Справа № 2-а-927/2008
Суддя: Циганова Г.Ю.
Дата ухвалення: 2008-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

13.11.08

Справа №2-а-927/08

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі головуючого судді Циганової Г.Ю. , при
секретарі Заєвській Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача -ОСОБА_1, представник
за дов.,

від відповідача - Літовченко,
представник за дов.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

,

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до
Красноперекопської об'єднанної державної податкової інспекції в АР
Крим

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Суть спору: Позивач Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до адміністративного суду
з позовом до Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в АР
Крим (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень №
/0 від 18.02.2008 р., № /1 від 19.03.2008 р., №
/2 від 25.04.2008 р. В заяві про уточнення (доповнення) предмету
позову позивач вимагає, окрім того, скасування податкового повідомлення-рішення
№ /3 від 17.07.2008 р.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду АР Крим від 24.07.08р. відкрито провадження по справі.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Позивач обґрунтовує свої вимоги
тим, що винесені відповідачем повідомлення-рішення № /0 від
18.02.2008 р., № /1 від 19.03.2008 р., № /2 від 25.04.2008
р., № /3 від 17.07.2008 р. суперечать вимогам чинного законодавства
України, порушують його права та охоронювані законом інтереси, а визначені
податкові зобов'язання зі збору на розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства є необґрунтованими.

Відповідач проти позову заперечує
повністю та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлень № 29/17-1
від 25.01.2008 р. та № 46/17-1 від 31.01.2008 р., виданих начальником
Красноперекопської ОДПІ, посадовими особами цього органу державної податкової
служби у відповідності з п. 1 ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» була проведена виїзна планова документальна перевірка щодо
дотримання фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 вимог податкового та валютного законодавства України за період з
01.10.2004 року по 30.09.2007 року.

За результатами вказаної перевірки
6.02.2008 р. посадовими особами Красноперекопської ОДПІ було складено Акт
№1-10/17-1/ (далі - Акт), який був направлений позивачеві поштою та
отриманий останнім 13.02.2008 р. На підставі зазначеного Акту
Красноперекопською ОДПІ було направлено податкове повідомлення-рішення
№/0 від 18.02.2008 р.

Позивач здійснив процедуру
адміністративного оскарження податкового повідомлення рішення /0 від
18.02.2008 року. За результатом розгляду поданої позивачем скарги органами
державної податкової служби прийняті рішення: рішення про результати розгляду
первинної скарги від 18.03.2008 р. № 160/125/31-0, яким залишено без змін
оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та надіслано платнику податків
податкове повідомлення-рішення № /1 від 19.03.2008 р.; рішення про
результати розгляду повторної скарги від 21.04.2008 р. № 4090/7/25-023, яким
також залишено без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення, та
надіслано на адресу позивача податкове повідомлення-рішення № /2 від
25.04.2008 р.; рішення про результати розгляду повторної скарги від 07.07.2008
року № 13545/7/25-0315, з аналогічним висновком зробленим податковими органами
нижчого рівня, та надіслано Красноперекопською ОДПІ в АР Крим на адресу ФОП
ОСОБА_2 податкове повідомлення-рішення № /3 від 17.07.2008 р.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС
України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2
КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті
17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних
чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Справою адміністративної юрисдикції
(адміністративною справою) є переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.1 ч.1 ст.3
КАС України).

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС
України визначено поняття суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган
державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова
особа, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зазначений спір має ознаки
публічно-правового спору та підлягає розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

У відповідності до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В обґрунтування правомірності
прийнятих рішень відповідач посилається на встановлені в процесі планової
виїзної комплексної документальної перевірки порушення позивачем податкового
законодавства, доказом чого є складений посадовими особами відповідача Акт
перевірки.

Так, за договором комісії,
укладеним із ДП «Українська пивна компанія», фізична особа-підприємець ОСОБА_2
від свого імені, але за рахунок комітента (ДП «Українська пивна компанія»)
здійснювала операції з продажу пива, напоїв, соків і вод в асортименті.

Згідно зі ст. 1 Закону України від
09.04.1999 р. № 587-ХІV «Про збір на розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства» платниками відповідного збору є суб'єкти підприємницької діяльності
незалежно від форм власності і підпорядкування, що реалізують в роздрібній для
опту торговій мережі алкогольні напої і пиво. Відповідно до ст. 2 цього Закону
об'єкт оподаткування становить виручка, отримана від реалізації в роздрібній
для опту торговій мережі алкогольні напої і пиво.

Статтею 1 Указу Президента України
від 03.07.1998 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єктів малого підприємництва» закріплено, що виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (і) в касу за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Перевіркою встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 за періоди, що перевірялися, не подавала до
Красноперекопської ОДПІ звіти про збір на розвиток виноградарства, садівництва
і хмелярства, тим самим порушуючи підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статей 4 Закону
України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і
державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р.

З наведеного, на думку відповідача,
випливає, що поведінка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є протиправною, а
вищезгадані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до чинного
законодавства.

Із зазначеним твердженням суд не
може погодитись, оскільки воно ґрунтується на невірному розумінні положень
чинного законодавства.

Як встановлено під час розгляду
справи, позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 діяв як комісіонер за
договором комісії № 2 від 01.02.2002 р., укладеним з ДП «Українська пивна
компанія».

Відповідно до ст. 395 Цивільного
кодексу УРСР за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента) за винагороду укласти один або декілька
договорів від свого імені за рахунок комітента. У ст. 398 ЦК УРСР вказується,
що майно, яке передане комісіонеру від комітента або придбане комісіонером за
рахунок комітента, є власністю останнього. Тобто фізична особа-підприємець -
комісіонер не може бути власником грошових коштів, що він отримує у зв'язку з
продажем товарів комітента, оскільки цей товар йому не належить.

Такий висновок випливає і з
положення п. 1.31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 р., відповідно до якого, надання товарів в рамках договору
комісії не вважається продажем: «Продаж товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі
товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також
операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з
надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання),
доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав
власності на такі товари».

Відповідно до пп. 6.2 п. 6 Стандартів
бухгалтерського обліку П(С)БУ 15,
затвердженого наказом Мінфіну України від 29.11.1999 р. № 290, надходження за
договорами комісії не визнаються прибутками від реалізації продукції.

Виходячи з наведеного, кошти, отримані
комісіонером від реалізації алкогольних
напоїв та пива, не є виручкою
комісіонера. Ці кошти є власністю комітента, а отже, мають обліковуватися як
його виручка.

Відповідно до ст. 1 Закону
України «Про збір на розвиток
виноградарства, садівництва і хмелярства» платниками відповідного збору є
суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності та
підпорядкування, які реалізують у оптово-роздрібній торговельній мережі
алкогольні напої та пиво. Згідно зі ст. 2 цього ж закону об'єктом оподаткування
є виручка, одержана від реалізації у оптово -роздрібній торговельній мережі
алкогольних напоїв та пива.

Таким чином, при реалізації алкогольних напоїв і пива за договором
комісії платником збору є не комісіонер, а комітент (комітент від своєї
діяльності отримує прибуток (виручку) лише у вигляді плати за договором
комісії). В процесі судового розгляду позивачем були надані докази того, що
його контрагент (комітент) протягом періоду, що перевірявся, сплачував збір на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства на підставі того, що реалізовував алкогольні напої та пиво шляхом
укладення договору комісії. Відповідачем вказані докази спростовані не були.

Отже, фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 у періоді, що перевірявся, не
була платником збору на розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства та не мала його сплачувати. Виходячи з цього ОСОБА_2 не повинна була
подавати до Красноперекопської ОДПІ звіти про сплату відповідного збору.

Суд враховує, що рішення, дії
суб'єкта владних повноважень не можуть
бути упередженими, тобто здійснюватися дискримінаційно через власний, у тому
числі фінансовий, корпоративний інтерес. Приймаючи рішення по справі або
вчинюючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої
з осіб та не може проявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з
будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань
цього суб'єкта, визначених законом.

Суд також враховує, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо
реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих
результатів.

На підставі викладеного, суд
вважає, що рішення не можуть бути визнані такими, що прийняті на підставі
закону, безсторонньо (неупереджено) та добросовісно.

Відповідно до частини 2 статті 11
суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб. Приймаючи до
уваги, що позивач невірно зазначив позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень,
а не про визнання їх протиправними та скасування, як це передбачено для актів
індивідуальної дії, суд вважає можливим в цій частини вийти за межи позовних
вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав та інтересів сторін по
справі.

На підставі вказаного, суд
приходить до висновку, що податкові повідомлення № /0 від
18.02.2008р., № /1 від 19.03.2008р., № /2 від 25.04.2008р.,
№ /3 від 17.07.2008 р. є незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 94
КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

У зв'язку зі складністю справи
судом 14 листопада 2008 року проголошені вступна та резолютивна частина
постанови, а 19 листопада 2008 року постанова складена у повному обсязі.

Керуючись статтями 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Позовну заяву задовольнити
в повному обсязі.

2. Визнати податковіповідомлення -
рішення Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в АР Крим
№ /0 від 18.02.2008р., № /1 від 19.03.2008р., №
/2 від 25.04.2008р.,№ /3 від 17.07.2008 року протиправними
та скасувати.

3. Стягнути на користь ОСОБА_2 з
Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 гривня 40 копійок.

Постанова набирає законної сили
через 10 днів з дня складення у повному обсязі у разі неподання заяви про
апеляційне оскарження (апеляційної скарги).

Якщо після подачі заяви про
апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана, постанова набирає законної
сили через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Протягом 10 днів з дня складення
постанови у повному обсязі через Окружний адміністративний суд Автономної
Республіки Крим до Севастопольського апеляційного адміністративного суду може
бути подана заява про апеляційне оскарження, після подачі якої протягом 20 днів
може бути подана апеляційна скарга.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження (10 днів).

Суддя Окружного

адміністративного суду

Автономної Республіки Крим Циганова Г.Ю.