Справа № К-2622/07
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2008-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2008
року
м. Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного
суду України в складі:

головуючого:
судді Харченка В.В.

суддів: Васильченко Н.В.

Гончар
Л.Я.

Матолича
С.В.

Шкляр
Л.Т.

при секретарі: Подолянко Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві
справу за касаційними скаргами заступника прокурора
Рівненської області, відкритого акціонерного товариства «Рівнеголовпостач» на
постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03 грудня 2007 року
у справі за позовом прокурора м. Рівне в інтересах держави в особі Рівненського
міського центру зайнятості до відкритого акціонерного товариства
«Рівнеголовпостач» про стягнення 1068, 73 грн.,-

в с т а н о в и л а:

У ківтні 2006 року прокурор м.
Рівне в інтересах держави в особі Рівненського міського центру зайнятості звернувся до суду з позовом до відкритого
акціонерного товариства «Рівнеголовпостач» про стягнення 1068, 73 грн.

Постановою господарського суду Рівненської області від 02 червня 2006 року
позовні вимоги прокурора
задоволено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду
від 03 грудня 2007 року постанову господарського суду Рівненської області від
02 червня 2006 року скасовано, позовні вимоги прокурора задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням суду апеляційної
інстанції заступник прокурора Рівненської області в касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, просить скасувати постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 03 грудня 2007 року та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Відкрите
акціонерне
товариство
«Рівнеголовпостач» в касаційній
скарзі посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, та постановити нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши
доповідь судді Вищого адміністративного суду України, пояснення осіб, що беруть
участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарг,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, громадянка ОСОБА_1 21.07.03 р. була звільнена з ВАТ „Рівнеголовпостач" згідно п. 2 ст.40 КЗпП України.

Наказом
№ 22331 від 31.07.03 р. Рівненського міського центру зайнятості громадянці ОСОБА_1 надано статус безробітного.

Згідно
договору № 57 від 16.03.04 р. укладеного між ОСОБА_1 і Рівненським
міським центром зайнятості, ОСОБА_1
направлена на перепідготовку за спеціальністю „Бухгалтерський облік" (7 місяців) з метою сприяння подальшому працевлаштуванню.

Відповідно
до корінця направлення на працевлаштування від 11.10.04 року, після закінчення
перепідготовки ОСОБА_1 була працевлаштована Рівненським міським центром
зайнятості в Благодійному Фонді
соціального захисту співробітників Управління СБ України у Рівненській області - бухгалтером.

Згідно
листа директора Рівненського міського центру зайнятості № 15-1696 від 08.07.05 р.
вбачається, що вартість навчання за
спеціалізацією „Бухгалтерський облік" в Рівненському державному в
агропромисловому коледжі становить 54 7,54 грн. В цій групі навчалась ОСОБА_1

У
зв'язку з чим Рівненський міський центр зайнятості звернувся до суду, про стягнення з
ВАТ „Рівнеголовпостач" суми 1068,73 грн.

Сума
позову мотивована тим, що Рівненський міський центр зайнятості поніс витрати при
направленні гр. ОСОБА_1 на професійну перепідготовку а саме: вартість навчання 547,54 грн., виплаченої матеріальної допомоги
- 500,19 грн., оплату проїзду
- 21 грн.

Відповідно
до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про зайнятість населення», якщо протягом двох років, які передують вивільненню,
працівник не мав можливості підвищити свою кваліфікацію чи одержати суміжну
професію за попереднім місцем роботи,
і якщо при працевлаштуванні йому необхідно підвищити кваліфікацію або пройти професійну перепідготовку, то витрати на ці
заходи проводяться за рахунок підприємства, установи, організації, з яких вивільнено працівника.

Згідно
ч. 3 ст. 18 Закону України «Про
зайнятість населення»,
діяльність державної служби зайнятості фінансується за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на випадок безробіття, передбачених на ці цілі.

Витрати
на виплату стипендії, допомоги, вартості проїзду і проживання безробітного проводяться
за рахунок коштів, які формуються
позивачем від отриманих внесків.

Частиною
1 ст. 27 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на
випадок безробіття" від 02.03.00 р. №
1533, передбачено, що застрахованим особам у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення
кваліфікації за направленням державної служби зайнятості виплачується матеріальна допомога у період професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення кваліфікації відповідно до умов надання допомоги по безробіттю та в розмірах, передбачених статтями
22 і 23 цього Закону, і не підлягає зменшенню.

Відповідно
до ч. 1 ст. 16 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" джерелами формування коштів фонду є: страхові внески,
асигнування держбюджету, суми фінансових санкцій, прибуток, благодійні внески інші надходження.

Відповідно
до ч. 2 ст. 16 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на
випадок безробіття", передбачено, що кошти Фонду використовуються на виплату забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього
Закону.

Частиною
1 ст.
7 передбачено, що
видами забезпечення за цим
Законом є: допомога по
безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької
діяльності; матеріальна допомога
у періоді професійної
підготовки, перепідготовки
або підвищення кваліфікації безробітного.

Законом
України „Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного
соціального страхування" від 11.01.01 р. № 2213 -III для підприємств, установ, організацій - роботодавців,
визначено розмір внесків 1,9 % від суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників і 0,5 % для найманих
працівників від суми оплати праці, які сплачуються відповідачем позивачу для формування фонду на цілі передбачені Законом
України «Про зайнятість населення» та Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на
випадок безробіття".

Частиною
4 ст. 26 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено відшкодування підприємствами, установами,
організаціями витрат на підвищення кваліфікації і перепідготовку. До таких витрат слід віднести: оплату праці
викладачів, витрати на матеріальне забезпечення навчального процесу і інші
витрати, які безпосередньо пов'язані з процесом підвищення кваліфікації чи перепідготовки безробітного.

Матеріальна
допомога і допомога на проїзд не входить до витрат на професійну перепідготовку
Крижової С.В. і має здійснюватися
за рахунок Фонду соціального страхування на випадок безробіття.

Це підтверджується п. 2
9 „Порядку надання матеріальної допомоги у період професійного підготовки, перепідготовки, або підвищення кваліфікації
безробітного" затв. Наказом Мінпраці та соціальної політики України від
20.11.00 р. №308, зареєстрованого
в Мін'юсті України 14.12.00 р. за № 916/5137 в якому зазначено, що виплата матеріальної допомоги у
період професійного
навчання, оплата проїзду до місця
професійного навчання т у зворотному напрямку, проживання здійснюються за рахунок коштів
Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на
випадок безробіття.

Отже
витрати на професійну перепідготовку ОСОБА_1 (547,54 гри.), мають сплачуватися
за рахунок коштів відповідача,
а витрати пов'язані з виплатою допомоги та проїздом (521,19 гри.) - Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на випадок безробіття.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд апеляційної інстанції вірно встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального
права.

Судове рішення відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і не може бути скасоване чи змінене з підстав, що наведені
в касаційній скарзі.

Керуючись
ст. ст. 210, 221, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора
Рівненської області, відкритого акціонерного товариства «Рівнеголовпостач» залишити без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 03 грудня 2007 року - без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

З оригіналом згідно

Судді (підписи)

Суддя Вищого
адміністративного

суду
України Харченко
В.В.