Справа № 3/364
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є., суддів Добрянської Я.І.,
Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Серпутько Т. С.
відкритому судовому засіданні адміністративну справу
юстиції України Урядовий уповноважений
у справах Європейського суду з прав людини
шкоди у зв'язку з невиконанням рішення Європейського суду з прав людини
У судовому
засіданні 30 вересня 2008 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну
В И Н И С П Р А В И
(надалі -Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з
позовом до Міністерства юстиції України (надалі - Відповідач) за участю Урядового
уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини (надалі -Третя особа)
про визнання факту бездіяльності України по пункту 27 рішення Європейського
суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) від 29 берзня 2007 р. (“справа ІНФОРМАЦІЯ_2
проти України”) по зобов'язанню щодо виконання рішення Антрацитівського
міського суду від 7 березня 2003 р. в нематеріальній його частині та стягнення
шкоди у зв'язку з невиконанням рішення Європейського суду з прав людини.
судового розгляду справи Позивачем була подана заява про збільшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої Позивач просив:
- зобов'язати Відповідача здійснити
перерахунок страхових сум в Управління
фонду України в місті Красний Луч;
- стягнути з Відповідача 20 000 грн. в
якості грошової компенсації за спричинену
вимоги мотивовані тим, що бездіяльність Відповідача по невиконанню пункту 27
рішення ЄСПЛ від 29 березня 2007 р. (Справа “ІНФОРМАЦІЯ_2 проти України”, заява
№ 22986/04) по зобов'язанню щодо виконання рішення Антрацитівського міського
суду від 7 березня 2003 р. в нематеріальній його частині є протиправною, в
зв'язку з чим Позивачу була спричинена матеріальна шкода в розмірі 35175 грн.,
а також моральна шкода в розмірі 20000 грн., які підлягають відшкодуванню.

Представник
Відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив. В
обгрунтування заперечень ним було зазначено, що в частині виконання рішення
Європейського суду з прав людини суб'єкт владних повноважень діяв виключно в
межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.
Також представником Міністерства юстиції України було зазначено, що, відповідно
до чинного законодавства, яке регулює порядок виконання рішень ЄСПЛ, формальною
підставою для відкриття Державною виконавчою службою (надалі -ДВС) виконавчого провадження є
переклад резолютивної частини рішення , автентичність якого завірена у
встановленому порядку, тоді як пункт 27 рішення ЄСПЛ, на невиконання якого
посилається Позивач, знаходиться поза межами резолютивної частини вказаного
рішення.

Третя особа
-Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, в судовому
засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив в повному обсязі,
посилаючись на факт відповідності дій Департаменту Державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України вимогам Закону України “Про виконання рішень та
застосування практики Європейського суду з прав людини”, положення якого
передбачають виконання Державною виконавчою службою рішення ЄСПЛ виключно в
межах його резолютивної частини.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали та заслухавши пояснення представника
Відповідача та Третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких грунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

В С
Т А Н О В И В

Рішенням
Антрацитівського міського суду від 7 березня 2003 року ОСОБА_2 був поновлений
на роботі в концерні ІНФОРМАЦІЯ_1, міста Красний Луч Луганської області та на
його користь було присуджено стягнення з концерну ІНФОРМАЦІЯ_1 5137,51 грн.
середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою
Господарського суду Луганської області по справі № 10/1236 від 19 липня 2004 р.
боржника -Концерн ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Красний Луч Луганської області , буд. 45 було
визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру на строк дванадцять
місяців, тобто до 19 липня 2005 р.

У зв'язку з
невиконанням рішення Антрацитівського міського суду від 7 березня 2003 р. в
частині поновлення на роботі ОСОБА_2 ініціював судову процедуру у Європейському
суді з прав людини проти України, вимагаючи визнання порушення Україною пункту
1 статті 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини у зв'язку з
тривалим невиконанням рішення Антрацитівського міського суду від 7 березня 2003
р. в частині поновлення його на роботі.

Рішенням
Європейського суду з прав людини від 29 березня 2007 р. (справа “ІНФОРМАЦІЯ_2
проти України”, заява № 22986/04), яке набуло законної сили, Суд одноголосно:

1. Оголосив скаргу заявника за пунктом 1
статті 6 Конвенції та статтею 1 Першого

протоколу у
частині тривалого невиконання рішення від 26 жовтня 2000 року неприйнятними, а
решту заяви прийнятною;

2. Постановив, що у цій справі було
порушення пункту 1 статті 6 Конвенції;

3. Постановив, що у цій справі було порушення
статті 1 Першого протоколу до

Конвенції;

4. Постановив, що

(а) протягом
трьох місяців від дати, коли рішення стане остаточним відповідно до

пункту 2
статті 44 Конвенції, держава-відповідач повинна виплатити заявнику борг, який
йому належить, а також 2600 євро (дві тисячі шістсот євро), як відшкодування
моральної шкоди, плюс суму будь-якого податку, який може бути стягнуто із
заявника;

(б) вказана
сума повинна бути конвертована в національну валюту держави

відповідача
за курсом на день здійснення платежу;

(в) після
спливу зазначеного тримісячного строку і до повного розрахунку на цю

суму
нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в цей період, плюс
три відсотки.

5. Відхилив решту вимог заявника щодо
справедливої сатисфакції (офіційний

переклад
рішення Європейського суду з прав людини “ІНФОРМАЦІЯ_2 проти України” в
матеріалах справи).

Листом Урядового уповноваженого у
справах Європейського суду з прав людини № 3345-1856 від 20 липня 2007 р.
ОСОБА_2 був повідомлений про набуття 29 червня 2007 року рішенням, винесеним
ЄСПЛ по справі “ІНФОРМАЦІЯ_2 проти України” статусу остаточного та роз'яснено
порядок подання заяви до Департаменту Державної виконавчої служби про відкриття
виконавчого провадження.

Постановою
старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту
Державної виконавчої служби № 4649316 від 3 вересня 2007 р. про відкриття
виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження з виконання рішення
Європейського суду з прав людини № 22986/04 від 29 березня 2007 р. про
наступне:

протягом
трьох місяців від дати, коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2
статті 44 Конвенції, держава-відповідач повинна виплатити заявнику в
українських гривнях за курсом на день здійснення платежу заборгованість, яка
йому досі належить за рішеннями Антрацитівського міського суду від 7 березня
2003 (в сумі 5137,51 (п'ять тисяч сто тридцять сім грн. 51 коп.) грн.),
Краснолучського міського суду від 10 лютого 2003 р. та 30 липня 2003 р. (в загальній сумі 6013,31
(шість тисяч тринадцять грн. 31 коп.) грн.), Краснолучського міського суду від
1 листопада 2000 р. в сумі 56,02 (п'ятдесят шість грн. 02 коп.) грн., а також
2600 (дві тисячі шістсот) ЄВРО як відшкодування моральної шкоди, плюс суми
будь-якого податку, який може бути стягнутий з визначених сум; після спливу
зазначеного тримісячного строку і до повного розрахунку на цю суму
нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в цей період,
плюс три відсотки.

Як
підтверджується наявною в матеріалах справи копією супровідного листа Відділу
примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від
3 вересня 2007 р. № 25-201/13 постанова про відкриття виконавчого провадження №
4649316 від 3 вересня 2007 р. була направлена Державному казначейству України,
Директору Департаменту фінансової діяльності і бухгалтерського обліку та
звітності та ОСОБА_2.

11 вересня
2007 р. ОСОБА_2 на адресу Начальника Департаменту Державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України була направлена скарга на дії державного
виконавця, в якій скаржник просив визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства
юстиції України ОСОБА_3по невключенню в постанову про відкриття виконавчого
провадження від 3 вересня 2007 р. вимоги про виконання рішення Антрацитівського
міського суду від 07.03.2003 р. про поновлення на роботі та зобов'язати
старшого державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України ОСОБА_3включити у вищевказану постанову виконання
рішення Антрацитівського міського суду від 7 березня 2003 р. про поновлення на
роботі та виконання його в термін, визначений рішенням ЄСПЛ від 29 березня 2007 р. (справа № 22986/04
“ІНФОРМАЦІЯ_2 проти України”).

Ухвалою
Господарського суду Луганської області від 18 грудня 2007 р. № 10/123б було
ліквідовано банкрута -Концерн ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1

Спірні
правовідносини регулюються Законом України „Про виконавче провадження” та
Законом України „Про виконання рішень та
застосування практики Європейського суду з
прав людини”.

Відповідно
до пункту 10 статті 3 Закону України „Про виконавче провадження” відповідно
до цього Закону
державною виконавчою службою
підлягають виконанню рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням
особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з
прав людини".

Згідно зі
статтею 7 Закону України „Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з
прав людини” протягом трьох
днів від дня отримання повідомлення
Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві
повідомлення з роз'ясненням
його права подати до
державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити
банківського рахунка для перерахування коштів; б) надсилає до державної
виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини Рішення.
Автентичність перекладу засвідчується
Органом представництва. Державна виконавча
служба упродовж трьох
днів з дня надходження документів, зазначених у
пункті "б" цієї
частини, відкриває виконавче провадження.

Частиною 1 статті 8 вищевказаного
Закону встановлено, що виплата Стягувачеві відшкодування має
бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття
Рішенням статусу остаточного.

Згідно з
частиною 3 статті 8 Закону „Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з
прав людини” протягом
одного місяця від
дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням ЄСПЛ державна
виконавча служба надсилає
до Державного казначейства України постанову про відкриття виконавчого
провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої
статті 7 цього Закону.

Даними
нормативними положеннями передбачений вичерпний перелік підстав відкриття та
закриття виконавчого провадження по виконанню рішень ЄСПЛ а також порядок та
строки вчинення вказаних дій.

Пунктом б)
частини 1 статті 7 Закону „Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з
прав людини” встановлено, що до
державної виконавчої служби надсилається переклад резолютивної частини Рішення.

Суд вважає
за необхідне зазначити, що рішення ЄСПЛ виконуються Державною виконавчою
службою в межах резолютивної частини даного рішення (оскільки на виконання
надсилається лише офіційний переклад тексту резолютивної частини, а текст
мотивувальної частини надсилається згідно пункту б) частини 1 статті 7 Закону в
оригіналі).

Пункт 27
Рішення ЄСПЛ, про порушення якого стверджує Позивач, є структурною частиною
мотивувальної частини даного Рішення, а тому, виходячи з вимог чинного
законодавства, яке регулює спірні правовідносини, він не становить коло
обставин, які повинні бути охоплені постановою ДВС про відкриття виконавчого
провадження по виконанню рішення ЄСПЛ.

Статтею 19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями
вищезазначених законодавчих актів чітко встановлені межі повноважень ДВС по
виконанню рішень ЄСПЛ. Суд погоджується з посиланнями представника Відповідача
та Третьої особи на те, що в даних правовідносинах суб'єкт владних повноважень
діяв виключно в рамках наданих йому законом повноважень по виконанню рішень
ЄСПЛ, оскільки жодним актом, що регулює правовідносини в сфері виконання рішень
ЄСПЛ, не передбачено повноваження ДВС виконувати рішення ЄСПЛ в обсязі, що
виходить за межі його резолютивної частини.

Стосовно
посилання Позивача на необхідність вжиття державою „індивідуальних заходів”, то
Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно
до вимог статті 10 Закону України „Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з
прав людини” з метою забезпечення
відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються
додаткові заходи індивідуального характеру.

Пунктом а)
частини 2 вищевказаного Закону встановлено, що додатковими заходами
індивідуального характеру є відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до
порушення Конвенції (restitutio in integrum).

Правилами
Комітету Міністрів Ради Європи щодо контролю за виконанням рішень Європейського
суду з прав людини та умов дружнього врегулювання від 10 травня 2006 р. та
Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи (R(2000)2 від 19 січня 2000 р.)
встановлено, що додаткові заходи індивідуального характеру мають вживатися
державами настільки, наскільки це можливо.

Словосполучення
„настільки, наскільки це можливо” означає максимально можливу (допустиму) межу
(стадію) певного процесу. В даному випадку мова йде про визнаний
(констатований) Європейським судом обов'язок держави, який полягає у вжитті
всіх законодавчо передбачених заходів, які максимально можливо і в найбільш
повній мірі відновлять становище Стягувача, яке існувало до порушення наданих
йому прав.

В пункті 27
Рішення Європейського суду з прав людини зазначено: „Більше того, Суд зазначає,
що беззаперечним є той факт, що держава все ще має невиконані зобов'язання щодо
виконання нематеріальної частини рішення від 7 березня 2003 року, винесеного на
користь заявника”. Нематеріальним аспектом рішення національного суду є
поновлення особи на роботі. В рамках даних правовідносин додатковими заходами
індивідуального характеру може бути лише вжиття заходів по працевлаштуванню
Позивача (поновлення його на попередній посаді, пропозиція йому іншої
рівноцінної посади, переведення його на інше місце роботи тощо).

В контексті
вищезазначеного, Суд звертає увагу на те, що на момент набуття рішенням
Європейського суду з прав людини у справі „ІНФОРМАЦІЯ_2 проти України” статусу
остаточного (29 червня 2007 р.), підприємство-відповідач за рішенням Антрацитівського
міського суду від 7 березня 2003 р. перебувало в процедурі ліквідації, яка
остаточно закінчилася (підприємство було визнано банкрутом і ліквідовано) 18 грудня 2007 року.

Положенням
пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України „Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом” встановлено, що з дня прийняття
господарським судом постанови про визнання
боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька
діяльність банкрута завершується закінченням

технологічного
циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу.

З даного
нормативного положення випливає факт як теоретичної, так і практичної
неможливості поновлення ОСОБА_2. на роботі (що трактується Позивачем як вжиття
додаткових заходів індивідуального характеру). В даному випадку мова йде про
„неможливість” відновлення попереднього юридичного стану Позивача, оскільки
підприємницька діяльність підприємства, на якому він повинен бути поновлений за
рішенням національного суду, припинена, і дане підприємство перебуває в
процедурі ліквідації, і по спливу відповідного періоду - ліквідоване.

Відповідно
до статті 11 Закону України „Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з
прав людини” протягом 3-х днів
від дня
одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного
Орган представництва: а) надсилає
Стягувачеві повідомлення з
роз'ясненням його права порушити
провадження про перегляд справи та/або
про його право на
відновлення провадження відповідно
до чинного законодавства; б) повідомляє органи, які є відповідальними за
виконання передбачених у рішенні Суду про дружнє врегулювання додаткових
заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих
заходів. До повідомлення додається переклад рішення Суду про дружнє
врегулювання, автентичність якого
засвідчується Органом представництва.

Відповідно
до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 року № 784 „Про заходи щодо реалізації Закону
України „Про виконання рішень та
застосування практики Європейського суду з
прав людини” представництво України в
Європейському суді з прав людини у разі розгляду питань дотримання нею
Конвенції про захист
прав людини і основоположних
свобод та звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини
у справах проти України здійснюється в
установленому порядку Міністерством юстиції через Урядового уповноваженого у
справах Європейського суду з прав людини.

Відповідно
до статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод
(ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р.) якщо Суд визнає
факт порушення Конвенції або
протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове
відшкодування, Суд, у разі необхідності,

надає
потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

Пунктом 26
Рішення Європейського суду з прав людини у справі „ІНФОРМАЦІЯ_2 проти України”
встановлено: „Оскільки заявник вимагав суми, присуджені йому рішеннями, що
розглядаються, Суд вважає, що Уряд повинен виплатити йому невиплачену
заборгованість (див. пункт 8) на задоволення його вимог стосовно матеріальної
шкоди. Суд відхиляє решту вимог заявника стосовно матеріальної шкоди, оскільки
вони є необгрунтованими. Далі суд вирішує, що заявник зазнав моральної шкоди та
присуджує йому, приймаючи рішення на засадах справедливості, 2600 євро”.

Відповідно
до частини 1 статті 43 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод
упродовж трьох місяців від дати ухвалення рішення палатою будь-яка сторона у
справі може, у виняткових випадках, звернутися з клопотанням про передання
справи на розгляд Великої палати.

Згідно з
пунктом b) частини 2 статті 44 Конвенції
рішення палати стає остаточним через три місяці від дати постановлення
рішення, якщо клопотання про передання справи на розгляд Великої палати не було
заявлено.

Суд
констатує той факт, що передбачену статтею 41 Конвенції про захист прав людини
та основоположних свобод справедливу сатисфакцію Позивачу було надано в розмірі
2600 євро. Позивачем рішення ЄСПЛ в порядку, визначеному статтею 43 Конвенції
про захист прав людини і основоположних свобод, не оскаржувалося. Тому в даному випадку Суд звертає увагу на
те, що дії по отриманню Позивачем визначеного йому рішенням ЄСПЛ розміру
справедливої сатисфакції свідчать про визнання останнім такого розміру
достатнім та адекватним.

Щодо вимоги
Позивача про відшкодування моральної шкоди Суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Задоволенню
в адміністративному процесі підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушене
право особи в сфері публічно-правових відносин. Судом не встановлено, а
Позивачем не надано об'єктивних доказів на підтвердження вимоги про
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог статті 6 Конституції
України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів
України.

Суд звертає
увагу на те, що усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно
до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: (1)
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що, зокрема, передбачені Конституцією та законами України; (2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; (3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 1
статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з
меж заявлених позовних вимог, пояснень представників сторін, системного аналізу
положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві доводи Позивача є необґрунтованими, та
відповідно такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі
викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 17, 94, 99, 100, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

П О С
Т А Н О В И В

В
задоволенні адміністративного позову -відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча
Суддя
Н. Є. Блажівська

Судді
Я.І. Добрянська

В.І.
Келеберда