Справа № К-7682/06
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2008-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

К/скарга №К-7682/06 ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2008 р. Вищий адміністративний суд України в складі
колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Голубєвої Г.К.

Пилипчук Н.Г.

Рибченка А.О.

Сергейчука О.А.

при секретарі: Ільченко О.М.

за участю представників:

позивача: не з'явився.

відповідача: Дочинець В.В., Стільник Н.П.

розглянувши касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Іршавському районі

на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 13.10.2004 р. та рішення Господарського суду
Закарпатської області від 26.05.2004 р.

у справі № 2/37

за позовом Закарпатського обласного Закритого
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях «Закарпаттурист» в інтересах філії Іршавського бюро подорожей та
екскурсій

до Державної податкової інспекції у Іршавському районі

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем заявлено вимоги
про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Іршавському районі
від 21.01.2004 р. №/0-53/23-01/22096762/585, №/0-52/23-/584,
№/0-51/23-01/22096762/583, №/0-50/23-01/22096762/582.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.05.2004 р.,
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 13.10.2004 р., позов
задоволено частково.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання про скасування судових рішень та прийняття нового про
відмову в позові, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Позивач у запереченнях на касаційну
скаргу просив в задоволенні касаційної скарги
відмовити, рішення судів залишити без змін.

Позивач представників у судове засідання касаційної інстанції не направив,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Справу
розглянуто відповідно до приписів ч.4 ст.221 КАС України.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин
справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведена комплексна планова документальна перевірка
дотримання позивачем вимог податкового та валютного законодавства за період з
01.10.2001 р. по 01.07.2003 р., за результатами якої складений акт від
20.01.2004 р. №2-23-01/22096762.

На підставі акту перевірки прийнято спірні податкові
повідомлення-рішення від 21.01.2004 р.:
№/0/53/23-01/22096762/585 про застосування 9269,76 грн. штрафних
(фінансових) санкцій за порушення порядку проведення розрахункових операцій у
національній валюті на підставі ст.1 Указу Президента України «Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»,
№/0/52/23-01/22096762/584 про нарахування 528,21грн. земельного
податку, в тому числі 510 грн. штрафних (фінансових) санкцій;
№/0/51/23-01/22096762/583 про донарахування 2385 грн. податкового
зобов'язання щодо податку на прибуток, у тому числі 795 грн. штрафних
(фінансових) санкцій; №/0/50/23-01/22096762/582 про донарахування
2552,15 грн. податку на додану вартість, у тому числі 850,72 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) юридичні особи самостійно обчислюють суму земельного
податку в порядку, визначеному цим Законом за формою, встановленою Головною
державною податковою інспекцією України, щороку за станом на 1 січня і до 1
лютого подають дані відповідній державній податковій інспекції.

Як встановлено у справі, Іршавське бюро подорожей та екскурсій володіє
земельною ділянкою несільськогосподарського призначення площею 0,03 га,
однак розрахунок суми земельного податку
позивач не обчислював і не подавав до ДПІ у Іршавському районі.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками судів попередніх
інстанцій, про правомірне донарахування позивачу на підставі ст.8 вказаного
Закону земельного податку за 2002 р. - 6,71 грн. і за 2003 р. - 11,50 грн. та
застосовані штрафні (фінансові) санкції згідно пп.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону
України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами».

Щодо застосування штрафних санкцій за порушення Положення про ведення
касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України від 19.02.2001 р. №72, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 15.03.2001 р. за №237/5428, то судова колегія
погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення
позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що копія квитанції до прибуткового
касового ордеру від 06.02.2002 р. №3-052 про отримання від фізичної особи
ОСОБА_1. готівки в сумі 840,00 грн., яка надана відповідачем, не може бути
належним доказом, так як квитанція підписана особою зразок підпису якої
відсутній у картці із зразками підписів відповідальних осіб підприємства
відповідно до вимог п.3.2 вищеназваного
Положення, прибуткові касові ордери із зазначеною податковим органом нумерацією
позивачем не ведуться, надана копія не підтверджена оригіналом та відповідними
доказами (іншими первинними документами) про надання туристичних послуг.

З оригіналів видаткових касових
ордерів від 31.03.2003 р. №28 та від
28.06.2003 р. № 55 вбачається, що видатковий касовий ордер від 31.03.2003 р. на
суму 900грн. не містить підпису та інших реквізитів отримувача коштів,
зазначення яких є обов'язковим для підтвердження видачі готівки з каси.

Щодо видаткового касового ордеру від 28.06.2003 р. на суму 1900 грн., то до
нього додано прибутковий документ про одержання відповідної суми готівкових
коштів в оплату ваучерів, що підтверджує вибуття коштів з каси підприємства.

За таких обставин, суди прийняли правильне рішення про часткове визнання
недійсним податкового повідомлення-рішення та про відмову в задоволенні
позовних вимог щодо застосування штрафних санкцій на суму 1698,74 грн.
(двократне перевищення ліміту залишку готівки в касі за 31.03.2003р.).

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу валових
витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень,
установлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 цього Закону будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, не
відносяться до складу валових витрат.

У справі встановлено, що відповідно до статуту Закарпатського обласного ЗАТ
по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» та положення про філію Іршавського
бюро подорожей та екскурсій, вони створені з метою організації та надання
громадянам та юридичним особам комплексних туристично-екскурсійних та інших
послуг, здійснення зовнішньоекономічної діяльності туристичного профілю в
рамках прикордонних зв'язків, ділового і культурного співробітництва, що
відповідає приписам ст.9 Закону України «Про туризм».

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що позивачем правомірно віднесено до валових витрат у
2002-2003 р.р. суму 362,61 грн. витрат
на оплату міжнародних переговорів, на підставі
рахунків виставлених Закарпатською дирекцією УТЕЛ.

Вірним є і висновок про відсутність підстав для збільшення валового доходу
на суму 840 грн., отриманих від ОСОБА_1. за прибутковим касовим ордером від
26.02.2002 р. №33-052, оскільки зазначений факт не знайшов свого підтвердження.

Не знайшло свого підтвердження і збільшення валових доходів на 1000 грн. у
2 кварталі 2002 р., оскільки в акті перевірки, всупереч вимогам Порядку
оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та
валютного законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими
підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації
України від 16.09.2002 р. №429,
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 р. за №1023/7311, не
зазначено які кошти і за якими господарськими операціями не було відображено
платником податку у звітних періодах.

Враховуючи, що позивачем не підтверджено валові витрати в сумі 900 грн. у 1
кварталі 2003 р., донарахування відповідачем 300 грн. податку на прибуток та
170 грн. штрафних санкцій є правомірним.

Щодо донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану
вартість, то судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій,
що донарахування податку на додану вартість у зв'язку з не включенням до складу податкового
зобов'язання суми 140 грн. ПДВ у складі
коштів на які оформлено прибутковий касовий ордер №33-052 від 26.02.2002 р. на
ім'я ОСОБА_1. та включення до складу податкового кредиту 100,26 грн. ПДВ,
сплачених у складі вартості міжнародних
переговорів за рахунками виставленими УТЕЛ, є безпідставним.

Як встановлено пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових
витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 цього Закону
не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по
сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи
банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної
податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами,
платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не
підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Враховуючи, що позивачем були надані екземпляри податкових накладних
виданих підприємством «Курортстрой» за придбання путівок на загальну суму ПДВ -
1272,83 грн. та податкову накладну видану ЗАТ «Кришталеве джерело» на суму ПДВ
- 72 грн., однак решта сум ПДВ включених до складу податкового кредиту, не
підтверджена податковими накладними, суди дійшли вірного висновку, що
донарахування ПДВ в сумі 528,34 грн. за не підтвердження податкового кредиту відповідає вимогам чинного законодавства, в
іншій частині податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню недійсним.

Доводи касаційної скарги не беруться до уваги, оскільки вони не
спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції, повно та правильно встановивши обставини справи, дали їм належну
оцінку з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для
задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень немає.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Іршавському районі
залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду
від 13.10.2004р. та рішення Господарського суду Закарпатської області від
26.05.2004 р. - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України за
винятковими обставинами протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Г.К.Голубєва

Н.Г.Пилипчук

А.О.Рибченко

О.А.Сергейчук