Справа № 22-а-1954/08
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2008-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Ральченко І.М.
Доповідач 2 інстанції:
суддя Григоров А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2008 року

Справа №22-а-1954/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікова Л.В.

Суддів - Григоров А.М.,
Подобайло З.Г.

при секретарі судового засідання -
Холодна Д.С.

за участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2007
року по справі № 2-а-1870/07

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській області

3-я особа: Головне управління пенсійного фонду в Харківській області

про зобов'язання вчинити дії,
стягнення одноразової допомоги та відшкодування шкоди

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому вказав, що проходив службу в
органах УМВС з 28 жовтня 1978 року по 05 червня 1989 року. 01 липня 1985 року
позивач отримав травму голови, струс головного мозку під час виконання
службових обов'язків. 16.04.2003 року МСЕК Дзержинського району позивачу була
встановлена 2 група інвалідності. 09.11.2003 року позивач звернувся із заявою
до УМВС в Харківській області про оформлення пенсії по інвалідності, проте йому
було необґрунтовано відмовлено. Позивач зазначив, що йому довелося протягом
трьох років доводити у різних інстанціях УМВС України, лікувальних та
експертних закладах обґрунтованість своїх вимог. 12.10.2006 року МСЕК
Дзержинського району була встановлена позивачу 2 групу інвалідності, пов'язана
з виконанням службових обов'язків, а з 01.12.2006 року позивачу призначена
пенсія по інвалідності 1220,84 грн. на місяць. Позивач вважав, що відповідачем
УМВС України в Харківської області йому спричинена матеріальна шкода, яка
полягала в недоотриманні пенсії з 16.04.2003 року по 01.12.2006 року у розмірі
38456,46 грн. Крім того, позивач не погодився з тим, що вказаний період не
зарахований до вислуги років, що на думку позивача не відповідає вимогам ч. 3,
4 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення". З урахуванням
наведеного, ОСОБА_1 просив відшкодувати йому за рахунок УМВС в Харківської
області 40000 грн. та зарахувати в вислугу років на пільгових умовах час
перебування на інвалідності с 16.04.2003 року по 12.10.2006 року.

Крім того, позивач подавав до суду першої інстанції
доповнення позовних вимог в яких просив зобов'язати УМВС України в Харківській
області сплатити йому одноразову допомогу згідно ч.6 ст. 23 Закону України „Про міліцію" як інваліду Великої
вітчизняної війни 2 групи у розмірі 4-х річного грошового забезпечення,
що складає 61104 грн. Також позивач просив відшкодувати за рахунок УМВС в
Харківській області 100000 грн. моральної шкоди, які на його думку є
компенсацією за фізичні та моральні страждання отримані внаслідкок нещасного
випадку під час проходження служби та компенсацією за неправомірні дії УМВС.
Усього позивач просив відшкодувати 201104 грн.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 17 грудня 2007 року в позові ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області, 3-я особа: Головне управління пенсійного
фонду в Харківській області про зобов'язання вчинити дії, стягнення одноразової
допомоги та відшкодування шкоди відмовлено.

Позивач, не погоджується з
вказаною постановою Харківського окружного адміністративного суду, подав
апеляційну скаргу, вважає висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає
обставинам справи, а сама постанова прийнята з порушенням норм матеріального
права. Апелянт вважає, що судом не повно і не всебічно з'ясовано обставини в
адміністративній справі, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1
просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2007 року.

Позивач в судовому засіданні
підтримав апеляційну скаргу, посилався на доводи викладенні в апеляційній
скарзі.

Представники відповідача та 3-ї
особи в судове засідання не з'явились, але належним чином були повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ч.4 статті 196 КАС
України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь
у справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного розгляду,
не перешкоджає судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої
інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції
дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив
службу в органах внутрішніх справ з 1978 року та наказом УВС Харківського
облвиконкому від 05.06.1989 року № 71 був звільнений у запас Збройних Сил за
п.67 "є" /по переходу на роботу у інші міністерства, відомства, організації.

16.04.2003 року МСЕК Дзержинського району М.Харкова
ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням.

10.11.2003 року ОСОБА_1 звернувся до УМВС в Харківській
області із заявою в якій просив оформити йому пенсію по інвалідності згідно ст.
23 Закону України „Про міліцію".

Згідно зазначеної
заяви УМВС України в Харківської області було проведено службову перевірку,
висновком якої від 24.11.2003 року встановлено, що 01.07.85 року ОСОБА_1
отримав забиття лівого ока та повік, струс головного мозку під час проходження
служби при виконанні службових обов'язків.

05.12.2003 року
військово-лікарською комісією УМВС в Харківській області ОСОБА_1 була видана
довідка №921 із змісту якої вбачається, що він має захворювання
"Цервікаго" та є придатним до військової служби.

Постановою
військово-лікарської комісії УМВС в Харківської області №275 від 08.01.2004
року встановлено, що травма ОСОБА_1, а саме забій в області лівого ока,
підкожний крововилив в області повік лівого ока, пов'язане з виконанням
службових обов'язків.

Постановою Центральної військово-лікарської комісії МВС
України №5 від 02 березня 2006 року скасовано постанову ВЛК №275 та довідку
№921 та встановлено, що травма голови -забій лівого ока, підшкірний крововилив
в ділянці повік лівого ока 01.07.1985 року пов'язане з виконанням службових
обов'язків, а захворювання "Вертеброгенна цервікобрахіалгія" - на час
звільнення з ОВС 05.06.1989 року пов'язане з проходженням служби в органах
внутрішніх справ.

12.06.2006
року Дзержинським МСЕК
ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності по причині травми,
пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

З 01.12.2006 року на підставі ст.ст.20,21 Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ОСОБА_1
призначено пенсію в розмірі 80 % від грошового забезпечення у розмірі 1215
грн.34 коп. Згідно ст. 18 Закону України „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб" пенсії по інвалідності особам, які мають право
на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в
період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі
служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після
звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії,
каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби.

Згідно ст. 19 зазначеного Закону, групи і причини
інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними
експертними комісіями.

З матеріалів справи вбачається, що інвалідність ОСОБА_1,
яка настала внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків була
встановлена Актом огляду Дзержинської МСЕК 12.10.2006 року, а тому його вимога
про стягнення різниці пенсії з 16.04.2003 року по 01.12.2006 року у розмірі
40000 грн. є безпідставною і задоволенню не підлягає. Вимога позивача про
зарахування до вислуги років часу його перебування на інвалідності з 16.04.2003
року по 01.12.2006 року, не підлягає задоволенню, оскільки статтею 17 Закону України „Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб" визначений виключний перелік видів
служби та періоду часу, які зараховуються до вислуги років для призначення
пенсії до якого не входить час непрацездатності у зв'язку з інвалідністю.

При цьому посилання позивача на положення ст. 56 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" суд вважає помилковим, оскільки
по-перше: за змістом зазначеної норми час перебування на інвалідності у зв'язку
з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується
до стажу роботи який дає право на трудову пенсію, а не на пенсію по інвалідності
згідно Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб", по-друге: час знаходження ОСОБА_1 на інвалідності з 16.04.2003 року
по 01.12.2006 року не пов'язаний з нещасним випадком на виробництві або
професійним захворюванням. Вимога позивача про стягнення одноразової грошової
допомоги у розмірі 4-х річного грошового забезпечення не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.6 ст. 23 Закону України "Про
міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного
працівник) міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також
інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ
або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від
ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в
розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку
та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати
працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах
внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в
індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно п.5 Порядку
та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМ України від 12
травня 2007 р. № 707, для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії,
травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції
зобов'язаний подати органу внутрішніх справ за місцем проходження служби заяву
(рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком та визначені Порядком
документи.

ОСОБА_1 не
звертався до органів внутрішніх справ із відповідною заявою про виплату
грошової допомоги, у зв'язку з чим, відсутні підстави для її стягнення судом,
оскільки позивач не позбавлений права звернутися за виплатою допомоги у
встановленому порядку.

З зазначених
підстав позов не підлягає задоволенню про стягнення моральної шкоди, завданої
травмою під час проходження служби, оскільки відшкодування такої шкоди
здійснюється у порядку визначеному ст.23 Закону України "Про міліцію"
та Постановою КМ України від 12 травня 2007 р. № 707. Не підлягає і задоволенню
вимога ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок УМВС моральної шкоди, завданої на
його думку неправомірними діями УМВС, оскільки судом не встановлено
неправомірних дій відповідача.

За таких обставин, судом першої
інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції, та зазначає що доводи апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, та не впливають на правомірність прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Харківського апеляційного адміністративного суду вважає, що Харківським
окружним адміністративним судом при
прийнятті оскаржуваної постанови були повно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, постанова прийнята з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення та
задоволення апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 160, 165, 198, 200, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду
від 17 грудня 2007 року по справі № 2-а-1870/07
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та
підписано 29 вересня 2008 року.

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Суддів Григоров А.М.

Подобайло З.Г.

Державної інспекції з контролю
за цінами в Полтавській області