Справа № 2-а-4861/08
Суддя: Олійник В.М.
Дата ухвалення: 2008-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 2-а - 4861/08
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2008
року
м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Олійника В.М.

при
секретарі
Середа
А.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Тоболток
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики України в особі
Управління праці та соціального захисту населення Ленінської
районної у місті Дніпропетровську
ради про визнання дій
неправомірними та стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги на
оздоровлення,-

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2008 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дії Управління
праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради по
нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення,
передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними; стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на
користь позивача недоплачені суми одноразової щорічної допомоги на оздоровлення
за 2005,2006,2007 роки в розмірі 6247,77 грн.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що він є учасником
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інвалідом 2 групи, а тому відповідачем йому повинна
виплачуватися щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат, згідно ч.4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Оскільки у
передбаченому законом розмірі допомога виплачена не була, позивач просив стягнути суму щорічної
допомоги за період з 2005 по 2007 рік у розмірі 6247,77 грн.

У судове засідання з'явились позивач
та представник відповідача за довіреністю.

Позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, вказавши, що відповідно до ст. 62
Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» його застосування проводиться у
порядку, визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної виконавчої влади. Відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» управлінням праці
та соціального захисту населення постраждалим громадянам, згідно діючого законодавства, нараховується і виплачується компенсаційна
виплата. Згідно постанови Верховної ради України від 20.02.1996 року № 49/96ВР,
тарифні ставки та оклади, розраховані на основі мінімальної заробітної плати, здійснюються
у розмірах, які діють станом на 01.02.1996 року, а саме інвалідам ІІ групи -284
грн. 40 коп. Крім того, Законом України «Про Державний бюджет України на 2007
року» зупинено абз. 3 ч. 1 ст. 48 на 2007 рік в частині виплати компенсації і
допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, інвалідам ІІ
групи -5 мінімальних заробітних плат. Враховуючи викладене, представник
відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки
одноразова компенсація та щорічна допомога на оздоровлення позивачу виплачені у
відповідності до чинного законодавства. Крім того, представник відповідача
вказала, що позивачем пропущено строк,
визначений ст. 99 КАС України, щодо позовних вимог за 2005-2006 роки, а
тому, у відповідності до ст. 100 КАС
України, просила суд на цій підставі відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи 1
категорії та є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням № 152849 від
29.12.2003 року та довідкою МСЕ № 039888.

Відповідно до ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи
» зазначеній категорії громадян виплачується
щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.
Дія зазначеної норми була зупинена на 2006 рік згідно із Законом України від
20.12.2005 р. N 3235-IV "Про Державний бюджет України на 2006 рік".

Пункт 1 Постанови КМ України від 12 липня 2005 р. № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи » встановив розмір щорічної допомоги на
оздоровлення для зазначеної категорії громадян - 120 гривень.

Таким чином, виплачена позивачу у 2006 році одноразова допомога на
оздоровлення у розмірі 120 грн. відповідає законодавству, яке регулювало спірні
правовідносини, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

На 2007 рік дія ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи
» в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах, відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена пунктом 30
статті 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 р. №
489-V . Однак, рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007р. № 6-рп/2007
вищезазначена норма Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік
» була визнана неконституційною.

У рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2007
також зазначено, що оскільки предмет закону про
Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України
, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи
змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених
іншими законами України. Верховна Рада України не повноважна при прийнятті
закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення
змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або
будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання
суспільних відносин. Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного Суду України
визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивач має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до абзацу 2 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи »
у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (частина 7 статті 48 вказаного Закону).

Відносно права позивача на стягнення щорічної
допомоги на оздоровлення за період з 2005 року по 2006 рік, то вказана позовна
вимога не підлягає задоволенню,
оскільки позивачем пропущено річний строк звернення до адміністративного суду, так як позивач звернувся до суду тільки 30 травня 2008 року.

Частиною
2 статті 99 КАС України встановлено, що
для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Тобто, позивач повинен був звернутися до суду на протязі року, коли
йому стало відомо про порушення його права.

За таких підстав, у
відповідності до ст. 100 КАС України, суд дійшов до висновку, що в задоволенні
даних позовних вимог слід відмовити, оскільки на цьому також наполягає і
відповідач.

Відносно позовної вимоги
про стягнення допомоги на оздоровлення за 2007 рік, вона підлягає задоволенню також з наступних підстав.

Згідно з частиною 2
статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи особливий
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та
обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада
України у 2006 році доповнила Закон України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не
може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього
Закону (Закон №231-V від 5 жовтня 2006 року).

Судом встановлено,
що встановлений ще у 1996 році постановою Кабінету Міністрів України №836
розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом багатьох років не змінювався,
незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати, тому не
відповідає розміру, встановленому Законами України.

Відповідно до пункту
6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються,
зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що
єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада
України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження
іншим державним органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Відносно розміру щорічної допомоги на оздоровлення, у відповідності до ч. 5
ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", він становить п'ять
мінімальних заробітних плат. Згідно ст. 76 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" з 1 січня 2007 року розмір мінімальної
заробітної плати встановлено 400 гривень
на місяць, з 1 квітня 2007 року -420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень
та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень.

Отже, виплата позивачу допомоги на оздоровлення на
2007 рік у розмірі 120 грн. не відповідає чинному законодавству. Враховуючи
викладене, бездіяльність Управління праці та соціального захисту щодо невиплати
щорічної допомоги позивачу на
оздоровлення у 2007 році, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що
склалась на момент виникнення права на виплату, являється протиправною.

Враховуючи
викладене, для захисту прав та законних інтересів позивача необхідно
зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ленінської
районної у місті Дніпропетровську
ради нарахувати
та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік, виходячи
із розміру мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату. (460 Х 5 - 120 = 2180 грн.)

Приймаючи рішення, суд вважає за необхідне застосувати ч. 2 ст. 11 КАС
України, вийти за межі позовних вимог з метою повного захисту прав позивача та
зобов'язати відповідача здійснити виплати позивачу недоплачену щорічну грошову
допомогу на оздоровлення, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Саме зобов'язання відповідача, як суб'єкта владних повноважень,
вчинити певні дії, відповідатиме задоволенню вимог, які можуть пред'являтися в
адміністративному суді, відповідно ч.3 ст. 105 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суд вважає, що вимоги позивача щодо застосування до належних йому виплат
індексу інфляції не підлягає задоволенню, виходячи з того, що Законом України
«Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації
грошових доходів населення, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року,
індексація щорічної допомоги на оздоровлення не передбачена. Окрім того, Закон
України «Про індексацію грошових доходів населення» визначає правові,
економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності
населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених
Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня
населення України. Підтримка купівельної спроможності соціальної виплати
позивачу здійснюється шляхом підвищення розміру мінімальної заробітної плати,
яка є підставою для обчислення розміру зазначеної допомоги.

У зв'язку з вищенаведеним суд доходить до висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог позивача.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 122, 162 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в 2007 році неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ленінської
районної у місті Дніпропетровську ради виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну грошову допомогу на
оздоровлення, відповідно до статті 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» за
2007 рік у розмірі 2180 (дві тисячі сто
вісімдесят) грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження через
Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня
складання постанови у повному обсязі, а апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний
текст постанови складений 03.09.08 р.

Суддя
В.М.Олійник