Справа № 22а-4631/08
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а - 4631/08
Головуючий суддя у 1-ій
інстанції- Апанасков
Н.Н. Доповідач Семененко
(справа
№ 2-а-1223/05)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -
Семененка Я. В.

суддів -
Баранник Н.П., Юхименка О.В.

при секретарі - Галоян О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Токмацької
райдержадміністрації

на рішення Токмацького
районного суду Запорізької області від 14 квітня 2005 року у справі
№ 2а-1223/05 за позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального
захисту населення Токмацької райдержадміністрації та Кабінету міністрів України
про стягнення заборгованості по виплаті щорічної разової допомоги учаснику
війни, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2005 року ОСОБА_1
звернулася до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом, до управління праці та соціального захисту
населення Токмацької райдержадміністрації, Кабінету Міністрів України про
стягнення суми заборгованості разової допомоги учаснику війни. В обґрунтуванні
заявлених вимог посилалась на те, що вона має статус учасника війни і
відповідно до ст..14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» має право на отримання щорічно до 5 травня грошової
допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Відповідачем за 2005 рік
виплачено таку допомогу у розмірі 50грн., у виплаті іншої частини відмовлено.

Рішенням Токмацького
районного суду Запорізької області від 14 червня 2005 року позов
ОСОБА_1задоволено, стягнуто з управління праці та соціального захисту населення
Токмацької райдержадміністрації на користь ОСОБА_1суму заборгованості разової
допомоги за 2005 рік у розмірі 946 грн.

В частині позовних
вимог щодо стягнення суми заборгованості разової допомоги з Кабінету Міністрів
України відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, управління праці та
соціального захисту населення Токмацької райдержадміністрації подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило
скасувати рішення суду першої інстанції.

Перевіривши
матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається матеріалів справи,
ОСОБА_1 має статус учасника війни, про що свідчить посвідчення учасника
війни серія НОМЕР_1 видане 15.02.2002 року УПСЗН Токмацької
райдержадміністрації.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірні
правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства,
які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги особам, які мають статус
учасників війни.

Так, позивач вказуючи на неправомірність дій відповідача, посилався на те,
що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні розраховуватися у
відповідності до ст..14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Управління праці та соціального захисту населення Токмацької
райдержадміністрації наполягало на тому, що граничні розміри виплат,
встановлюються Законами про Державний бюджет України.

Спору між сторонами щодо наявності у позивача права на отримання щорічної
допомоги, як учаснику війни, не існує.

Апелянт, зокрема посилався на те, що граничні розміри
допомоги учасникам війни у 2005 році встановлено Законом України «Про Державний
бюджет України на 2005 рік», а тому підстав для її виплати в більшому розмірі,
в тому числі і розмірах встановлених Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», не існує.

З такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не
погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" , в редакції яка була чинна
на момент виникнення спірних правовідносин, щорічно до 5 травня
учасникам війни виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ст.. 2 Закону
України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту"
права
та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України
і законодавством колишнього Союзу РСР не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни, а нормативні акти органів
державної влади і органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим законом, є недійсними.

Статтею 22 Конституції України
також визначено, що не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав ї свобод при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що Закон України про Державний бюджет не може
звужувати обсяг прав позивачки, яка вона має в силу Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У своїх Рішеннях Конституційний Суд України не раз
звертав увагу на те, що закон про Державний бюджет України не може скасовувати
чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій,
передбаченими іншими законами України. Проаналізувавши практику зупинення
законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання
пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України,
встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не відповідає вимогам Конституції України
(Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2002, №7-рп/2004, №20-рп/2004,
№8-рп/2005, №6-рп/2007).

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини,
яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те,
що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків ( справа «Кечко проти України, рішення від
08.11.2005р.).

За таких обставин та в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Токмацької райдержадміністрації -
залишити без задоволення, а рішення Токмацького районного суду Запорізької
області від 14 квітня 2008 року у
справі № 2а-1223/05- без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення
повного тексту ухвали.

(Повний текст ухвали виготовлено 17.10.2008р.)

Головуючий: Я.В.
Семененко

Судді Н.П.
Баранник

О.В.
Юхименко