Справа № 22-а-2847/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 вересня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Заверухи О.Б., Носа С.П.

при секретарі
судового засідання - Бацика О.Р.,

з участю сторін:

від позивача -
не явився,

від відповідачів
- не явився,

від 3-ї особи -
Цендер Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційною скаргою - ОСОБА_1

на постанову Старосинявського районного суду Хмельницької
області від 08 грудня 2005 року в справі № 2-290/05

за позовом ОСОБА_2

до Паплинецької сільської ради Старосинявського району
Хмельницької області,

третя особа без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_3

про визнання недійсним Державного акту на право приватної
власності на землю, -

в с та н о в и л
а :

08
грудня 2007 року Старосинявським районним судом Хмельницької області прийнято
постанову по справі № 2-290/05 за позовом ОСОБА_2 до Паплинецької сільської
ради Старосинявського району Хмельницької області, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання недійсним
Державного акту на право приватної власності на землю, якою позов задоволено,
визнано Державний акт на право приватної власності на землю 3-ї особи серії ХМ
№ 00644 виданого 25.11.1997 року недійсним в частині зазначення розмірів
земельної ділянки відповідно до плану зовнішніх меж землевласника та зобов'язав
відповідача привести у відповідність до постанови суду розміри земельної
ділянки ОСОБА_3.

Прийняту
постанову суд мотивував тим, що виданий ОСОБА_3. Державний акт на право
приватної власності на земельну ділянку порушує права позивача, як суміжного
землекористувача, оскільки такий був виданий на частину земельної ділянки, якою
користувався позивач, і таке стало можливим внаслідок недосконалості засобів
вимірювання землевпорядників. Вказане на думку суду першої інстанції свідчить
про часткову неправильність розмірів земельної ділянки Владовської зазначених в
Державному акті, а тому такий підлягає визнанню частково недійсним відповідно
до ч.1 ст.155 ЗК України.

Вказану
постанову суду в апеляційному порядку оскаржила третя особа ОСОБА_3., яка в
поданій апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова суду
першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального та матеріального
права, в зв'язку з чим просить постанову скасувати та постановити нову, якою
відмовити в задоволені позову.

Як на доводи в
своїй апеляційній скарзі третя особа без самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача покликається на те, що судом першої інстанції безпідставно
зроблено висновок про нечинність державного акту приватної власності на землю
внаслідок чого її було позбавлено права приватної власності на частину належної
їй земельної ділянки.

Представник
апелянта - третьої особи в судовому засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав.

Позивач та
представник відповідача в судове засідання не явились, хоча належним чином були
повідомлені про час, дату та місце апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4
ст.196 КАС України такий проведено у їх відсутності.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення,
постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю, з
наступних підстав.

Розглядаючи спір
та приймаючи постанову про задоволення позову суд першої інстанції виходив з
того, що поданий на розгляд спір підвідомчий адміністративним судам.

Однак, з таким
висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки колегією суддів
апеляційного суду встановлено, що позивач - ОСОБА_2. звернувся з позовом до
відповідача, в якому ним фактично оскаржувалось право приватної власності на
земельну ділянку ОСОБА_3., яке закріплене внаслідок видачі відповідного
державного акту.

При цьому
позивач не вказує на наявність порушень в частині наявності компетенції
відповідної сільської ради, порушень процедури видачі державного акту, а вказує
на невідповідність розмірів переданої у власність земельної ділянки фактичному
стану (межам фактичного користування).

Як, вбачається з
матеріалів справи оскаржуваний Державний акт на право приватної власності на
землю, що виданий ОСОБА_3. позивач бажає визнати нечинним лише з однією метою,
з метою поновити свої порушені права користування та володіння земельною
ділянкою, оскільки саме на підставі такого акту на його думку, належну йому
земельну ділянку незаконно було передано у власність третьої особи.

Суд першої
інстанції не взяв до уваги те, що вимоги позивача про визнання нечинним
Державного акту на право приватної власності на землю нерозривно пов'язані з
його вимогами про поновлення майнових прав, щодо права користування частиною земельної
ділянки, відносини з приводу реалізації та захисту яких регулюються цивільним
законодавством.

Таким чином, з
огляду на зміст позовної заяви, характеру спірних правовідносин, та обставин
встановлених судом першої інстанції, слід зробити висновок, що в даному випадку
наявний спір про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, тобто
про право цивільне, яке підлягає захисту на підставі норм Цивільного Кодексу
України та земельного законодавства, в порядку цивільного судочинства.

Однак, незважаючи
на це 08.12.2005 року судом першої інстанції ухвалено по даній справі постанову
в порядку адміністративного судочинства, з чого слід зробити висновок, що суд
вважав дану справу адміністративною і при її вирішені керувався нормами КАС
України, що регулюють вирішення справ адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів,
як зазначено вище, не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає
їх неправильними.

Так, відповідно
до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п.1 ч.1
ст. 3 КАС України справа адміністративної
юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до
ч.1 ст.15 глави 2 ЦК України суди розглядають в
порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до
ч.1 ст. 17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових
актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з
приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної
служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої
компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також
спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних
договорів; 4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках,
встановлених законом; 5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим
процесом чи процесом референдуму.

Згідно п.1 ч.1
ст. 157 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати
в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що компетенція
Старосинявського районного суду Хмельницької області, як адміністративного суду
не поширюється на даний спір, що виник з цивільних правовідносин, пов'язаний з
реалізацією та захистом права приватної власності на нерухоме майно - земельну
ділянку, який не є публічно-правовим, а тому постанова підлягає скасуванню,
провадження у даній справі закриттю, а подана апеляційна скарга частковому
задоволенню.

Поряд з цим,
позивач вправі звернутись до суду для вирішення даної справи в порядку
цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206
КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Постанову
Старосинявського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2005 року в
справі № 2-290/05 за позовом ОСОБА_2 до Паплинецької сільської ради
Старосинявського району Хмельницької області, третя особа без самостійних вимог
на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання недійсним
Державного акту на право приватної власності на землю - скасувати, а провадження
в справі - закрити.

Ухвала набирає
законної сили негайно після проголошення.

На ухвалу
апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після проголошення, а у
разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

С.П.Нос