Справа № 22-а-687/2008
Суддя: Бараненко І.І.
Дата ухвалення: 2008-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П о с т а н о в а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2008 року
місто Київ

Київський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Бараненка І.І.,

суддів: Коваля М.П.,,

Саприкіної І.В.,

при секретарі
судового засідання - Калініній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Вінницького обласного військового комісаріату на постанову
Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2007 року в
адміністративній справі
№2-а-303/07 за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного військового
комісаріату про невиконання зобов'язань щодо оренди житла,

в с т а н о в и
в :

У
березні 2007 року ОСОБА_1 позивач звернувся до Крижопільського районного суду
Вінницької області з позовною заявою, у якій, посилаючись на порушення
відповідачем вимог ст.ст.5, 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.1995р.
№175 «Про грошову компенсацію військовослужбовцям», інших норм права, просив визнати, що він має право на
відшкодування збитків, в еквівалентному розмірі опосередкованої вартості найму
житла та стягнути у зв'язку з цим заборгованість за період з 1 серпня 2004 року
по 2 березня 2006 року в сумі 20367,20 грн.

Постановою
Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2007 року вказаний позов
задоволено.

Приймаючи
рішення суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин наведені вище
положення нормативних актів та дійшов висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

В
апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин
справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими, а також на порушення норм матеріального і
процесуального права, просить скасувати постанову Крижопільського районного
суду Вінницької області від 19 квітня 2007 року та відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши
суддю-доповідача про обставини справи, зміст судового рішення, суть апеляційної
скарги та, перевіривши доводи апеляції наявними
в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Згідно положень
ч.3 ст.159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених
тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, в
порушення наведених вище норм процесуального закону, суд першої інстанції не
з'ясував і не навів у своєму рішенні, чи здійснював позивач оренду або піднайом
(найом) жилого приміщення, а якщо здійснював, то який розмір фактичних витрат
був при цьому і чим це підтверджується.

У матеріалах
справи відсутні письмові дані про те, що позивач сплачував будь які кошти за
оренду, піднайом (найом) жилого приміщення.

В подальшому,
обґрунтовуючи свій висновок про те, що Вінницький ОВК зобов'язаний орендувати
житло, а за бажанням військовослужбовця виплачувати йому компенсацію із
розрахунку зазначеного в постанові, суд послався на довідки з двох агентств
нерухомості та розрахунок, здійснений на підставі довідок самим позивачем
(додаток до позовної заяви №6).

Колегія суддів вважає, що на вищезгадані довідки та розрахунок, складений
самим позивачем, не може бути доказом нанесених йому збитків, оскільки в
зазначених довідках з приватних агентств нерухомості (додатки до позовної заяви
№.№7, 8) наведена величина опосередкованої вартості найму двокімнатної квартири
у місті Вінниця за 2004-2007р.р., яка не стосується конкретної особи, і тому не
можуть бути підтвердженням нанесених збитків позивачу.

При цьому, суд
приймаючи рішення про стягнення грошової компенсації за оренду жилого
приміщення не прийняв до уваги положення п.1 ст.12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з якого
випливає, що зобов'язання виплачувати військовослужбовцю та членам його сім'ї
зазначену грошову компенсацію у військової частини, виникає тоді, коли даний
військовослужбовець висловив бажання.

Не були враховані судом також вимоги вищезгаданої постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.1995р.
№175 «Про грошову компенсацію військовослужбовцям», у якій зазначено, що
грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення виплачується
військовослужбовцям у разі відсутності постійного житла, за їх бажанням, в
розмірі фактичних витрат.

Порядок виплати
грошової компенсації за піднайом (найом) житла визначений в Інструкції «Про
порядок виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень
військовослужбовцям Збройних Сил України» (далі ЗСУ), яка введена в дію
директивою начальника Головного штабу ЗСУ від 13.03.93 р. №ДГШ-38. Відповідно
до п.2 Інструкції, для отримання грошової компенсації військовослужбовці
подають рапорт за командою, тим самим висловивши своє бажання, із зазначенням
місця тимчасового проживання і суми фактичних затрат за піднайом (найом)
житлового приміщення.

З відповідним
рапортом позивач до командування Вінницького обласного військового комісаріату не звертався, будь якого підтвердження розміру
його фактичних витрат за найом (піднайом) житла суду не надав.

Дані обставини
судом враховані не були і рішення про стягнення з Вінницького обласного
військового комісаріату збитків, факт нанесення яких не підтверджений жодним
доказом, в сумі 20367 грн. в якості компенсації за оренду житла для військовослужбовця Крижопільсько-Піщанського
районного військового комісаріату (надалі - РВК) було прийнято в
порушенні норм вищевказаної постанови в якій зазначено, що грошова компенсація
за піднайом (найом) житла виплачується військовослужбовцям за їх бажанням, в
розмірі фактичних витрат.

Крім того, судом
не були враховані ті обставини, що зазначив представник Вінницького ОВК в своїх
письмових запереченнях, надісланих на адресу суду 13.04.07 р.: «... Зі змісту
позовної заяви позивача та додатків до неї:
витягу з послужного списку (додаток до позовної заяви № 2) вбачається,
що ОСОБА_1 в зазначений в позовних вимогах період (01.08.04 р.- 02.03.06 р.)
проходив службу у Вінницько-Тиврівському об'єднаному районному військовому
комісаріаті (надалі Вінницько-Тиврівський ОРВК) і Липовецько-Погребищенському
ОРВК.

Вінницько-Тиврівський
ОРВК і Липовецько-Погребищенський ОРВК є окремими установами, які належать до
Збройних Сил України і, відповідно є окремими суб'єктами господарської
діяльності у Збройних Силах України (надалі ЗСУ). Згідно з Законом України «Про
господарську діяльність у Збройних Силах України», Вінницько-Тиврівський ОРВК і
Липовецько-Погребищенський ОРВК, як окремі суб'єкти господарської діяльності у
ЗСУ, утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть
відокремлене господарство, мають печатку із зображенням Державного Герба
України і своїм найменуванням, а до 30.10.06р. мали кошторис надходжень та видатків, рахунки в Головному управлінні
Державного казначейства України у Вінницької області і, як суб'єкти
господарської діяльності за своїми зобов'язаннями відповідали коштами, що
надходять на його рахунок по відповідних статтях кошторису.

Тому колегія
суддів вважає, що безпідставно в якості відповідача був притягнутий Вінницький
обласний військовий комісаріат, який не повинен нести відповідальність при
невиконанні зобов'язання в зазначений в позовних вимогах період (01.08.04р.-
02.03.06р.) Вінницько-Тиврівським ОРВК і Липовецько-Погребищенським ОРВК, як є
окремими суб'єктами господарської діяльності у ЗСУ, по сплаті грошової
компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень, оренді житла для
військовослужбовців, що проходили службу у вищевказаних військових комісаріатах
і не мали постійного або службового житла...».

Крім того, в
постанові суду від 19.04.07р. зазначено (вступна частина постанови), що справа
була розглянута в попередньому судовому засіданні. Це суперечить вимогам ч.3
ст.121 КАС України, де вказується, що судовий розгляд може бути розпочатий під
час попереднього судового засідання тільки за письмовою згодою осіб які беруть
участь у справі і якщо на це попереднє засідання прибули всі особи і вирішені
необхідні для розгляду справи питання.

Однак, представник відповідача в попередньому судовому засіданні не був
присутнім і, відповідно, по-суті дана справа не могла бути розглянута в
зазначеному попередньому засіданні.

До того ж, суд
не врахував вимоги ч.2 ст.99 КАС України, де вказано, що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється річний строк, який
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів
справи вбачається: право позивача на оренду житла, яке зазначено в ст.12 Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і відповідний обов'язок
Вінницько-Тиврівського ОРВК виникло з 01.08.04 р., тобто коли
військовослужбовець був зарахований до списків Вінницько-Тиврівського ОРВК. і,
відповідно, ще в серпні 2004 року позивачу було відомо, що його право на оренду
житла або зазначену грошову компенсацію, як він вважає, було порушено, і тому,
він мав можливість подати відповідний позов до суду у визначений Законом
термін.

Відповідно до
ст.100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні адміністративного позову. Представник відповідача в письмових запереченнях просив суд відмовити у
задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду без
поважних причин, але суд взагалі не звернув увагу на дане клопотання.

Таким чином, в
ході розгляду справи судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають
значення для справи, зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи,
недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушено норми матеріального і процесуального права.

У відповідності
до ст.202 КАС України викладені обставини є підставою для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення.

На
підставі викладеного та, керуючись ст.ст.160, 198, 202, 205, 207 КАС України,
Київський апеляційний адміністративний суд,

постановив:

Апеляційну
скаргу Вінницького обласного військового комісаріату залишити задовольнити, а
постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2007
року в адміністративній справі
№2-а-303/07 - скасувати.

Прийняти
в даній адміністративній справі нову постанову.

Відмовити
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького обласного військового комісаріату
про невиконання зобов'язань щодо оренди житла.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана
касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня складення цієї постанови у повному обсязі.

Головуючий
__________________
І.Бараненко

Судді:
__________________
М.Коваль

__________________ І.Саприкіна

ДАНУ ПОСТАНОВУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ
ОБСЯЗІ 14 ЛИПНЯ 2008 РОКУ