Справа № К-37159/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 року м.
Київ

Колегія суддів
Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого: Смоковича М.І.

суддів: Весельської Т.Ф.

Горбатюка С.А.

Мироненка О.В.

Чумаченко
Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2 на
ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07
листопада 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Дзержинського районного відділу праці
та соціального захисту населення Дзержинської районної ради
м. Харкова про визнання
неправомірними дій щодо невиплати
щорічної разової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дзержинського районного
відділу праці та соціального захисту
населення Дзержинської районної
ради м. Харкова визнання
неправомірними дій щодо невиплати
щорічної разової допомоги, передбаченої Законом України «Про жертви нацистських
переслідувань», та спонукання відповідача до виплати належних їй грошових
коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до свого статусу, як
особи, що в період війни була насильно вивезена на примусові роботи до
Німеччини, вона має право на пільги, передбачені Законом України «Про жертви
нацистських переслідувань», у тому числі і на отримання щорічної разової
грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Однак відповідач
всупереч вимогам чинного законодавства обмежив її законні права й виплатив їй
цю допомогу лише в розмірі 50 грн.
Позивачка просила визнати дії відповідача, пов'язані з обмеженням розміру належної їй до сплати
грошової допомоги - неправомірними, та зобов'язати відповідача виплатити цю
допомогу в повному обсязі.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня
2006 року позов задоволено. Визнано відмову в сплаті щорічної разової
допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком згідно з Законом України
«Про жертви нацистських переслідувань» відділу праці та соціального захисту
населення у Дзержинському районі
м. Харкова неправомірною та зобов'язано його сплатити ОСОБА_1 дану допомогу.

Постановою
апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2006 року постанову
Дзержинського районного суду м. Харкова
від 14 вересня 2006 року скасовано, прийнято нову постанову про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Не
погоджуючись з постановленим у
справі рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 звернулись до Вищого адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаються на неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просять
скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу Дзержинський районний
відділ праці та соціального захисту
населення Дзержинської районної
ради м. Харкова зазначає, що ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07
листопада 2006 року у справі винесено судом без
порушень норм матеріального чи процесуального права, на підставі повного,
всебічного та об'єктивного розгляду обставин справи.

Заслухавши
доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки
обставин у справі та застосування судами норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та
постановляючи нове рішення про відмову в позові, дійшов висновку про безпідставність вимог
позивачки щодо визнання дій відповідача, пов'язаних з обмеженням розміру
належної їй до сплати грошової допомоги, - неправомірними, та зобов'язання
виплатити цю допомогу в повному обсязі.
При цьому, в своєму рішенні апеляційний суд посилається на відсутність
визначеного нормативними актами порядку реалізації положень статті 6 Закону
України «Про жертви нацистських переслідувань» та неврегульованість порядку
фінансування витрат, пов'язаних із забезпеченням соціального захисту осіб, які
мають статус жертв нацистських переслідувань,
Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік».

Судами встановлено, що ОСОБА_1, як особа, що в
роки Великої Вітчизняної війни була насильно вивезена на примусові роботи до
Німеччини, має статус учасника війни й користується пільгами відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Законом України «Про жертви нацистських переслідувань» передбачено, що
особи, які мають статус жертви нацистських переслідувань мають право і на
отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі, встановленому цим
Законом.

Відповідно до
ст. 6 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» фінансування
витрат, пов'язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань,
здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

В зв'язку з
набранням з 1.01.2006 року чинності Законом України «Про жертви нацистських
переслідувань», який визначає правові, економічні та організаційні засади
державної політики щодо жертв нацистських переслідувань і спрямований на їх
соціальний захист, ОСОБА_1 має право на
пільги, передбачені статтею 6-3 цього Закону, в тому числі й на отримання
щорічної разової грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Згідно з
частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому відсутність конкретного механізму фінансування витрат,
пов'язаних із забезпеченням даного виду соціального захисту осіб, не може
бути підставою для позбавлення
позивача права на отримання зазначеної
щорічної допомоги, реалізація якої є обов'язком держави.

Виходячи з
наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд помилково
скасував рішення суду першої інстанції,
яке відповідало вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасовано помилково.

Керуючись
статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову
апеляційного суду Харківської області
від 07 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дзержинського районного відділу праці
та соціального захисту населення Дзержинської районної ради
м. Харкова про визнання
неправомірними дій щодо невиплати
щорічної разової допомоги - скасувати, а
постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2006 року - залишити
в силі.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, крім як у порядку та з
підстав, передбачених статтями 237-239 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді :