Справа № к-31009/06
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2008-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
13 лютого 2008 року м.
Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:
Суддів
- Смоковича М.І.
Мироненка О.В. (суддя -
розгляд адміністративної справи у порядку письмового провадження
до Обласного центру з нарахування та виплати пенсій та
допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної адміністрації, УПФ в Овруцькому районі
Житомирської області
про стягнення коштів
за касаційною скаргою ОСОБА_1
постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 5
ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10 серпня 2006
В С Т А Н О В И ЛА :
У травні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
Обласного центру з нарахування та виплати пенсій та допомоги Головного
управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної
державної адміністрації, УПФ в Овруцькому районі Житомирської області про
стягнення коштів, посилаючись на те, що відповідачі порушили Закон України «Про
статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірно відмовили у погашенні заборгованості грошової
компенсації на харчування як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 5 липня 2006
року було відмовлено у задоволенні позову.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 серпня 2006 року
апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, постанову суду першої
інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної
інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись
на порушення норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню. Постанова Овруцького районного суду
Житомирської області від 5 липня 2006 року та ухвала Апеляційного суду
Житомирської області від 10 серпня 2006 року підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Судом було встановлено, що позивачка проживає в с.
Потаповичі Овруцького району та має
статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи четвертої категорії.
Оскільки грошова допомога громадянам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів
харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства та
допомога громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення в
зоні гарантованого добровільного відселення виплачувалася у розмірі 2,1грн. та 10,5грн., відповідно
до постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26 липня 1996р. № 836, а не статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.
За правилами ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам,
які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного відселення в розмірі 40 процентів від мінімальної
Відповідно до ч. 1 ст. 39 вищенаведеного Закону
громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться
доплата в розмірі двох мінімальних заробітних плат.
Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат на 2003-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень
щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Встановлений постановою КМ України № 836 у 1996 році
розмір щорічної допомоги громадянам, які проживають
на територіях радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням
продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства
та допомога громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення
протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме статті 37, 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2003-2005 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996р. № 836.

З огляду на викладене, а також, що судом не були
враховані зазначені суттєві обставини справи та не встановлені відповідні
розміри належних виплат, що не може бути усунуто в суді касаційної інстанції,
постанова суду першої та ухвала суду апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню, справа - направленню на
новий судовий розгляд.

За правилами ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень
судів першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної
інстанції.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області
від 5 липня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10
серпня 2006 року скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає, крім
випадків, передбачених ст.237 КАС України.

Судді:

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

вул.
Московська, 8, м. Київ, 01010

справа № к-31009/06

У Х В А
Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

13 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Суддів
- Смоковича М.І.

Штульмана І.В.

Горбатюка С.А.

Чумаченко Т.А.

Мироненка
О.В. (суддя - доповідач)

провівши
розгляд адміністративної справи у порядку письмового провадження

за позовом ОСОБА_1

до Обласного центру з нарахування та виплати пенсій та
допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної адміністрації, УПФ в Овруцькому районі
Житомирської області

про стягнення коштів

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на
постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 5
липня 2006 року

та
ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10 серпня 2006
року,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
Обласного центру з нарахування та виплати пенсій та допомоги Головного
управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної
державної адміністрації, УПФ в Овруцькому районі Житомирської області про
стягнення коштів, посилаючись на те, що відповідачі порушили Закон України «Про
статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірно відмовили у погашенні заборгованості грошової
компенсації на харчування як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 5 липня 2006
року було відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 серпня 2006 року
апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної
інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись
на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню. Постанова Овруцького районного суду
Житомирської області від 5 липня 2006 року та ухвала Апеляційного суду
Житомирської області від 10 серпня 2006 року підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом було встановлено, що позивачка проживає в с.
Потаповичі Овруцького району та має
статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи четвертої категорії.
Оскільки грошова допомога громадянам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів
харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства та
допомога громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення в
зоні гарантованого добровільного відселення виплачувалася у розмірі 2,1грн. та 10,5грн., відповідно
до постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26 липня 1996р. № 836, а не статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам,
які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного відселення в розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 вищенаведеного Закону
громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться
доплата в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат на 2003-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень
щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Встановлений постановою КМ України № 836 у 1996 році
розмір щорічної допомоги громадянам, які проживають
на територіях радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженим споживанням
продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства
та допомога громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення
протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме статті 37, 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2003-2005 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996р. № 836.

З огляду на викладене, а також, що судом не були
враховані зазначені суттєві обставини справи та не встановлені відповідні
розміри належних виплат, що не може бути усунуто в суді касаційної інстанції,
постанова суду першої та ухвала суду апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню, справа - направленню на
новий судовий розгляд.

За правилами ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень
судів першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної
інстанції.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області
від 5 липня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10
серпня 2006 року скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає, крім
випадків, передбачених ст.237 КАС України.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар
Марушевський А.А.