Справа № 2а-2083/2008/1
Суддя: Трещова О.Р.
Дата ухвалення: 2008-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
вул. Київська, 150, м. Сімферополь,
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.09.08

Справа
№2а-2083/08/1

Окружний
адміністративний суд Автономної Республіки Крим у складі головуючої судді Трещової О.Р., при секретарі Марущенко О.О.,
за участю

представника
позивача ОСОБА_2,

представник
відповідача Савенко Світлани Михайлівни,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

за
позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду України в
Київському районі м. Сімферополя АР Крим

про
зобов'язання до нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної
допомоги

Суть
спору: До Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим
звернулась з позовомОСОБА_1 до Управління ПФУ в Київському районі м.
Сімферополя АР Крим про визнання дій
відповідача протиправними,
зобов'язання відповідача провести
перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», стягнення з відповідача на користь позивача
недоплачену щомісячну грошову соціальну допомогу у розмірі 30% від
мінімальної пенсії за віком, яка складає, в період з 01 січня 2006 року
по серпень 2008 року - 3906,00 гривень.

У судовому
засіданні представник позивача надав заяву про уточнення позовних
вимог, в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо
позивача протиправною, зобов'язати відповідача сплатити позивачу недоплачену в
період з 01.01.2006 року по теперішній час
щомісячну грошову соціальну допомогу у розмірі, встановленому
Законом України «Про соціальний захист дітей війни»,
зобов'язати відповідача сплачувати
позивачу щомісячну грошову допомогу в розмірі, встановленому Законом
України «Про соціальний захист
дітей війни».

Ухвалою
Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 22.08.2008 року
відкрито провадження по справі.

Ухвалою
Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 22.08.2008 року
закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні
представник позивача позов підтримав у
повному обсязі та заявив що позивач
являється особою, що має статус дитини війни, оскільки на час закінчення
Другої світової війни йому було менш 18
років. Відповідно до ст. 6 «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2006
року на його думку йому повинно нараховуватись та виплачуватись щомісячна
соціальна грошова допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак з
2006 року по цей час дана допомога не виплачується.

У
судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував у повному
обсязі. Представник відповідача
зазначив, що жодним законом не передбачений порядок, процедура та орган, який
зобов'язаний виплачувати соціальну допомогу. Крім того, за основу перерахунку не може бути взятий розмір
мінімальної пенсії за віком, встановлений Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки цей закон
визначає розмір мінімальної пенсії виключно для правовідносин, які регулюються
зазначеним законом. Також представник зазначив, що кошти Пенсійного фонду використаються виключно по призначенню, та не
можуть бути витрачені на інші цілі.

Заслухавши пояснення
представника позивача та представника відповідача, дослідивши
матеріали справи та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно
до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень,
крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або
законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно
до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом
7 частини 1 статті 3 КАС України дано визначення суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно
до п. 1 "Положення про Пенсійний фонд України" затвердженого Указом
Президента України, від 01.03.2001, № 121/2001 Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління
солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування,
провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та
готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі
фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат,
які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду
України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду
України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується
Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики
України. Таким чином Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої
влади.

Відповідно до пункту 1.1. розділу 1
Положенья про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у
містах, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року,
№ 8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах
є органами Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в
Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему органів Фонду.

Таким
чином, Управління Пенсійного фонду в
Київському районі м.Сімферополя АР Крим у відносинах з фізичними та
юридичними особами, під час реалізації своїх завдань та функцій, встановлених
законодавством України, являється органом виконавчої влади та суб'єктом владних
повноважень.

Відповідно
до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо.

Тому,
вирішуючи справу стосовно позовних вимог позивача щодо зобов'язання
відповідачів, які являються суб'єктами владних повноважень, здійснити
нарахування щомісячної державної соціальної допомоги, суд зобов'язаний
встановити чи діяли відповідачі на підставі закону, чи являються їх дії
обґрунтованими, безсторонніми та
добросовісними.

Правовий
статус дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної
захищеності шляхом надання пільг і
державної соціальної підтримки встановлені Законом України "Про соціальний
захист дітей війни".

Відповідно
до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004, № 2195-IV дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій
на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18
років.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 (а.с. 7), тобто станом на час закінчення
Другої світової війни їй було менше 18
років, тому вона являється особою, яка віднесена до категорій осіб, визнаних
дітьми війни.

Відповідно
до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1. має право на
пільги, встановлені законодавством України для дітей війни, що підтверджується
посвідченням № 170316 (а.с.6), у тому
числі на передбачену статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» щомісячну державну соціальну допомогу, підвищену на 30% мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно
до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Згідно
з частиною 1 статті 65 Закону України від
20.12.2005, № 3235-IV "Про Державний бюджет України на 2006
рік" прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність на 2006 рік затверджений у наступному розмірі з 1
січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Згідно
з частиною 1 статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489-V "Про
Державний бюджет України на 2007 рік"
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2007 рік
затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень,
з 1 жовтня - 411 гривень.

Відповідно
до частини 3 статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489-V "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" встановлено, що для визначення
мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини
першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року № 1058 з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року
застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність,
визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток.

Відповідно
зі статтею 58 Закону України від 28.12.2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність
на 2008 рік затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 470 гривень, з 1
квітня - 481 гривень, з 1 липня - 482 гривни, з 1 жовтня - 498 гривень.

Судом
встановлено, що щомісячна державна соціальна допомога відповідно до статті 6
Закону України “Про соціальний захист дітей війни” розраховується на підставі
мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначений частиною 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Судом
встановлено, що згідно з частиною 3 статті
28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Зазначена
норма Закону введена в дію згідно із Законом України від 25.03.2005 р. №
2505-IV.

Але
суд враховує, що згідно з частиною 4
статті 8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи
відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно
до частин 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням
практики Європейського суду з прав людини.

Суд
вважає, що правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання
щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни основані на принципі
юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на
відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав
та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить
позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v. Home Office (Case
41/74 van Duym v. Home Office) принцип
юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу
покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання
містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.
Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -відповідальності
держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це надання щорічної грошової допомоги
інвалідам та учасникам війни, держава чи
орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від
такої політики чи поведінки, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом
публічної влади такої політики чи поведінки.

Крім
того, судом встановлено, що мінімальний
розмір пенсії за віком встановлений також частиною 3 статті 62 Закону України
від 19.12.2006 № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік",
відповідно до якої для визначення
мінімального розміру пенсії за віком з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року
застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність,
збільшений на 1 відсоток. Зазначена норма введена в дію Законом України від
15.03.2007 р. № 749-V, який набрав чинності після Закону України від 25.03.2005
р. № 2505-IV, яким встановлені обмеження в частині 3 статті
28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV. Тому відповідно до принципу дії закону в часі застосуванню
підлягає закон, який набрав чинності пізніше.

Крім
того, згідно з частиною 2 статті 65 Закону України від 20.12.2005, № 3235-IV "Про Державний
бюджет України на 2006 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2006
рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними
законами, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів
України, що відповідно, дає право керуватися встановленими розмірами
прожиткового мінімуму для визначення державних соціальних гарантій за Законом
України «Про соціальний статус дітей війни».

Щодо
застосування у 2008 році для визначення розміру мінімальної пенсії за віком,
розмір пенсії, встановлений ст.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.2008 року "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян",
відповідно до якої дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, встановлено
підвищення у таких розмірах : з 22травня - 48грн.10 коп., з 1 липня
48грн.20коп. та з 1 жовтня - 49грн.80коп або розміром пенсії, встановленим
Постановою Кабінету Міністрів України № 374 від 28.03.2002 року "Про підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а також пенсій, призначених відповідно до інших законів
України, які раніше не підвищувались".

Суд
вважає, що зазначеною Постановою
виключно збільшені пенсії, призначені відповідно до статті 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", пенсії, призначені (перераховані) до введення
нових умов оплати праці згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13
грудня 1999 р. N 2288 "Про впорядкування умов оплати праці працівників
апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та інших органів" (Офіційний вісник
України, 1999 р., N 50, ст. 2469) відповідно до Законів України "Про
прокуратуру", "Про державну службу" та інших законодавчих актів,
щодо яких застосовуються норми, методики та порядок нарахування пенсій
державним службовцям; пенсії, призначені працівникам льотно-випробного складу
авіації та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації
відповідно до частини третьої статті 53 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до
Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" та
працівникам митних органів відповідно до статті 163 Митного кодексу України.

Судом
встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України № 374 від 28.03.2002 року
не встановлені мінімальні пенсії за віком, які б могли бути підставою для
розрахунку щомісячної державної соціальної допомоги, тому зазначений
нормативний акт не може регулюватися спірні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами.

Судом встановлено, що постановою
Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року "Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій громадян" не встановлені мінімальні
пенсії за віком, які б могли бути підставою для розрахунку щомісячної державної
соціальної допомоги, тому зазначений нормативний акт не може регулювати спірні правовідносини,
що виникли між позивачем та
відповідачем.

У
Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
Кабінету Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України
пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та
привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом,
забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами
виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим
Законом.

Невиконання
цього доручення суб'єктами владних повноважень, колізії у застосування
законодавчих актів не можуть бути визнані підставами для відмови у захисті прав
позивача, які встановлені та визнані державою.

Таким чином, розрахунок щомісячної
державної соціальної допомоги дітям війни необхідно здійснювати за наступною
формулою:

Щомісячна
державна соціальна допомога за 2006 рік дорівнює 1290,60 гривень

Січень
- березень (350 гривень х 30%) х 3 місяця = 315 гривні;

Квітень-вересень
(359 гривень х 30%) х 6 місяців = 646,20 гривень;

Жовтень-грудень
(366 гривень х 30%) х 3 місяця = 329,40 гривень

Щомісячна
державна соціальна допомога за 2007 рік дорівнює 1453,71 гривень:

Січень
- березень (380 гривень х 30%) х 3 місяця = 342 гривень;

Квітень-вересень
(406 гривень + (406 грн. х 1% ) х 30% х 6 місяців = 738,11 гривень;

Жовтень-грудень
(411 гривень + (411 грн. х 1% ) х 30% х 3 місяця = 373,60 гривень

Щомісячна
державна соціальна допомога за 2008 рік дорівнює 1145,10 гривень:

Січень
- березень (470 гривень х 30%) х 3 місяця = 423 гривні;

Квітень-червень
(481 гривень х 30%) х 3 місяців = 432,90 гривень;

Липень-серпень
(482 гривні х 30%) х 2 місяця = 289,20 гривень.

Судом встановлено, що позивачем за
2006 та 2007 роки не отримувалася щомісячна державна соціальна допомога дітям
війни, що підтверджується поясненнями
представника позивача у судовому
засіданні, а за січень - серпень 2008
року позивачу було перераховано з 01.01.08 до 01.07.08 року 272,00
гривні ( 47,00 гривень х 6) та з
01.07.08 до 01.09.08 року - 96,40
гривень (48,20 гривень х 2), а всього 378,40 гривень (272,00 гривень +96,40 гривень), на чому наполягав
представник відповідача та підтвердив представник позивача у судовому
засіданні.

Таким
чином, відповідачем недоплачена позивачу щомісячна державна соціальна допомога
дітям війни за 2006 рік в сумі 1290,60
гривень, за 2007 рік в сумі 1453,71 гривні та за 2008 рік 766,70 гривень (1145,10 гривень - 378,40
гривень).

Виходячи
з цього суд вважає, що відповідач діяв у порушення прав та законів у частині
порушень виплат щомісячної державної соціальної допомоги стосовно позивача,
оскільки їм не виплачувалась відповідна допомога, а посилання по таким справам
на норми Законів України «Про Державний бюджет на 2006 рік», «Про Державний
бюджет України 2007 рік» та «Про Державний бюджет 2008 рік», та про те що
здійснювати перерахунок вони не зобов'язані не обґрунтовані

Згідно
зі статтею 110 Закону України від
20.12.2005, № 3235-IV "Про Державний бюджет України на 2006 рік"
установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються у 2006
році поетапно, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за
погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Відповідно
до п. 17 ст. 77 цього Закону з метою приведення окремих норм законів у
відповідність з цим Законом зупинена на 2006 рік дія ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Але
судом встановлено, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від 19.01.2006 року № 3367-ІV п. 17 ст.
77 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2006 рік" виключений, тобто дія статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" на 2006 рік поновлена.

Отже,
в 2006 році ніяких перешкод для нарахування щомісячної державної соціальної
допомоги в розмірах, передбачених, статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не існувало.

Згідно ст. 111 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік" у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які
є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків
від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно
до п. 12 ст. 71 цього Закону з метою приведення окремих норм законів у
відповідність з цим Законом зупинена на 2007 рік дія ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни".

З'ясовуючи питання про можливість застосування до
спірних правовідносин Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”
суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого
органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому нормативному акту суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Крім того, згідно з абзацом 1 п. 19
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 “Про
незалежність судової влади”звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та
22 Конституції України не підлягають
застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються
конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які
звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами
прав і свобод.

Фізичним
та юридичним особам для захисту порушених прав відповідно до частини 3 статті 8
КАС України гарантується звернення до
адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції.

Статтею 1 Конституції України Україна
проголошено демократичною, соціальною, правовою державою. Статтею 2 Конституції
України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і
свободи та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави, а
їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави. Відповідно до статті
21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Статтею 22 Конституції України встановлено, що зміст та обсяг прав і свобод
людини при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може
бути звужений.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими
законами Украйни встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що
є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права,
а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті
68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають
додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими
особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб
ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що
закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Зазначені вимоги до держави викладені
і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі,
яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі,
ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, відповідно до
якої держава зобов'язана підтримувати
функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень,
докладати зусиль для її поступового посилення.

Відповідно до частин 2,3 статті 22
Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна
утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно
до частини 2 статті Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не
можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Статтею
1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни» визначено, що під
державною соціальною гарантією розуміється саме встановлений цим Законом
мінімальний розмір державної соціальної допомоги, а також пільги з метою
надання соціальної підтримки дітям війни.

Зупинення дії положень законів, якими
визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і
свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Конституцією України, в
умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

На підставі статті 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їх.

Таким чином, будь-які закони, які
регулюють правовідносини стосовно прав
та свобод громадян, у тому числі Закон України “Про державний бюджет на 2007
рік” має відповідати вимогам Конституції та Закону України “Про соціальний
захист дітей війни”.

Крім того, встановлений частиною 2
статті 95 Конституції України, частиною 2 статті 38 Бюджетного кодексу України
перелік відносин, які регулюються Законом України про Державний бюджет є
вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і
обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами
України, у тому числі Законом України “Про соціальний захист дітей війни”, та
не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

Отже, встановлення Законом України
“Про Державний бюджет України на 2007 рік” розміру та порядку виплати
щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни в меншому розмірі, ніж
передбачено статтею 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни ”,
обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених зазначеним Законом.
Позбавивши певну категорію осіб, які мають право на пільги як діти війни, права
на отримання щомісячної державної соціальної допомоги пунктом 12 статті
71, статтею 111 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік” звужено обсяг цього права і водночас
фактично скасовано конституційну гарантію забезпечення належних умов існування
дітей війни.

Враховуючи викладене Рішенням
Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 “У справі за
конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень статей 29,36 частини 2 статті
56, частини 2 статті 62, частини 1 статті 66, пунктів
7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”(справа про соціальні
гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними) стаття 111 та пункт 12 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”.

Суд
враховує, що відповідно до пунктів 5, 6 Рішення Конституційного суду України
від 09.07.2007 року № 6-рп/20075 (справа
про соціальні гарантії громадян) рішення Конституційного Суду України у цій
справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Що стосується дії у 2008р. статті 6
Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" від 18.11.2004, № 2195-IV, то Законом України
"Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007р. передбачена інша редакція
наведеної статті, а саме: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Але положення пункту 41
розділу ІІ Закону України "Про
державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих
актів України" від 28.12.2007р. визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного
Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008.

Таким
чином, при визначені розміру щомісячної державної соціальної допомоги дітям
війни в 2006, 2007 та 2008 роках необхідно керуватися статтею 6 Закону України
“Про соціальний захист дітей війни”, а не положеннями Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”, Закону України "Про державний
бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України" які визнані неконституційними, та положеннями Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік», які фактично не позбавили осіб,
отримувати зазначену соціальну допомогу.

Суд,
вважає, що належним відповідачем по
справі є Управління пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополя АР Крим.

За
Преамбулою Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та
Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку
і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що
формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших
джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат
застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим
Законом.

Статтею
58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління
солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення
пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в
повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання,
здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду,
вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих
осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного
управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Згідно
з підпунктом 6 пункту 2.2. розділу 2 Положення про управління Пенсійного фонду
України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року
№ 8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.03.2008 року №
209/14900 саме на територіальні
управління Пенсійного фонду України в районах, містах, в районах в
містах покладені обов'язки щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати
пенсії.

Крім
того, головним розпорядником коштів для виплати до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, передбаченої статтею 6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є Пенсійний фонд України (у
2006 році - бюджетна програма КПКВ 6481030 «Відшкодування на виплату пенсій,
надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами,
державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та
інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд», у 2007 році - бюджетна
програма КПКВ 3508100 «Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій,
надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами»,
у 2008 році - бюджетна програма КПКВ
3513020 «Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до
пенсій, призначених за різними пенсійними програмами»).

Таким чином, суд приходить до
висновку, що належним відповідачем по справі, який зобов'язаний відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" здійснювати
нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги являється
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополя
АРК.

Необґрунтовані
також дії відповідача і в частині нарахування, відповідно до Закону України
“Про Державний бюджет на 2008 рік”, відповідачем за 2008р. щорічної державної
соціальної допомоги як "дитині війни" у період з січня 2008р. по
червень 2008р. по 47грн. щомісячно, та у період з липень 2008р. по серпень
2008р. 48грн.20 коп. щомісячно, є
безпідставним тому, що з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р.
№10-рп/2008р. розрахунок вищенаведених виплат необхідно здійснювати відповідно
до ст.6 ЗУ “Про соціальний захист дітей війни" в редакції від
01.01.2006р., у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28
Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ”.

Суд також приймає до уваги те, що
статтею 72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV передбачено, джерелами формування
коштів Пенсійного фонду є також кошти
державного бюджету та цільових фондів, що перераховуються до Пенсійного фонду у
випадках, передбачених цим Законом. Статтею 113 Закону встановлено що у разі
виникнення дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у
солідарній системі (перевищення видатків над доходами, у тому числі з
урахуванням резерву коштів Пенсійного фонду) у зв'язку із забезпеченням виплати
пенсій в розмірі, передбаченому статтею 28 цього Закону такий дефіцит
покривається за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також
суд вважає відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для відмови у
позові, так як реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів
національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань, тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність
коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом не приймається до
уваги. Так, у справі “Кечко проти України” Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки
органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Таким
чином, невиконання або неналежне виконання законів, якими передбачено певні
соціальні гарантії, через відсутність коштів для їх виплати не є підставою для
виправдання дискримінуючої невиплати щомісячної державної соціально допомоги
дітям війни.

Крім
того, суд також вважає, що державний орган не може посилатися на відсутність
коштів, щоб не виплачувати борг, у тому числі той, що підтверджений судовим
рішенням. Така відсутність коштів не може бути визнана як виключна обставина,
та це є порушенням пункту 1 статті 6, статті 13 Європейської Конвенції про
захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від
11.09.1997 року, про що також зазначено в Рішенні Європейського суду з прав
людини Справа “ОСОБА_3 проти УкраЇни”від 29.06.2004 року.

Судом
встановлено, що доводи відповідача
стосовно пропуску позивачем строків звернення з позовом до суду знайшли
своє часткове підтвердження у судовому засіданні. Перевіряючи зазначені факти
судом встановлено наступне.

Статтею
99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Наслідки
пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені частинами 1
та 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

У судовому засіданні відповідач - Управління
ПФУ в Київському районі м. Сімферополя
АРК наполягали на застосуванні наслідків пропуску строків звернення до
адміністративного суду як стосовно позовних вимог позивача щодо нарахування
щомісячної державної соціальної допомоги за 2006 рік, так і стосовно вимог
позивача про нарахування допомоги за 2007 рік.

В
позовній заяві позивач просив зобов'язати відповідача сплатити позивачу
недоплачену в період з 01.01.2006 року
по теперішній час щомісячну
державну соціальну допомогу.

Судом
встановлено, що Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року №
6-рп/2007 “У справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29,36
частини 2 статті 56, частини 2 статті 62, частини 1 статті 66, пунктів
7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”(справа про соціальні
гарантії громадян) офіційно оприлюднене в Офіційному віснику України, 2007, №
52, 27.07.2007 року.

Таким
чином, позивач повинен був дізнатися, що його право на отримання щомісячної
державної соціальної допомоги за 2007 рік порушено саме з моменту оприлюднення
зазначеного рішення Конституційного Суду України, тобто з 27.07.2007 року.

Приймаючи
до уваги, що позивач звернувся з позовом до суду 21.08.2008 року, суд вважає що посилання відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Сімферополя АРК у
судовому засіданні щодо застосування до
позовних вимог позивача щодо нарахування
щомісячної державної соціальної допомоги за 2007 рік наслідків пропущення
строків підлягає частковому задоволенню, так як зазначений строк був пропущеним
з січня 2007 року по липень 2007 року.

Отже,
в цій частини доводи відповідача у судовому засіданні про застосування наслідків пропущення
строків звернення з позовом до суду частково обґрунтовані.

У той
же час, суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до
адміністративного суду в частині
позовних вимог щодо нарахування щомісячної державної соціальної допомоги повністю за 2006 рік.

Судом
встановлено, що пункт 17 статті 77 Закону України «Про державний бюджет України
на 2006 рік» був виключений на підставі Закону України від 19.01.2006 року №
3367-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про Дрежавний бюджет України на
2006 рік».

Зазначений
Закон набрав чинності через 10 днів з дня опублікування, яке відбулося в
Офіційному віснику України, 2006 № 10 22.03.2006 року, а в Відомостях Верховної
Ради України, 2006, № 19-20 19.05.2006 року. Таким чином, позивачка повинна
була дізнатися, що її права на нарахування щомісячної державної допомоги за
2006 рік порушені не пізніше 29.05.2006 року, навіть якщо суд врахує більш
пізнішу дату оприлюднення Закону.

Таким
чином, встановлений статтею 99 КАС України річний строк звернення до адміністративного суду за
захистом права на нарахування допомоги за січень-квітень 2006 року закінчився
для позивача 29.05.2007 року, а відповідно за весь 2006 рік - 31 грудня
2007 року.

Частиною
2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо
суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Суд
не може визнати поважною причиною пропуску стоку звернення до суду за захистом
права на отримання щомісячної державної допомоги за 2006 рік ті факти, що позивач дізнався про порушення
свого права на допомогу за 2006 рік лише після рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року, яким визнані неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Суд враховує, що положення
статей 77, 110 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» не визнавалися
неконституційними, вони взагалі були скасовані самим законодавцем 19.01.2006 року, тому саме з цього часу, з
урахуванням дати набрання Законом чинності, позивач повинен був дізнатися про
порушення права.

Приймаючи
до уваги, що інших поважних причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду за захистом порушених прав стосовно позовних вимог про
нарахування щомісячної державної допомоги за 2006 рік, позивач суду не надав,
суд вважає, що підстави для поновлення
зазначеного строку відсутні.

Враховуючи,
що вимоги позивача про нарахування
щомісячної державної допомоги за 2006 рік
та січень - липень 2007 року являються обґрунтованими, але позивачем без
поважних причин пропущений встановлений
статтею 99 КАС України строк звернення до адміністративного суду за захистом зазначеного порушеного права, в свою
чергу, відповідачі наполягають на застосуванні наслідків пропущення строків,
встановлених частиною 1 статті 100 КАС України, суд вважає, що в частині нарахування
щомісячної державної соціальної допомоги за 2006 рік та січень - липень 2007 року позов не підлягає задоволенню.

Що
стосується нарахування щомісячної державної допомоги за 2007 рік, суд зазначає
наступне:

З
урахуванням строків звернення до суду, суд вважає що за період з серпня 2007 року до грудня 2007 року позивач не отримав щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 619,63
гривень:

Серпень-вереснь
2007 року (406 гривень + (406 гривень х 1%) х 30% х 2 місяців =
246,04 гривень;

Жовтень-грудень 2007 року (411 гривень + (411 гривень х 1%) х
30% х 3 місяця = 373,59 гривень.

Судом
встановлено, що позивачем за 2006 та
2007 роки не отримувалася щомісячна державна соціальна допомога дітям
війни, що підтверджується поясненнями представника позивача у судовому
засіданні.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що з відповідача належить стягнути щомісячної
грошової соціальної допомоги за серпень - грудень 2007 року у розмірі 619,63 гривень.

Що стосується вимоги позивача
про виплату щомісячної державної допомоги за період з січня 2008року по теперішній час, то у цій частині позов
підлягає задоволенню частково, тільки в сумі 766 гривень 70 копійок за період з
січня 2008 року по серпень 2008 року, оскільки відповідачем частково здійснено
виплати за 2008 рік, що встановлено під час розгляду справи.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути
щомісячну грошову соціальну допомогу за серпень - грудень 2007
року у розмірі 619,63 гривень, за період з січня
2008року по серпень 2008року у розмірі
766гривень 70 копійок.

Суд
враховує, що рішення, дії суб'єкта владних повноважень не можуть бути упередженими, тобто
здійснюватися дискримінаційно через власний, у тому числі фінансовий,
корпоративний інтерес. Приймаючи рішення
по справі або вчинюючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на
сторону будь-якої з осіб та не може проявляти себе заінтересованою стороною у
справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не
випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

Суд
також враховує, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти добросовісно,
тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення
поставлених цілей і справедливих результатів.

На
підставі викладеного, суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо відмови в
нарахуванні щомісячної державної
соціальної допомоги у розмірах, визначених Законом України “Про соціальний
захист дітей війни” не може бути визнана такою, що вчинена на підставі, у межах
повноважень, безсторонньо (неупереджено) та добросовісно, тому позовні вимоги
позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно
до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені
судові витрати з Державного бюджету України. Відповідно до частини 3 статті 94
КАС України якщо адміністративний позов задоволений частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Приймаючи
до уваги, що суд задовольнив позовні вимоги частково, суд вважає необхідним
стягнути на користь позивача судовий збір частково в розмірі 1,70 гривень.

У
зв'язку зі складністю справи судом 29
вересня 2008 року оголошена вступна та резолютивна частина постанови, а
4 жовтня
2008 року постанова складена у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 158, 159, 160, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополя АР Крим стосовно невиплат ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної
допомоги за період з серпня 2007 року по грудень 2007 року, за період з січня
2008року по серпень 2008року
протиправною.

3. Відмовити у відновленні пропущеного строку для звернення до суду за 2006 рік та січень -
липень 2007 року.

4. Зобов'язати відповідача Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Сімферополя АР Крим нарахувати
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1щомісячну державну соціальну допомогу за серпень -
грудень 2007 року у розмірі 619,63 гривень, за період з січня
2008року по серпень 2008року у розмірі
766 гривень 70 копійок.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1
з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 гривні 70 копійок.

6. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова
набирає законної сили через 10 днів з дня складення у повному обсязі у разі
неподання заяви про апеляційне оскарження (апеляційної скарги).

Якщо після подачі заяви про
апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана, постанова набуває законної
сили через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Протягом
10 днів з дня складення постанови у повному обсязі через Окружний
адміністративний суд Автономної Республіки Крим до Севастопольського
апеляційного адміністративного суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження, після подачі якої протягом 20 днів може бути подана апеляційна
скарга.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження (10 днів).

Суддя
Окружного

адміністративного
суду

Автономної
Республіки Крим Трещова О.Р.