Справа № 22-а-1537-Ф/07
Суддя: Полянська В.О.
Дата ухвалення: 2007-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого
судді: Моісеєнко Т.І.,

суддів Мамасуєвої Л.О. Полянської В.О.,

при секретарі: Князькіній О.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 в особі
ОСОБА_2 до Військового комісаріату АР Крим, ВАТ «Державний Ощадний банк
України» про встановлення права на отримання пенсії за вислугу років і
стягнення заборгованості по недоотриманій пенсії, за апеляційною скаргою
Військового комісаріату АР Крим на постанову Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 24 жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У
вересні 2006 року представник ОСОБА_1
- ОСОБА_2, звернувся
до суду з позовом до Військового комісаріату АР Крим, ВАТ «Державний Ощадний
банк України» про встановлення права на отримання пенсії за вислугу років і
стягнення заборгованості по недоотриманій пенсії.

Свої
вимоги мотивував тим, що 15 серпня 2005 року майору запасу ОСОБА_1 виповнилось 45
років, і оскільки загальний трудовий стаж у нього на той час складав більше 25
років, з яких 17 років і 3 місяці - військова служба, то у нього виникло,
відповідно до п. «б» ст.
12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і деяких інших осіб»
(у редакції Закону від 04 липня 2002 року), право на отримання пенсії за
вислугу років. Позивач звертався у військовий комісаріат за призначенням пенсії
за вислугу років, проте йому було відмовлено на тій підставі, що на день
звільнення йому виповнилося 45 років і він не має права на пенсію за вислугу
років з урахуванням трудового стажу, що стало підставою звернення до суду.

Просив
розрахунок пенсії провести з урахуванням встановлених додаткових видів
грошового забезпечення, а саме: премії 33, 3% від грошового утримання,
передбаченої постановою КМУ № 829 від 22 травня 2000 року і наказом Міністра
оборони України № 75 від 05 березня 2001 року; щомісячної надбавки в розмірі
100% грошового забезпечення, встановленого указом Президента України № 173 від
23 лютого 2002 року; надбавки за безперервну службу у Збройних Силах України у
розмірі 50% посадового окладу, передбаченого Указом Президента України № і №
389 від 05 травня 2003 року.

Справа №
22-а-1537-Ф/07р.

Головуючий
у першій інстанції Копилян В.А.

Суддя-доповідач
Полянська В.О.

Постановою
Феодосійського міського суду АР Крим від 24 жовтня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у
повному обсязі.

В
апеляційній скарзі Військовий комісаріат АР Крим просить скасувати постанову
суду, прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В
обгрунтування своїх вимог апелянт посилається на неправильне застосування судом
норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування суттєвих обставин
по справі і надання неналежної правової оцінки доказам, які надавалися
апелянтом.

Апелянт
посилається на те, що суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи
відсутнє рішення Військового комісаріату АР Крим щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення
пенсії. Тобто відсутні докази про наявність предмету спору між позивачем та
відповідачем. Апелянт вважає, що за таких обставин суд не повинен був
розглядати справу.

Крім
того апелянт вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду за судовим
захистом своїх прав.

Апелянт
вказує на те, що судом не вирішена одна з вимог позивача - питання про
призначення пенсії. Вказана вимога залишилися без розгляду.

На думку
апелянта даний спор не підлягає розгляду в порядку адміністративного
судочинства, так як йдеться спір про право, тому повинен розглядатися в порядку
цивільного судочинства.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга Військового комісаріату АР Крим підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх правомірності та доведеності.

З таким
висновком суду не може погодитися колегія суддів, оскільки від не відповідає
обставинам справи та спростовується її матеріалами.

З
позовної заяви вбачається, що позивач скаржиться на бездіяльність Військового
комісаріату щодо призначення йому пенсії за вислугу років і вважає її
беззаконною, оскільки йому було відмовлено в призначенні пенсії відповідно до
норм п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб» в редакції від 04 липня 2002 року.

Проте
матеріали справи не містять доказів про звернення позивача із заявою,
відповідно до норм ч. 1 ст. 48 вищеназваного закону, до Військового комісаріату
про призначення йому пенсії за наведених в позові підстав. Відсутні докази і
про прийняття відповідачем будь якого рішення відносно вимог ОСОБА_1 Таких
доказів не надав і представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Як
вбачається з матеріалів справи позивач порушив вимоги ст. 48 Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ і деяких інших осіб» та ст. ст. 44, 45 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до
яких він повинен був звернутися з заявою до компетентних органів про
призначення пенсії, оскільки в всупереч вимог ч. 1 ст. 71 КАС України не довів
суду правомірність своїх вимог.

З оглядом на
вищенаведене, колегія суддів вважає, що ні позивачем, ні його представником не
доведено суду, що між ОСОБА_1 та Військовим комісаріатом АР Крим під час
розгляду справи в суді існував спір про призначення позивачеві пенсії на підставі
норм п. «б»
ст. 12 Закону
України «Про пенсійне
забезпечення

військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і деяких інших
осіб» в редакції від 04 липня 2002 року.

Таким
чином, колегія суддів вважає, що при відсутності предмету спору, а саме рішення
Військового комісаріату про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 суд не мав
підстав для задоволення його позовних вимог.

Обгрунтованим
вважає колегія суддів доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення
до суду з позовом про захист свого права, передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України,
оскільки право на призначення позивачеві пенсії на підставі норм п. «б» ст. 12
Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і деяких інших осіб»
в редакції від 04 липня 2002 року у ОСОБА_1
наступило 15 серпня 2005 року, а до суду він звернувся лише у вересні 2006
року.

Керуючись
ст. ст. 195, 196, п.3 ч. 1 ст. 198, п.3ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, судова колегія судової палати по
цивільних справах

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Військового комісаріату Автономної Республіки Крим задовольнити.

Постанову
Феодосійського міського суду АР Крим від 24 жовтня 2006 року скасувати.

Прийняти
нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в особі
ОСОБА_2.

Постанова суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту оголошення, однак може
бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду в касаційному порядку протягом
одного місяця.