Справа № К-22814/07
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2008-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

24 «квітня» 2008 р.
Справа № 28/301-А

к/с № К-22814/07

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Головуючий:

Нечитайло О.М.

Судді:

Конюшко К.В.

Ланченко Л.В.

Рибченко А.О.

Степашко О.І.

при секретарі

Ликовій В.Б.

за участю представників сторін

позивача:

ОСОБА_1

відповідача:

ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Печерському районі м.
Києва

на постанову

Київського апеляційного адміністративного суду

від

06.11.2007р.

у справі

№ 22-а-3783/07

за позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_5

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі м.
Києва

про

визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_5 (надалі, позивач, СПД ФО
ОСОБА_5), звернувся до Господарського суду м. Києва із позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському районі м. Києва (надалі, відповідач, ДПІ у
Печерському районі м. Києва) про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва від 29.11.2006р. №
281/1750/0.

Постановою
Господарського суду міста Києва (суддя - Копитова О.С.) від 12.03.2007р. у
справі № 28/301-А у задоволені позову відмовлено.

Вказане
судове рішення мотивоване встановленням факту перевищення позивачем розміру
доходів за 2003р. ніж 3600 неоподатковуваних мінімувів доходів громадян, а
тому, в силу нормативного припису п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про податок на
додану вартість», останній мав зареєструватись у якості платника податку на
додану вартість та в подальшому нараховувати та сплачувати вказаний податок на
бюджету, оскільки СПД ФООСОБА_5, дана норма дотримана не була, ДПІ у
Печерському районі м. Києва було обгрунтовано нараховано позивачу податку на
додану вартість та застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі п.17.2
ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та де6ржавними цільовими фондами».

Постановою
Київського апеляційногого адміністративного суду від 06.11.2007р. (судова
колегія у складі: головуючий суддя -Бєлова Л.В., судді - Бистрик Г.М., Малиніна
В.В.,) у справі № 22а-3783/07 апеляційну скаргу представника СПД-ФО ОСОБА_5
задоволено, постанову Господарського суду міста Києва від 12.03.2007р. у справі
№ 28/301-А скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено,
визнано нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м.
Києва від 29.11.2005р. № 281/1750/0, стягнуто з Державного бюджету України на
користь СПД ФО ОСОБА_5 3,40 грн. судового збору, стягнуто з Державного бюджету
України на користь СПД ФО ОСОБА_5 1,70 грн. судового збору за розгляд справи у
апеляційній інстанції.

Вказане
судове рішення мотивоване необгрунтованістю тверджень відповідача щодо
обов'язку позивача зареєструватись у якості платника податку на додану вартість
та сплачувати вказаний податок до бюджету, оскільки сума грошових коштів що
надійшла на рахунок СПД-ФО ОСОБА_5 з листопада 2003р. по лютий 2005р. від
здійснення підприємницької діяльності склала 60 000,00грн., що не перевищує
законодачо встановлений ліміт у 3600 неоподатковуваних мінімумів.

Не
погоджуючись із такими судовими рішеннями, ДПІ у Печерському районі м.
Києва звернулась до Вищого
адміністративного суду України із касаційною скаргою в якій, з підстав
порушення адміністративним судом апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.11.2007р. у справі № 22-а-3783/07.

Позивач надав відзив на вказану касаційну скаргу, у якому
проти доводів останньої заперечує з підстав необгрунтованості та просить у її
задоволенні відмовити, залишивши оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 та. ч. 2 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у
межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено наступне:

ДПІ у
Печерському районі м. Києва було проведено планову документальну перевірку
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою
ОСОБА_5 за період з 21.01.2003 року по 30.09.2005 року.

За
результатами вказаної перевірки, відповідачем було складено акт від
14.11.2005р. №173/17-5, за змістом висновків якого встановлено порушення
позивачем пп. 2.1 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» та пп.
4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме виявлений
факт нездійснення реєстрації платником податку на додану вартість у
встановлений законодавством термін, не нарахування зазначеного податку, його
несплата до бюджету та відповідно неподання декларацій з податку на додану
вартість до податкового органу.

Так у
даному акті перевірки встановлено, що за листопад 2003 р. на розрахунковий
рахунок позивача надійшло 102 000 грн., за грудень 2003р. - 385 000,00 грн. за
лютий 2004р. - 91 945,99 грн. за травень 2004р. - 92 240,00грн., за червень
2004р. - 33 000,00грн., за лютий 2005р. - 16 500,00грн.

Враховуючи
вимоги Закону України «Про податок на додану вартість», позивач, який працював
на загальній системі оподаткування, повинен був зареєструватись платником ПДВ,
нараховувати та сплачувати податкові зобов'язання з ПДВ за останнім днем
дванадцятимісячного періоду, що перевищує 3 600 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, тобто не пізніше 21.12.2003 р. Проте, реєстраційна заява
позивачем у встановлений строк подана не була. Відтак, в порушення вимог
чинного податкового законодавства України податкові декларації з ПДВ за
наступні податкові періоди позивачем не подавались.

На
підставі акту перевірки, ДПІ у Печерському районі м. Києва 29.11.2005 р. було
прийнято податкове повідомлення-рішення №281/1750/0, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 148 845,50
грн., в тому числі 96 737,0 грн. - основний платіж, 52 108,50 грн. -штрафні
санкції.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача,
відповідача, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий
адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга ДПІ у Печерському
районі м. Києва підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як
встановлено у ході розгляду справи та не заперечується сторонами, на
розрахунковий рахунок позивача протягом листопада -грудня 2003 року, травня
-червня 2004 року, лютого 2005 року надходили грошові кошти від товариства з
обмеженою відповідальністю «Ферко» (надалі - ТОВ «Ферко») та представництва
«Укропак лімітед» Україна з призначенням платежу оплата за маркетингові
дослідження, а саме:

- від
ТОВ «Ферко» згідно банківських виписок АКБ «Правекс-Банк» надійшло 19.11.2003
року-2000 грн. (плат. дор. № 57), 25.11.2003 року-100 000 грн. (плат, дор. №
84), 26.11.2003 року - 100 000 грн., 16.12.2003 року - 35 000 грн., 26.12.2003
року - 250 000 грн., 14.05.2004 року - 55 000 грн., 27 05.2004 року -37 240
грн., 24.06.2004 року - 33 000 грн., 07.02.2005 року - 16 500 грн., всього на
загальну суму 628 740 грн. без ПДВ. Призначенням платежу зазначено - за
маркетингові дослідження, консультації з питань фінансів та управління за
договором №1 від 01.11.2003 року;

- від
представництва «Укропак» згідно банківських виписок АКБ «Правекс-Банк» надійшло
04.02.2004 року - 60 000 грн ( призначенням платежу зазначено -за маркетингові
дослідження згідно Акту № 1 від 30.01.2004 року, Договір № 04/03-03 від
10.03.2003 року без ПДВ), 05.02.2004 року - 31 945,99 грн. (призначення платежу
- за виконані роботи згідно Договору № 04/03-03 від 10.03 2003 року без ПДВ)
всього на загальну суму 91 945,99 грн.

Господарським
судом першої інстанції встановлено, що грошові кошти, які надходили на рахунок
СПД-ФО ОСОБА_5протягом листопада-грудня 2003 року, травня-червня-2004 року,
лютого 2005 року були отримані позивачем від здійснення підприємницької
діяльності з огляду на що, підпадають під дію п.2.1 ст. 2 Закону України «Про
податок на додану вартість» та відповідно підлягають оподаткуванню податком на
додану вартість.

Судова
колегія Вищого адміністративного суду України погоджується із даним висновком
господарського суду першої інстанції та вважає необгрунтованими висновки
адміністративного суду апеляційного, в силу вимог ст.ст. 69-71 КАС України,
щодо поширення на здійсненні між позивачем та ТОВ «Ферко» господарські операції
нормативного припису пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Згідно з
п.2.1 ст. 2 вказаного вище закону, платником податку на додану вартість є
особа, обсяг оподатковуваних операцій з продажу товарів (робіт, послуг) якої
протягом будь-якого періоду з останніх дванадцяти календарних місяців
перевищував 3600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно
до пп. 3.1.1 п. 3.1. ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість»,
об'єктом оподаткування є операції платників податку з продажу товарів (робіт,
послуг) на митній території України, в тому числі операції з оплати вартості
послуг за договорами оренди (лізингу) та операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення кредиторської
заборгованості заставодавця

Об'єкти
оподаткування, що визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій,
звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова
ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків (п. 6.1
ст. 6 Закону).

Відповідно
до пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою
виникнення податкових зобов'язань з продажу товарів (робіт, послуг) вважається
дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

або дата
зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника
податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, а у разі
продажу товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх
оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата
інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника
податку;

або дата
відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що
засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Як
вказувалось вище, на розрахунковий рахунок позивача в листопаді 2003 року
надійшли грошові кошти у розмірі 102 000,00 грн. від ТОВ «Ферко» з призначенням
платежу за маркетингові дослідження, консультації з питань фінансів та
управління за договором №1 від 01.11.2003 року, що перевищує граничний розмір
передбачений п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» та
відповідно є підставою для реєстрації зазначеної особи в якості платника
податку на додану вартість.

На
підставі викладеного, судова колегія Вищого адміністративного суду України
вважає нормативно обгрунтованими висновки господарського суду першої інстанції,
що за наслідками здійсненої господарської діяльності та у відповідності до
вимог чинного законодавства України СПД-ФО ОСОБА_5 мав зареєструватись у якості
платника податку на додану вартість та сплачувати податкове зобов'язання з
вказаного податку до бюджету.

Таким
чином, судова колегіє Вищого адміністративного суду України вважає правомірним
донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Крім
того, відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»
штрафні санкції за порушення податкового законодавства накладаються на платника
податків у розмірах, визначених цією статтею, крім штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством.

Штрафні
санкції накладаються контролюючими органами, а у випадку, передбаченому пунктом
17.2 цієї статті, самостійно нараховуються та сплачуються платником податків.

Підпункт
17.1.2 п. 17.1 зазначеної статті встановлює, що у разі коли контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами,
викладеними у підпункті «а» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник
податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання
за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не
більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та
не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким
чином, оскільки судова колегія Вищого адміністративного суду України встановила
правомірність донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на
додану вартість, то відповідно до наведених вище нормативних приписів, та з
підстав, що визначення податкового зобов'язання здійснюється податковим органом
за умовами, викладеними у підпункті «а» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4
цього Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами» нарахування штрафних
(фінансових) санкцій здійснено ДПІ у Печерському районі м. Києва правомірно.

За таких обставин, судова колегія Вищого
адміністративного суду України вважає, що Господарський суд м. Києва дійшов
правильних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і відповідним
чином застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Тому, судова колегія Вищого адміністративного суду
України, встановивши наявність підстав, передбачених нормативно-правовим
приписом ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210 - 232
Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1 Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.11.2007р. у справі №22а-3783/07 - задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного
суду від 06.11.2007р. у справі №22а-3783/07 скасувати, а постанову
Господарського суду м. Києва від 12.03.2007р. у справі № 28/301-А - залишити в
силі.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
не може бути оскаржена, крім випадків, встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий
суддя:
О.М. Нечитайло

Судді:
К.В. Конюшко

Л.В. Ланченко

А.О.
Рибченко

О.І. Степашко

З оригіналом
вірно

Відповідальний
секретар
В.Б. Ликова