Справа № К-25327/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2008-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Гуріна М.І.

Кобилянського М.Г.

Юрченка В.В.

при секретарі судового засідання Полинько Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
обласного центру з нарахування і виплати пенсій та допомог Житомирської
обласної державної адміністрації, Управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської області про стягнення невиплачених коштів, яка
переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_1
на постанову апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2006 року

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі, обласного центру з нарахування і виплати
пенсій та допомог Житомирської обласної державної адміністрації про стягнення
невиплачених коштів.

Зазначала, що відповідачі в порушення вимог статей 37, 39, 48, 51 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» сплачують компенсації, доплати та додаткову пенсію у
розмірах, що не співвідносяться з
мінімальною заробітною платою, та мінімальною пенсією за віком, внаслідок чого
за період з 1 листопада 2002 року по 31 жовтня 2005 року їй, як особі, учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, котра проживає на території
радіоактивного забруднення та отримує пенсію, заборговано 23 472,66 грн.
Просила задовольнити позов.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 1 березня
2006 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено стягнути з обласного центру з нарахувань та виплат пенсій і
допомог Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 3 146 грн.
допомоги за період з 1.11.2002 по 1.11.2005 у зв'язку з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та щорічну допомогу на оздоровлення за
2002-2004 роки в сумі 3 279,90 грн.

За той же період з Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі
на користь ОСОБА_1 стягнуто 15 730 грн., як суму підвищеної пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на
території радіоактивного забруднення та 1 316,76 грн. додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю особі, віднесеної до 2 категорії.

Новою постановою апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2006
року рішення суду першої інстанції скасовано та постановлене нове, яким в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, з посиланням на порушення апеляційним судом
норм матеріального права, просить рішення останнього скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою та потерпілою від
Чорнобильської катастрофи 2 категорії, проживає в м. Овручі Житомирської
області, тобто на території
радіоактивного забруднення, яку віднесено до зони гарантованого добровільного
відселення.

Задовольнивши вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виплати і
компенсації про які йдеться в позові здійснювались на підставі постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто у розмірах,
що не відповідають вимогам Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому
застосуванню підлягає закон, як акт вищої юридичної сили.

Скасувавши рішення і постановивши відмовити у позові, апеляційний суд
зазначив, що позивач одержувала передбачені Законом доплати і компенсації в
розмірах визначених постанови Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996, в межах видаткової частини
бюджету, а тому будь яка заборгованість держави з цих виплат відсутня.

З висновками апеляційного суду погодитись не можна.

За змістом частини 1 статті 37 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (тут і
далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянам, які
проживають у зоні гарантованого добровільного відселення була передбачена
виплата щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного
господарства в розмірах 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Частинами 1, 2 статті 39 цього Закону встановлено, що непрацюючим
пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, до
пенсії проводиться доплата у розмірі двох мінімальних заробітних плат, а згідно
з частиною 1 статті 51 того ж Закону передбачено виплату особам, віднесеним до
категорії 2 щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю у розмірі
30 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 48 цього ж Закону передбачена щорічна допомога на
оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварі ЧАЕС 2 категорії у розмірі 5
мінімальних заробітних плат.

У період, за який заявлені вимоги про стягнення доплат розміри мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії за віком постійно змінювалися.

В той же час, розміри допомоги і доплат були сталими і здійснювалися на
підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зокрема, підпунктом «д» пункту 1 постанови розмір щомісячної грошової допомоги
у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного
відселення визначався у 210 тис.
карбованців, доплата таким громадянам до пенсії
( пункт 2 постанови) встановлювалась у сумі 1050 тис. карбованців, а
виплати, які ґрунтуються на мінімальному розмірі пенсії за віком провадились із
суми 1500 тис. карбованців (пункт 4 постанови).

Апеляційний суд вважав, що застосуванню підлягає розмір виплат встановлений
зазначеною постановою.

Однак, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Кабінет Міністрів України не уповноважено
зменшувати суми компенсацій і доплат,
встановлений Законом.

Більше того, частиною 1 статті 67 зазначеного Закону передбачено, що
конкретні розміри всіх виплат підвищуються Кабінетом Міністрів України
відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної
плати.

Незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати та розміру
мінімальної пенсії за віком, розміри компенсацій і доплат передбачених статтями
39, 39, 48, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» залишались незмінними з 1996
року, тобто не відповідали розмірам встановленим цим Законом та іншими законами
України.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції у частині необхідності здійснення
виплат в розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не ґрунтується на законі, що є підставою для
скасування судового рішення.

Оскільки апеляційним судом питання щодо правильності розрахунків стягнених
виплат не перевірялись, то справа підлягає направленню на новий апеляційний
розгляд для перегляду в межах визначених статтею 195 Кодексу адміністративного
судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 223, 230, частиною 2 статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2006 року
скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України лише за
винятковими обставинами у строк та у порядку визначеними статтями 237 - 239 КАС
України.

Головуючий М.І. Цуркан

Судді С.Є. Амєлін

М.І. Гурін

М.Г. Кобилянський

В.В. Юрченко