Справа № к-20724/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову господарського суду Львівської області
від 01 грудня 2005 року й ухвалу Львівського апеляційного господарського суду
від 12 квітня 2006 року у справі

№1/1016-20/387а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Золочівської міської ради про
визнання незаконним рішення №267 від 29.08.2005 р. "Про встановлення
режиму роботи підприємств сфери обслуговування та харчування" та визнання
незаконними відмов міського голови м. Золочева №637 від 15.06.2005 р., №797 від
21.07.2005 р. у видачі дозволу на режим роботи, -

встановила:

В жовтні 2005 року заявники
звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати незаконним
рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради від 29.08.2005 р. №267
"Про встановлення режиму роботи підприємств сфери обслуговування та
харчування" в частині встановлення режиму роботи для закладів харчування,
розташованих в окремо стоячих будинках (п.5 ч. 1 Рішення) та скасувати його;
визнати незаконними відмови міського голови міста Золочева від 15.06.2005 року
№637 та від 21.07.2005 року №797 у видачі дозволу на режим роботи бару
"Монако" з 12 год. дня до 2 год. ночі; зобов'язати виконавчий комітет
Золочівської міської ради встановити режим роботи бару "Монако", що
знаходиться в місті Золочеві по вул. Шевченка, 63, з 12 год. 00 хв. дня до 02
год. 00 хв. ночі щодня.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 01 грудня 2005 року, залишеним без змін ухвалою
Львівського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2006 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. і ОСОБА_1. було відмовлено.

В касаційній скарзі позивачі,
посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просять
постановлені по справі судові рішення скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, приватний підприємець ОСОБА_1. на момент звернення з позовом згідно
договору №1 від 01.04.2005 року був орендарем кафе "Святкове" у м.
Золочів по вул. Шевченка, 63, і здійснював згідно договору сумісництва від
04.04.2005 року з приватним підприємцем ОСОБА_2 спільну діяльність в галузі
громадського харчування, проведення дискотек, розважальних заходів у барі
"Монако" в м. Золочів по вул. Шевченка, 63.

24.05.2005 року та 22.06.2005 року
приватний підприємець ОСОБА_1. звернувся з заявами до виконавчого комітету
Золочівської міської ради про надання дозволу на режим роботи бару
"Монако" з 12 год. дня до 2 год. ночі, на що отримав відмову листами
від 15.06.2005 року №637 та від 21.07.2005 року №797.

На лист ПП ОСОБА_2. від 19.08.2005
року з аналогічної вимогою, останнім отримано рішення виконкому Золочівської
міської ради від 29.08.2005 року №267 "Про встановлення режиму роботи
підприємств сфери обслуговування та харчування" (зі змінами внесеними
рішенням Виконкому від 26.10.2005 року №347). Даним рішенням виконкому
встановлено на території міста Золочева режим роботи закладів харчування,
розміщених в окремо стоячих будівлях з 9 год. ранку до 24 год. ночі.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суди попередніх інстанцій виходили з положень, закріплених в ч.1 ст. 24 Закону
України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя
населення", згідно з якою орган місцевого самоврядування зобов'язаний
забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі,
побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при
проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо
рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у
приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих
і громадських будівлях, що не перевищують рівнів, установлених санітарними
нормами. Також орган місцевого самоврядування повинен вживати заходів щодо
недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними
нормами в розташованих у межах населених пунктів закладів громадського
харчування, торгівлі побутового обслуговування,
розважального та грального
бізнесу та на їх територіях
(захищених об'єктах).

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.
24 вищезазначеного Закону, у нічний час, із двадцять другої до восьмої години
на захищених об'єктах забороняються гучний спів і викрики, користування
звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення
салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.

З такими висновками судів
погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, виходячи з
наступного.

Доводи, викладені позивачами у
касаційній скарзі, зводяться до порушення їх права на вільне здійснення
підприємницької діяльності незабороненої законом.

Проте, надаючи оцінку правомірності
дій відповідача, суди обґрунтовано виходили з принципу змагальності сторін та
офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

Так, у своїх запереченнях на
позовну заяву, виконавчий комітет Золочівської міської ради вказував про
невідповідність дійсності тверджень позивача про відсутність біля бару
прилеглих приміщень, в яких постійно чи тимчасово перебувають люди, та
зазначав, що з південного та західного боку, крім саду, як це вказує в заяві
позивач, знаходяться ще дві приватні садиби мешканців міста, відстань яких до
бару складає близько 18 метрів, а з північної сторони з іншої сторони дороги
шириною 12 метрів знаходиться ще п'ять приватних садиб у яких постійно
перебувають люди, що слугувало вагомим фактором при прийнятті рішень виконкому
про режим роботи закладів громадського харчування.

Відповідно до положень абз.2 ч. 5
ст. 24 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного
благополуччя населення" передбачені частинами другою та третьою цієї
статті вимоги щодо додержання тиші та обмежень певних видів діяльності, що
супроводжується шумом не поширюються на випадки здійснення в закритих
приміщеннях будь-яких видів діяльності, що супроводжується шумом, за умов, що
виключають проникнення шуму за межі таких приміщень.

Виходячи з вищенаведених положень
Закону та поданих позивачем доказів, зокрема протоколу досліджень шумового
навантаження та інфразвуку від

10.08.2005 р. № 29, з якого
вбачається, що виміряні рівні шуму від роботи музичного центру в нічний час ззовні
бару "Монако" становлять 52 дБ., судом першої інстанції було зроблено
правильний висновок про те, що положення зазначені в абз. 1 ч. 5 ст. 24 Закону
України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя
населення" не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки
даними положеннями Закону категорично зазначено про те, що дана норма підлягає
застосуванню лише за умов, що виключають проникнення шуму за межі таких
приміщень.

З урахуванням викладених фактів,
судом апеляційної інстанції було зроблено обґрунтований висновок про те, що
висновки суду першої інстанції є правильними і такими, що відповідають вимогам
Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного
благополуччя населення", а виконавчий комітет Золочівської міської ради в
межах своєї компетенції, вимог Закону встановив своїм рішенням №267 від
29.08.2005 року режим роботи закладів харчування, зокрема бару
"Монако" з

9 год. 00 хв. дня до 24 год. 00 хв.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди першої та
апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам закону.
Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи касаційної скарги зазначені висновки суду не
спростовують та зводяться до
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 86 КАС
України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи
судом правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального
права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів
не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову господарського суду Львівської області від 01 грудня
2005 року й ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 12 квітня
2006 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: