Справа № К-3945/08
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І МЕНЕМ УКРАЇНИ

05
серпня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у складі:

головуючого:

Панченка О.Н.

суддів:

Смоковича М.І. Сороки М.О.
Штульмана І.В. Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в Тельманівському районі Донецької
області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29
жовтня 2007 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від
21 лютого 2008 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в
Тельманівському районі Донецької області про
визнання дій неправомірними та
перерахунок пенсії, -

в с т а н о
в и л а:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в
Тельманівському районі Донецької області
про визнання неправомірною відмови органу Пенсійного фонду України
провести перерахунок пенсії та зобов'язання провести перерахунок
пенсії згідно зі статтями 50 та 54
Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Донецького окружного адміністративного
суду від 29 жовтня 2007 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними
дії Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському районі Донецької
області в відмові в перерахуванні ОСОБА_1пенсії по інвалідності та додаткової
пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті
13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в
Тельманівському районі Донецької області провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії по
інвалідності та виплачувати її з 06.09.2007 р. в розмірі 2819,11 грн. з
послідуючим збільшенням її розміру відповідно до діючого законодавства.
Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському районі
Донецької області виплатити ОСОБА_1 різницю по нарахуванню пенсії, відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», статті 13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком. В частині задоволення
вимог щодо перерахування ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статей
50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком з 01.11.2006 року по 06.09.2007 року - відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного
суду від 21 лютого 2008 року постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2007 року
залишено без зміни.

Не погоджуючись з постановленими у справі
рішеннями, управління Пенсійного
фонду України в Тельманівському районі Донецької області звернулось до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування
судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанції і постановити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В письмових запереченнях на
касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що постанова Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня
2007 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 21
лютого 2008 року винесені без порушень норм матеріального чи процесуального права, на
підставі повного, всебічного та об'єктивного розгляду обставин справи, а доводи
касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у судових рішеннях.
Тому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних
для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної
скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами
норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції. Внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії,
визнаний інвалідом ІІІ групи, та належить до першої категорії осіб, що
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому
позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України
в Тельманівському районі Донецької області, де перебуває на обліку як
пенсіонер, з заявою про нарахування державної та додаткової пенсії у розмірах,
встановлених статтею 50 та статтею 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також пенсії як інваліду
війни, розмір якої встановлено відповідно до статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», але в проведенні
перерахунку пенсії позивачу було відмовлено.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що відповідач повинен провести нарахування та виплату пенсій
позивачу, виходячи з їх розмірів, встановлених Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року №1 «Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету».

Висновок судів відповідає обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного
права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону
їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон
радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на
них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 50 Закону України «Про
статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії
1, які є інвалідами третьої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 Закону України «Про
статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин правильними та такими, що
відповідають Закону, є висновки судів попередніх інстанцій, що позивач має
право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 6 мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною
для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією
України (частина 2 статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над підзаконними актами, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про
статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не наведена вище постанова
Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суди правильно не взяли до уваги посилання
відповідача на частину п'яту статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки
надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вбачається, що під час визначення
розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за
основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії
за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті
28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, правильними є висновки судів
попередніх інстанцій щодо неприйняття до уваги положень частини третьої статті
28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,
відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи
з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене статтями 50 та 54
Закону.

Крім того, органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи », щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Згідно з частиною третьою статті 67 вказаного
Закону, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі
збільшення визначеного законом
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною,
свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього
мінімуму.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного законом.

Таким
чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має визначитись виходячи з
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму
перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Тому обґрунтованими також є висновки судів щодо
протиправності відмови відповідачем у перерахунку пенсій у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, висновок судів про
неправомірність дій управління
Пенсійного фонду України в Тельманівському районі Донецької області щодо відмови в перерахунку пенсії, та
зобов'язанні провести перерахунок призначеної позивачу пенсії по інвалідності та додаткової пенсії є
вірним.

Разом з тим, відповідно до вимог частини 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тому суди припустились помилки, зазначивши в
рішенні про зобов'язання виплачувати пенсії з послідуючим збільшенням її
розміру відповідно до діючого законодавства, оскільки прогнозування можливих
порушень з боку відповідача та зобов'язання його на майбутнє є передчасним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що
зазначена вказівка на послідуюче
збільшення розміру пенсії відповідно до діючого законодавства підлягає
виключенню з резолютивної частини постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у
х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України
в Тельманівському районі Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного
суду від 29 жовтня 2007 року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2008 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Тельманівському районі Донецької області про визнання
дій неправомірними та перерахунок
пенсії - залишити без зміни,
виключивши вказівку на послідуюче
збільшення розміру пенсії відповідно до діючого законодавства.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, крім як у порядку та з
підстав, передбачених статтями 237-239 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: