Справа № 2-А-182/08
Суддя: Дегтярьова В.Ю.
Дата ухвалення: 2008-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-182/2008
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22
вересня 2008 року
смт. Красногвардійське

Красногвардійський
районний суд Автономної Республіки Крим у складі:

судді -
Дегтярьової В.Ю.,

при
секретарі - Кірюхіної Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Красногвардійське адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської РДА про визнання рішення №18 від 26.10.2006 року
недійсним та про зобов'язання зазначеної комісії надання статусу інваліда
військової служби,

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійської районної державної адміністрації (далі
Управління) про визнання недійсним рішення комісії по розгляду питань,
пов'язаних з установленням статусу ветеранів війни № 18 від 26 жовтня 2006
року та зобов'язати зазначену комісію
надати йому статус інваліда військової служби (інваліда війни). Позов
мотивований тим, що він при проходженні військової служби в 1952 році під час
військових навчань отримав травму, внаслідок якої 09 листопада 2005 року був
визнаний інвалідом 2 групи. Згідно з висновком МСЕК причиною інвалідності є
захворювання, отримане під час проходження військової служби. На підставі цього
він звертався до відповідача з проханням присвоїти йому статус інваліда
Збройних сил, але йому було відмовлено в
установленні статусу інваліда війни на той підставі, що захворювання їм було
отримано під час проходження військової служби, а не під час виконання
обов'язків військової служби. Факт
отримання травми, отриманої під час проходження військової служби на військових
навчаннях у 1952 році підтверджується відповідними документами і Постановою
військової комісії, де зазначено, що
інвалідність у нього пов'язана з травмою, отриманою при проходженні військової
служби. Тому у комісії по розгляду питань, пов'язаних з установленням статусу
ветеранів війни не було законних підстав для відмови у надані йому статусу інваліду військової служби, тому рішення
комісії підлягає скасуванню, як незаконне.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свій позов, пояснивши, що він подавав
заяву про надання йому статусу інваліда
військової служби, але рішенням суду у 2006 році йому було відмовлено у надані
статусу інваліда війни. Статус інваліда війни прирівнюється статусу інваліда
військової служби. Його заяви неодноразово розглядалися судами. Йому було також
відмовлено в надані статусу інваліда військової служби. Просить рішення суду
від 26 жовтня 2006 року №18 визнати недійсним та зобов'язати комісію надати
йому статус інваліда військової служби. Оскільки травму він отримав під час
проходження військової служби в Збройних Силах СРСР, йому повинен бути наданий
статус інваліда військової служби (інваліда війни), що вважав тотожнім,
оскільки, на його думку, одержання захворювання “підчас виконання обов'язків
військової служби” і “підчас проходження військової служби” є синонімами, тобто
визначають одне й теж - службу в Збройних Силах.

В
судовому засіданні представник відповідача Романенко Н.В., позовні вимоги
не визнала та пояснила, що до компетенції районної комісії, створеній при
Управлінні з розгляду питань, пов'язаних з наданням статусу ветеранів війни
згідно з Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, відноситься надання статусу
інваліда війни. Дія цього Закону не розповсюджується на ОСОБА_1, оскільки захворювання було отримане позивачем під час
проходження військової служби і не пов'язане з виконанням ним обов'язків
військової служби та бойовими діями. Надання ж статусу інваліда військової
служби не входить до компетенції даної комісії. Крім того, раніше судами
розглядалися справи за позовами
позивача. Згідно котрих, були винесені рішення про відмову позивачу надання
статусу інваліда військової служби. Просила в позові відмовити.

Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до статті 11 ч.1 КАС України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.71 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених
статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої вказаної статті в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно заяв позивача від 02 серпня 2006 року та від 11.09.2006 року він
звертався до Управління про надання йому
статусу інваліда військової служби.

Рішенням
№ 18 від 26 жовтня 2006 року комісії з розгляду питань, пов'язаних з наданням
статусу ветеранів війни Красногвардійського районного управління праці та
соціального захисту населення ОСОБА_1 відмовлено в наданні статусу інваліда
війни.

Листом
від 14 червня 2007 року за № 1327/05-4/912 ОСОБА_1 було повідомлено, що надання
статусу інваліда військової служби (на відміну від надання статусу інваліда
війни) не віднесено до компетенції
районної комісії, створеній при Управлінні з розгляду питань, пов'язаних
з наданням статусу ветеранів війни згідно з Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту”. Оскільки захворювання ОСОБА_1 було одержане під час
проходження військової служби, а до
інвалідів війни можуть бути віднесені особи з числа військовослужбовців діючої
армії та флоту, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва,
захворювань, отриманих під час захисту Батьківщини, виконанні обов'язків
військової служби, то і дія вищезазначеного Закону теж не розповсюджується на
нього.

Відповідно
до ст.7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” від 22.10.93 № 3551-ХІІ з наступними змінами і доповненнями, до
інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та
флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок
поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту
Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи
пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях,
підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими
законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях
залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та
аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в
бойових діях у мирний час.

Згідно
зі ст.20 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.92 № 2262-ХІІ з наступними
змінами і доповненнями, залежно від причини інвалідності інваліди з числа
військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом,
поділяються на такі категорії:

а) інваліди війни ...; б) інші
інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим
Законом, - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в
результаті нещасного випадку, не пов'язаного з виконанням обов'язків військової
служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з
проходженням служби.

Відповідно
до положень ст.10 Закону України від
09.04.92 № 2262-ХІІ призначення і виплата пенсій особам, які мають право на
пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

Приймаючи
до уваги, що інвалідність ОСОБА_1 не пов'язана з виконанням обов'язків
військової служби, а обумовлена захворюванням, одержаним в період проходження
військової служби, на нього не розповсюджується дія Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Посилання
позивача на тотожність понять настання інвалідності внаслідок захворювання,
одержаного під час виконання обов'язків військової служби, в контексті
ст.7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” і під час проходження військової служби, є помилковим, яке
пов'язане з неправильним тлумаченням правових норм.

Оскільки
ОСОБА_1 фактично не оспорює висновки рішення комісії № 18 від 26 жовтня 2006
року про відмову в наданні статусу інваліда війни і такого питання перед
Управлінням не ставив, у суду немає підстав для визнання зазначеного рішення
незаконним.

Судом
встановлено, що Управління згідно ухвали Апеляційного суду АР Крим від 11
квітня 2007 року прийняло рішення про відмову в наданні позивачу статусу
інваліда військової служби. Позивач у судовому порядку оскаржував дане рішення
Управління та просив надати йому статус інваліда військової служби, але йому
було повністю відмовлено у позові. Рішення суду набрало чинності.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність,
допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Законом України «про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» визначеного коло осіб, які відносяться до категорії «інвалід війни».
Зокрема, до інвалідів війни відносяться особи з числа військовослужбовців
діючої армії і флоту які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії,
каліцтва, захворювання, отриманих при захисті Батьківщини. В даному випадку,
позивач при проходженні строкової служби отримав захворювання - травматичну
енцефалопатію з трофоневротичними розладами і схильністю до гіпертензії. При
цьому військова частина, в якій проходив службу позивач, бойові дії не вела і
захворювання отримане позивачем не в період захисту Батьківщини.

Відповідно до нормативних положень Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” передбачено надання статусу інваліда
війни особам, які належать до інвалідів війни на підставі статті 7 зазначеного
Закону. Надання відповідачем статусу інваліда військової служби законодавством
не передбачено.

У зв'язку з тим, що позивач є інвалідом 2 групи, якого звільнено від сплати
судових витрат, понесені судові витрати з розгляду справи відповідно до ч.5 ст.94 КАС України слід
віднести на рахунок держави.

Керуючись статтею 7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, статтями 10, 20 Закону України “Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, статтями 11, 71,
86, 94, 158, 160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 в позові до Управління праці та соціального захисту
населення Красногвардійської РДА про визнання
рішення №18 від 26.10.2006 року недійсним та про зобов'язання зазначеної
комісії надання статусу інваліда військової служби, у повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова може бути
оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду АР Крим через
Красногвардійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня
складення в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження, і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України.

Суддя