Справа № К-39019/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2008-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Ліпського Д.В. -
головуючий,

Амєліна С.Є. -
суддя-доповідач,

Цуркана М.І.,

Шкляр Л.Т.,

Юрченка В.В.,

при
секретарі Замезі Ю.І.,

з
участю позивача ОСОБА_1., представника відповідача Марченка В.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду міста Сімферополя від 05 червня
2006 року та постанову судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 18 грудня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1
до Сімферопольського прикордонного загону про стягнення грошового забезпечення
і компенсації за продовольчий пайок та речове майно,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом.

Посилався на те, що при звільненні зі служби в органах
Державної прикордонної служби України у квітні 2005 року йому не виплатили
грошове забезпечення в сумі 1 552 грн., грошову компенсацію за невикористані
відпустки у 2005 році в розмірі 2 298 грн., матеріальну допомогу та допомогу на
оздоровлення за 2005-2006 роки в сумі по 3 604 грн., грошову компенсацію
за продовольчий пайок та речове майно за
2005-2006 роки в сумі 2 962 грн.

Просив стягнути з Сімферопольського прикордонного загону
вказані суми та компенсацію в сумі 21 448 грн. у зв'язку з порушенням строків
їх виплати.

Постановою
Київського районного суду міста Сімферополя від 05 червня 2006 року позов
задоволено частково: стягнуто з Сімферопольського прикордонного загону
компенсацію за невикористане речове майно в сумі 1 229, 42 грн., витрати на
відрядження в сумі 45,16 грн..

Постановою судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 18 грудня 2006 року рішення
суду першої інстанції в частині стягнення компенсації за невикористане речове
майно в сумі 1 229,42 грн. і судових витрат в сумі 108,95 грн. скасовано. В
решті - залишено без змін.

В касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, позивач просить судові рішення скасувати
та постановити нове про задоволення позову.

Судами попередніх
інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Сімферопольському
прикордонному загоні.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від
08 квітня 2005 року №99 звільнений зі служби відповідно до підпункту «е» пункту
63 (за службовою невідповідністю) Положення про проходження військової служби
особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України,
затвердженого Указом Президента України від 07 листопада 2001 року №1053/2001.

Наказом начальника Сімферопольського прикордонного загону
від 12 квітня 2005 року №65 ОСОБА_1. виключено зі списків військової частини та
всіх видів забезпечення.

15 квітня 2005 року переведений розрахунок при звільненні
шляхом перерахування коштів на особистий рахунок позивача (платіжна картка
«Маестро») з урахуванням компенсації за відпустку невикористану у 2005 році,
матеріальної допомоги та допомоги на оздоровлення.

Витрати на відрядження в сумі 45,16 грн. позивачу
нараховані 29 квітня 2005 року та перебували в касі відповідача.

При звільненні ОСОБА_1 не виплачено грошову компенсацію
за речове майно, яка становила 1 229,42 грн..

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки з 11 березня 2000 року призупинено дію статті 9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині
отримання військовослужбовцями продовольчих пайків або грошової компенсації
замість них, тому вимоги про стягнення компенсації за продовольчі пайки не
підлягають задоволенню. Стягненню підлягало, на думку суду, компенсація за
речове майно та витрати на відрядження.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції
апеляційний суд виходив з того, що оскільки дію статті 9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
призупинено з 11 березня 2000 року в частині отримання військовослужбовцями
речового майна та продовольчих пайків або грошової компенсації замість них,
тому вимоги про грошову компенсацію замість них суперечать законодавству.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія
суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Суди правильно виходили з того, що законодавство, яке
регулює трудові відносини, на спірні правовідносини не поширюється.

Розрахунок при звільненні зі служби здійснено у
відповідності до вимог законодавства, тому суди прийшли до обґрунтованого
рішення про відмову в позові в частині стягнення з відповідача грошового
забезпечення, компенсації за відпустку невикористану у 2005 році, матеріальної
допомоги та допомоги на оздоровлення.

Докази, що надавалися сторонами при вирішенні спору з
цього питання суди попередніх інстанцій досліджувалися. Касаційний суд
відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в
редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року, військовослужбовці одержують за
рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки
або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Дію частини 2 статті 9 вказаного Закону призупинено
пунктом 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».

Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 Закону
України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 23 березня 2000 року Закон доповнено словами
«(за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки
України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців)».

Пунктом 10 Закону України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про
розвідувальні органи України» від 07
березня 2002 року пункт 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» доповнено словами «Прикордонних військ України».

На день звільнення позивача зі служби дію частини другої
статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» було призупинено в частині одержання військовослужбовцями
продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та
замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони
України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України,
Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців.

Оскільки в судах попередніх інстанцій позивач не довів
використання цивільного одягу на службі,
який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців, то висновок
апеляційного суду про відсутність у позивача права на грошову компенсацію
замість речового майна не суперечить вимогам приведеного Закону.

Керуючись статтями 223, 224, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського
районного суду міста Сімферополя від 05 червня 2006 року та постанову судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 18
грудня 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді:

Д.В.
Ліпський С.Є. Амєлін М.І. Цуркан Л.Т. Шкляр В.В. Юрченко