час формування позивачем спірного податкового кредиту) податковий кредит
звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

За приписами п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України “Про податок на додану вартість” право на віднесення до податкового
кредиту сум податку на додану вартість сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу), виникає
за правилом першої події: або фактична сплата коштів продавцю в оплату
придбаних товарів (робіт, послуг), або отримання податкової накладної в якій
зазначені суми податку на додану вартість, що засвідчує факти придбання
платником податків товару (робіт, послуг).

Згідно п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону
не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені податковими накладними.

Таким чином, лише відсутність податкової
накладної позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту
сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Визнання недійсним установчих документів
контрагента платника податку з моменту його реєстрації не може бути підставою
для висновку про недійсність податкових накладних, виданих таким контрагентом
на час здійснення господарської операції.

При цьому, Закон України “Про податок на
додану вартість” не ставив в залежність отримання бюджетного відшкодування платником
податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету. Питання від'ємного значення суми поширювалося
тільки на окремо взятого платника податків і не ставило цей факт у залежність
від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість
у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання
такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Судом апеляційної інстанції вищевказані
положення Закону України “Про податок на додану вартість” при вирішенні спірних
правовідносин не враховано.

З урахуванням викладеного, Вищий
адміністративний суд України звертає увагу на необхідність додаткового
дослідження судами попередніх інстанцій питання правомірності включення до
складу податкового кредиту позивача сум податку на додану вартість за
податковими накладними отриманими від Приватної фірми “Южмонтажспеціалізація”.

При цьому судом першої інстанції не надано
уваги відсутності в матеріалах справи оригіналів податкових накладних та не
досліджено правову природу наявних в матеріалах справи первинних документів, в
т.ч. з урахуванням висновку криміналістичної експертизи на яку спирався суд
апеляційної інстанції.

Крім того, на думку судової колегії,
необхідно встановити чи внесено на час вирішення даного спору запис до єдиного
державного реєстру про припинення реєстрації Приватної фірми
“Южмонтажспеціалізація” та чи втратила вона статус платника податків у
відповідності з чинним законодавством.

Зазначене неповне встановлення обставин
справи є суттєвим порушенням ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства
України та виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо
правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні спору, оскільки передбачені ч. 1 ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства України межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями.

Відповідно до вимог Постанови Пленуму
Верховного Суду України “Про судове рішення” рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень
судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий
судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які
призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Вищий адміністративний суд України зазначає,
що оскільки допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення спору
та не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, то всі винесені судові
рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду слід врахувати
викладене та вирішити спір відповідно до закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210
- 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного
господарського суду від 17.01.2006 р. у справі №13/381 задовольнити частково.

Постанову Господарського суду Запорізької
області від 17.10.2005 р. та постанову Запорізького апеляційного господарського
суду від 17.01.2006 р. у справі №13/381 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

О.А. Сергейчук

Судді

(підпис)

Л.В. Ланченко

(підпис)

Н.Г. Пилипчук

(підпис)

О.І. Степашко

(підпис)

М.О. Федоров

З оригіналом згідно
Відповідальний секретар