Справа № 22-а-375/2008
Суддя: Ілюхіна Г.П.
Дата ухвалення: 2008-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

22.10.2008

Справа
№ 22-а-375/08 Попередній № справи 2-а-413/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ілюхіної Г.П.,

суддів Санакоєвої М.А. ,

Щепанської О.А.

секретар судового засідання Шелемет'єва
О.В.

за участю представників сторін:

від
позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_1на постанову Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим
(суддя Савранська Т.І.) від 21.05.08 у
справі № 2-а-413/08

за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Ялтинської міської Ради (пл. Совєтська, б.1,
м.Ялта, 98600)

про визнання протиправною бездіяльність
і надання згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим від 21.05.2008 в задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що
позивач звертався до Ялтинської міської Ради з заявою про передачу безоплатно у
власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та
господарських споруд у сьомому кварталі № АДРЕСА_2, але позивач при зверненні
до суду доказів, що підтверджують ці обставини не надав; з письмовою заявою,
оформленою в порядку, встановленому законом, позивач не звертався, а лише був
записаний на особистий прийом, де окреслив земельну ділянку олівцем, про що
позивач зазначив в позовній заяві; враховуючи, що право власності на земельну
ділянку виникає тільки з підстав, передбачених статтею 116 Земельного кодексу
України, претензії позивача на конкретну земельну ділянку комунальної форми
власності є безпідставними, суд не вправі зобов'язати колегіальний орган
прийняти певне рішення або вирішити це питання самостійно.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_1, 06.06.2008 звернувся з апеляційною скаргою, просить
скасувати постанову суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом неодноразово розглядались справи за позовом позивача
та завжди в задоволенні позовів йому відмовляли, позивач вважає, що у суду
неупереджене ставлення до нього, у зв'язку з чим ним заявлявся відвід судді
Савранській Т.І., в задоволені якого
також відмовлено. Заявник апеляційної скарги зазначив, що є інвалідом ІІ групи,
мешкає в комунальній квартирі з батьком, який також є інвалідом ІІ групи, п'ять
разів він звертався на прийомі до Голови Ялтинської міської Ради, який пообіцяв
йому виділити земельну ділянку, але до цього часу земельна ділянка йому не
виділена.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 відкрито апеляційне
провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_1.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду від 18.09.2008 закінчено підготовку справи
до апеляційного розгляду та призначено справу до розгляду на 22.10.2008.

В судове засідання, призначене на
22.10.2008, позивач та відповідач явку уповноважених представників не
забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином
та своєчасно (арк.с.71, 72), про причини
неявки суд не повідомили.

Згідно з частиною четвертою статті
196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Чинне законодавство не обмежує коло
представників осіб, які беруть участь у справі, при апеляційному розгляді
адміністративної справи.

При викладених обставинах,
враховуючи те, що позивач та відповідач викликались в судове засідання, про
дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, але
в суд не з'явились, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників
позивача та відповідача.

Розглянувши справу в порядку статей
195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої
інстанції підлягає зміні шляхом зміни її описової та мотивувальної частин в
порядку пункту 1 частини першої статті 201 Кодексу адміністративного
судочинства України з наступних підстав.

Статтями 159, 163 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права;
обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні; в мотивувальній частині зазначаються
встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви
неврахування окремих доказів.

Відповідно до частини першої статті
76 Кодексу адміністративного судочинства України, пояснення сторін про відомі
їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами
у справі.

Судом першої інстанції в описовій
частині зазначено, що позивач звернувся з адміністративним позовом до
відповідача та просить:

- визнати неправомірною бездіяльність
відповідача з ненадання у власність земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та господарських споруд у сьомому кварталі на
ділянці № 18 по вул.Місхорська в м.Ялта,

- надати у власність позивача зазначену
земельну ділянку.

Однак, такі позовні вимоги в
позовній заяві позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять заяви
позивача про зміну предмету позову.

У вступній та резолютивній частинах
постанови предмет позовних вимог відповідає даним позовної заяви.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив справу по суті, але з неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Так, судом першої інстанції
постанова мотивована посиланням на статті 7, 116, 118 Земельного кодексу
України, які регулюють порядок набуття права на землю та порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок, а не вирішення питання щодо надання згоди на
розробку проекту відведення земельної ділянки, що передує встановленню права
власності на неї.

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання бездіяльності Ялтинської міської Ради
неправомірною та надання згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки
площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських
споруд в сьомому кварталі на ділянці АДРЕСА_2, мотивуючи свої позовні вимоги
посиланням на статті 116, 118 Земельного кодексу України.

Крім того, 14.12.2007 Рішенням
Ялтинської міської Ради 14 сесії 5 скликання № 221 надано згоду ОСОБА_1. на розробку
проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400
га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель
та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_3, з наступною
передачею у власність, на землях Ялтинської міської Ради, зобов'язано ОСОБА_1.
замовити в землевпорядній організації проект землеустрою по відведенню
земельної ділянки, що запитується
(арк.с.29).

Правовідносини сторін регулюються
статтею 13 Конституції України, статтями 12, 116, 118, 121, 125 Земельного
кодексу України, статтею 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в
Україні”.

Згідно статті 13 Конституції
України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені
Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи
місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Зі змісту статті 12 Земельного
кодексу України вбачається, що розпорядження землями територіальної громади
міста, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської
ради та здійснюється відповідно до вимог цього кодексу.

Відповідно до статі 81 Земельного
кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні
ділянки, зокрема, на підставі: безоплатної передачі із земель державної і
комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм
у користування; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки
(паю).

Статтею 116 Земельного кодексу
України визначено, що громадяни набувають права власності та права користування
земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які
підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами
здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних
ділянок у власність громадян провадиться у разі:

- приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

- одержання земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ
та організацій;

- одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок
безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом,
провадиться один раз по кожному виду використання.

Статтею 121 Земельного кодексу
України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах в розмірі
не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не
більше 0,10 гектара.

Статтею 125 Земельного кодексу
України встановлено, що право власності та право постійного користування на
земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування
земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з пунктом 34 частини першої
статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” рішення
відповідно до закону щодо питань з земельних відносин є виключно компетенцією
пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Статтею 118 Земельного кодексу
України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин,
встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва
і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна
ділянка), у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної
районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або
сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева
державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а
при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки
конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної
ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають
відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з
органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним
органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого
самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає
проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у
власність. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без
розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Земельна ділянка, про яку йдеться в
позовній заяві не перебуває у користуванні позивача, позивач просить лише
зобов'язати відповідача надати згоду на розробку проекту відведення цієї
ділянки.

Позивач не надав належних та
допустимих доказів звернення з відповідною заявою, оформленою в установленому
законом порядку, про надання згоди на розробку проекту відведення земельної
ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд в сьомому кварталі на ділянці АДРЕСА_2.

Відповідно до статей 70, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які
за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо
таких обставин не виникає спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на
яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею
72 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини
першої статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для
зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи, але
із помилковим застосуванням норм матеріального права.

На підставі викладеного, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а
постанова суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зміни її описової та
мотивувальної частин, що наведені вище.

Керуючись частиною третьою статті
24, статтями 160, 167, частиною першою
статті 195, частиною четвертою статті 196, пунктом 2 частини першої статті 198,
пунктом 1 частини першої статті 201,
частиною другою статті 205,
статтями 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1на постанову
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим (суддя Савранська Т.І.) від 21.05.08 у справі №
2-а-413/08 задовольнити частково.

2. Постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Савранська Т.І.) від 21.05.08 у справі № 2-а-413/08 змінити шляхом зміни
її описової та мотивувальної частин.

3. В іншій частині постанову Ялтинського
міського суду Автономної Республіки Крим (суддя
Савранська Т.І.) від 21.05.08 у справі № 2-а-413/08 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення згідно з частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Постанову може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної
сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Г.П.Ілюхіна

Судді М.А.Санакоєва

О.А.Щепанська