Справа № 22-а-443/2008
Суддя: Ілюхіна Г.П.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

15.10.2008

Справа № 22-а-443/08 Попередня справа №
2-а-99/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ілюхіної Г.П.,

суддів Санакоєвої М.А.

секретар судового засідання Ланчева Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився ,

від відповідача: не з'явився ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружний адміністративний
суд Автономної Республіки Крим
(суддя Кушнова А.О.) від 02.07.08 по
справі № 2-а-99/08

за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Кримської республіканської клінічної
психіатричної лікарні № 1 (вул.Р.Люксембург, б.27, м.Сімферополь, 95006)

про визнання недійсними дій
суб'єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 02.07.2008
відмовлено у відкритті провадження по адміністративній справі в порядку
пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства
України у зв'язку з тим, що заяву не належить розглядати у порядку
адміністративного судочинства.

Суд першої
інстанції дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах не виконував
функції суб'єкта владних повноважень, а відноситься до закладів охорони
здоров'я та є спеціалізованим закладом, діяльність якого пов'язана з наданням
психіатричної допомоги, що є різновидом медико-санітарної допомоги, відповідач
здійснював щодо позивача комплекс спеціальних заходів медичного характеру,
виконуючи свої функції, як заклад охорони здоров'я, спір про визнання
протиправними дій медичних працівників щодо госпіталізації у психіатричний
заклад, огляду, проведення примусового лікування підсудний місцевим загальним
судам за правилами та в порядку цивільного судочинства, з посиланням на статтю
3 “Основ законодавства України про охорону здоров'я”, статтю 1 Закону України
“Про психіатричну допомогу”, статті 2, 3, 17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Матеріали адміністративного позову
повернені на адресу позивача 22.07.2008 (арк.с.4).

Не погодившись з ухвалою суду,
позивач - ОСОБА_1, 28.07.2008 (згідно штампу на поштовому конверті) звернулась
з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції,
справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Доводи апеляції мотивовані тим, що
відповідач наділений владно-управлінськими функціями,
організаційно-розпорядчими повноваженнями щодо проведення огляду, діагностики,
лікування, госпіталізації; відповідач є суб'єктом владних повноважень, з
посиланням на статтю 32 Закону України “Про психіатричну допомогу”. Позивач
вважає, що їй неправомірно відмовлено в розгляді позову, позовна заява подана в
порядку Конституції України, тому її право на судовий захист не може бути
обмежено.

Ухвалою суду від 11.09.2008
відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі Шеіної Алли Анатоліївни.

Ухвалою суду від 16.09.2008
закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено справу до
розгляду на 15.10.2008.

Розпорядженням голови
Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2008 замінено
суддю ОСОБА_1. на суддю Шереніна Ю.Л.

Позивач та відповідач явку
уповноважених представників в судове засідання, призначене на 15.10.2008, не
забезпечили, позивач надала заяву про перенесення часу розгляду апеляції на
іншу дату (арк.с.27), відповідач надав клопотання про розгляд справи у
відсутність його представників (арк.с.32).

Згідно з частиною четвертою статті
196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Чинне законодавство не обмежує коло
представників осіб, що беруть участь у справі, при апеляційному розгляді
адміністративної справи.

При викладених обставинах,
враховуючи те, що позивач та відповідач
викликались в судове засідання, відповідач просить розглянути справу у
відсутність його представників, а позивач не надала належних та допустимих
доказів поважної причини неявки в судове засідання, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутність представників позивача та відповідача.

Розглянувши справу в порядку статей
195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2008
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду Автономної Республіки
Крим з позовною заявою до Кримської
республіканської клінічної психіатричної лікарні № 1 в порядку статей 8, 27,
55, 56, 64, 124 Конституції України про визнання недійсними дій суб'єкта
владних повноважень та скасування його рішень, про забезпечення позову, вжиття
заходів безпеки, запобігання злочинній діяльності, порушення кримінальної
справи, в якій просить:

- визнати недійними дії відповідача по
факту госпіталізації позивача в психіатричний заклад, огляду, проведення
примусового лікування в період з 19.12.2003 по 20.01.2004;

- скасувати висновок
лікарняно-консультаційної комісії, стаціонарної судово-психіатричної експертизи
від 05.03.2004, 20.03.2007, заяву про визнання недієздатною;

- вжити заходи забезпечення позову
шляхом зупинення виконання висновків лікарняно-консультаційної комісії,
стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 05.03.2004, 20.03.2007, заяви
про визнання недієздатною; шляхом заборони відповідачу відвідувати позивача на
дому, направляти листи, здійснювати будь-які дії щодо позивача;

- забезпечити докази шляхом
витребування у відповідача диспансерної карти, історії на ім'я позивача з 2003
по 2007 роки з висновками лікарняно-консультаційної комісії, стаціонарної
судово-психіатричної експертизи від 05.03.2004, 20.03.2007; шляхом витребування з податкової інспекції
м.Сімферополя відомостей про відсутність у позивача джерел доходу та її
матеріальний стан;

- звільнити позивача від сплати витрат,
пов'язаних з розглядом справи;

- викликати до суду для надання
особистих пояснень головного лікаря Кримської республіканської клінічної
психіатричної лікарні № 1 - ОСОБА_2, психіатрів Кримської республіканської
клінічної психіатричної лікарні № 1 -ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, експертів Кримської
республіканської клінічної психіатричної лікарні № 1 -ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, зобов'язати їх явкою до суду;

- порушити кримінальну справу за
статтями 151, 364-366, 384 та іншим статтям Кримінального кодексу України щодо
посадових осіб Кримської республіканської клінічної психіатричної лікарні № 1
по факту незаконного поміщення до психіатричного закладу, огляду, примусового
лікування, надання завідомо неправдивих
висновків лікарняно-консультаційної комісії, стаціонарної судово-психіатричної
експертизи, підробку документів, негайно припинити їх злочинні дії;

- вжити заходи безпеки позивача та її
рідних;

- відкрити провадження по справі в день
надходження позову до суду з розглядом клопотань.

Статтею 107 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи
відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього
Кодексу; чи належить позовну заяву
розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна позовна заява
даному адміністративному суду; чи немає інших підстав для повернення позовної
заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом. Суддя відкриває провадження в адміністративній
справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення
позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно зі статтею 55 Конституції
України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до частини другої статті
124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Суди повинні дотримуватися
встановлених процесуальними законами правил підсудності та підвідомчості
спорів, враховувати, що тільки права, свободи та законні інтереси учасників
правовідносин, які виникають із визначених законом підстав та інших юридичних
фактів, підлягають судовому захисту в передбачений законом та/або договором
спосіб.

Звернення до суду здійснюється у
формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом.

Звернення у справах інших осіб у
всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченими процесуальним
законом, розгляду судами не підлягають.

Стаття 2 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа
адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган
виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова
особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних
повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Для визначення спору як такого, що
підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, має бути
законодавче уповноваження хоча б одного суб`єкта владно керувати поведінкою
іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати
вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Тому слід вважати, що до юрисдикції
адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які
виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до
їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі всіх функцій,
які виконують суб'єкти владних повноважень.

Стаття 17 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція
адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ, це, зокрема,
спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В адміністративному позові позивач
просить визнати недійсними дії відповідача по факту госпіталізації позивача в
психіатричний заклад, огляду, проведення примусового лікування в період з
19.12.2003 по 20.01.2004.

Відповідно до статті 3 “Основ
законодавства України про охорону здоров'я" заклади охорони здоров'я - це
підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення
різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної
допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або
послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі
професійної діяльності медичних працівників; медико-санітарна допомога - це
комплекс спеціальних заходів, спрямованих на сприяння поліпшенню здоров'я,
підвищення санітарної культури, запобігання захворюванням та інвалідності, на
ранню діагностику, допомогу особам з гострими і хронічними захворюваннями та
реабілітацію хворих та інвалідів.

Згідно зі статтею 1 Закону України
“Про психіатричну допомогу" психіатрична допомога - комплекс спеціальних
заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах
та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику
психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію
осіб, які страждають на психічні розлади; амбулаторна психіатрична допомога -
психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я
осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами,
профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд,
медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в
амбулаторних умовах; стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога,
що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в
порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних
розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які
страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24
години підряд; психіатричний заклад - психоневрологічний, наркологічний чи
інший спеціалізований заклад, центр, відділення тощо всіх форм власності,
діяльність яких пов'язана з наданням психіатричної допомоги.

Згідно зі статтею 9 Закону України
“Про психіатричну допомогу” рішення про визнання особи внаслідок психічного
розладу тимчасово або постійно непридатною до виконання окремих видів
діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню
небезпеку для неї або оточуючих, приймається відповідною лікарською комісією за
участю лікаря-психіатра на підставі оцінки стану психічного здоров'я особи
відповідно до переліку медичних психіатричних протипоказань і може бути оскаржено
до суду.

Згідно зі статтею 25 Закону України
“Про психіатричну допомогу” рішення про
обмеження прав осіб, яким надається психіатрична допомога, фіксується у
медичній документації із зазначенням строку його дії та може бути оскаржено до
суду.

Статтею 32 Закону України “Про
психіатричну допомогу” рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права,
свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги,
можуть бути оскаржені, за вибором цих громадян, до власника психіатричного
закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи
спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих
органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду.

Оскарженні позивачем дії
відповідача є не управлінськими, а носять медичний характер, вчинені при
виконанні ним своїх обов'язків по наданню психіатричної та медико-санітарної
допомоги, відповідач виконував свої функції, як заклад охорони здоров'я.

В даних правовідносинах відповідач
не перебуває при здійсненні управлінських функцій і не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства України ознак суб`єкта владних
повноважень, що виключає можливість розгляду даного спору в порядку
адміністративного судочинства.

Надання в примусовому порядку
невідкладної амбулаторної чи стаціонарної допомоги у психіатричних закладах
охорони здоров'я особам, які мають психічні розлади, але не вчинили жодного
суспільно небезпечного діяння, відповідальність за яке передбачена Кримінальним
кодексом України, за відсутності
усвідомленої згоди таких осіб або згоди їх законних представників,
здійснюється на підставі статей 12, 14 Закону "Про психіатричну
допомогу" за рішенням суду, яке постановляється в порядку цивільного
судочинства. На такі рішення може бути подано апеляційні, касаційні скарги або
подання у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Позовні вимоги про визнання
недійсними дій відповідача по факту госпіталізації позивача в психіатричний
заклад, огляду, проведення примусового лікування в період з 19.12.2003 по
20.01.2004 та скасування висновку лікарняно-консультаційної комісії,
стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 05.03.2004, 20.03.2007, заяви
про визнання недієздатною, не підлягають розгляду в порядку адміністративного
судочинства, а повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Крім того, процесуальне
законодавство не містить таку вимогу, як “визнання дій недійсними”, можливим є
звернення з позовом про визнання дій неправомірними.

Питання про порушення кримінальної
справи за статтями 151, 364-366, 384 та іншим статтям Кримінального кодексу
України щодо посадових осіб Кримської республіканської клінічної психіатричної
лікарні № 1 підлягає вирішенню в порядку Кримінально-процесуального кодексу
України та з урахуванням правил підслідності, встановлених статтею 112
Кримінально-процесуального кодексу України.

Статтями 94, 95
Кримінально-процесуального кодексу України встановлено, що приводами до
порушення кримінальної справи є:

- заяви або повідомлення підприємств,
установ, організацій, посадових осіб, представників влади, громадськості або
окремих громадян;

- повідомлення представників влади,
громадськості або окремих громадян, які затримали підозрювану особу на місці
вчинення злочину або з поличним;

- явка з повинною;

- повідомлення, опубліковані в пресі;

- безпосереднє виявлення органом
дізнання, слідчим, прокурором або судом ознак злочину.

Справа може бути порушена тільки в
тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.

Заяви або повідомлення
представників влади, громадськості чи окремих громадян про злочин можуть бути
усними або письмовими. Усні заяви заносяться до протоколу, який підписують
заявник та посадова особа, що прийняла заяву. При цьому заявник попереджується
про відповідальність за неправдивий донос, про що відмічається в протоколі.

Письмова заява повинна бути
підписана особою, від якої вона подається. До порушення справи слід
пересвідчитися в особі заявника, попередити його про відповідальність за
неправдивий донос і відібрати від нього відповідну підписку.

Відповідно до статті 97
Кримінально-процесуального кодексу України, прокурор, слідчий, орган дізнання
або суддя зобов'язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або
підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню.
По заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або
суддя зобов'язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень:

- порушити кримінальну справу;

- відмовити в порушенні кримінальної
справи;

- направити заяву або повідомлення за
належністю.

Згідно зі статтею 98
Кримінально-процесуального кодексу України, при наявності приводів і підстав,
зазначених у статті 94 цього Кодексу, прокурор, слідчий, орган дізнання або
суддя зобов'язані винести постанову про порушення кримінальної справи, вказавши
приводи і підстави до порушення справи, статтю кримінального закону, за
ознаками якої порушується справа, а також дальше її спрямування.

Справи, зазначені в частині першій
статті 27 цього Кодексу, порушуються
суддею.

Частиною першою статті 27
Кримінально-процесуального кодексу України передбачено, що справи про злочини,
передбачені статтею 125 Кримінального кодексу України (Умисне легке
тілесне ушкодження), частиною першою статті 126 Кримінального кодексу
України (Умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій,
які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень), а також справи
про злочини, передбачені статтею 356 Кримінального кодексу України
(Самоправство) щодо дій, якими заподіяно шкоду правам та інтересам окремих
громадян, порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, якому і належить в
такому разі право підтримувати обвинувачення. В цих справах дізнання і досудове
слідство не провадяться.

Згідно частини другої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних
судів не поширюється на публічно-правові справи:

- що віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України;

- що належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства;

- про накладення адміністративних
стягнень;

- щодо відносин, які відповідно до
закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої
діяльності або виключної компетенції.

Статтею 21 Кодексу
адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити
кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою і підсудні
одному адміністративному суду.

Позивач звернулась до суду з
позовною заявою, об'єднавши вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного
судочинства і які не відносяться до компетенції та юрисдикції суду.

Відповідно до пункту 1 частини
першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє
у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить
розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення пункту 1
частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України та
відмовив у відкритті провадження по адміністративній справі.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим й не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 2, 3, 17,
частиною третьою статті 24, пунктом 1 частини першої статті 109, статтями 160,
167, частиною першою статті 195, пунктом 1 частини першої статті 199, статтею
200, пунктом 1 частини першої статті 205 статтями 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим (суддя Кушнова А.О.
) від 02.07.08 по справі № 2-а-99/08 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Кушнова А.О. ) від 02.07.08 по
справі № 2-а-99/08 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення згідно з частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної
сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя підпис Г.П.Ілюхіна

Судді підпис М.А.Санакоєва

підпис

З оригіналом згідно:

Помічник судді К.В.Бендус