Справа № К-21300/06
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

05 червня 2008 р.
Справа №18/259

к/с № К-21300/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Головуючий:

Нечитайло О.М.

Судді:

Конюшко К.В.

Ланченко Л.В.

Пилипчук Н.Г.

Степашко О.І.

при секретарі

Прудкій О.В.

за участю представників сторін

позивача:

ОСОБА_1 дов. від 04.06.2008р. №24528/10-15

відповідача-1:

не з'явились

відповідача-2:

ОСОБА_2 дов. від 26.11.2006р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м. Рівне

на рішення

господарського суду Рівненської області

від

01.10.2004 року

та постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

08.12.2004р.

у справі

№ 18/259

за позовом

Державної податкової інспекції у м. Рівне

до

Приватного підприємства «Віа-Контур»

Приватного підприємця ОСОБА_3

про

визнання угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

Державна
податкова інспекція у м. Рівне (надалі, позивач, ДПІ у м. Рівне), звернулась до
господарського суду Рівненської області із позовом до Приватного підприємства
«Віа-Контур» (надалі - відповідач-1, ПП «Віа-Контур») та Приватного підприємця
ОСОБА_3 (надалі - відповідач-2, ППОСОБА_3) у якому, з підстав, передбачених ст.
49 ЦК УРСР, просить визнати недійсною укладену відповідачами угоду та стягнути
в доход держави все отримане за такою угодою в натурі, а у разі неможливості
повернення майна - стягнути відповідну суму до бюджету.

Рішенням
Господарського суду Рівненської області (суддя Гудак А.В) від 01.10.2004 р.,
яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду
від 08.12.2004р. (судова колегія у складі: головуючий: Процик Т.С., судді:
Галушко Н.А., Юрченко Я.О.) у справі №18/259,. відмовлено в позові Рівненській
ОДПІ про визнання недійсним, в порядку ст. 49 Цивільного кодексу УРСР, договору
купівлі-продажу товарів від 02.07.2001 року № 1/07, укладеного ПП ОСОБА_3 та ПП
«Віа-Контур».

Вказані
судові рішення мотивовано тим, що сукупність встановлених у ході розгляду
справи фактичних обставин, свідчить про відсутність умислу у сторін оспорюваної
угоди на досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства, з
огляду на що, підстави для застосування нормативного припису ст. 49 ЦК УРСР
України - відсутні.

ДПІ у м. Рівне (правонаступник Рівненської ОДПІ), не погоджуючись із такими судовими
рішеннями, звернулась до
Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою в якій, з
підстав порушення господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, а саме ст. 67 Конституції України, ст. 49 ЦК УРСР та
процесуального права - ст. 35 Господарського Процесуального кодексу України
просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від
01.10.2004 р., постанову Львівського апеляційного господарського суду від
08.12.2004р. у справі №18/259 та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заперечень на вказану касаційну скрагу від відповідачів
до адміністративного суду касаційної інстанції не надійшло.

Представник відповідача-1 у судове
засідання суду касаційної інстанції не з'явився, своїм процесуальним правом, що
передбачене ст.49 КАС України не скористався, про причини не явки суду не
зазначив, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання був повідомлений
належним чином.

Відповідно до ч. 1 та. ч. 2 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у
межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено наступне:

02.07.2001р., між ПП «Віа-Контур» та ПП ОСОБА_3 укладено
договір купівлі-продажу № 1/07, предметом якого є шкури мокросолоні ВРХ.

Так, за змістом даного договору вбачається зобов'язання
продавця (відповідач-1) передати у власність покупцю (відповідач-2) товар, що є
предметом договору, а саме шкури мокросолоні ВРХ та, відповідно, зобов'язання
останнього оплатити поставлений товар.

На виконання умов названого договору, відповідач-1
виписав відповідачу-2 податкову накладну від 02.07.2001р. № 5 на загальну суму
312503,54 грн., у тому числі податок на додану вартість у розмірі 52 083,92
грн.

В свою
чергу, ПП ОСОБА_3, відповідно до умов договору, перераховано на банківський
рахунок ПП «Віа-Контур» 312 503,54 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 52 083,92 грн., що
підтверджується копіями платіжних доручень № 16 від 17.07.2001р., № 17 від
31.07.2001р. та № 18 від 07.08.2001р.

На дату
укладання договору купівлі-продажу (02.07.2001р.) і дату видачі податкової
накладної (02.07.2001р.) ПП «Віа-Контур» перебувало на податковому обліку, як
платник податків з 21.05.2001р., як платник ПДВ з 07.06.2001р., що
підтверджується довідкою ДПІ у Святошинському районі м. Києва № 3614/9/10-014
від 30.09.2004р., рішенням Шевченківського районного суду м.Києва та копією
акту податкового органу № 3 від 22.02.2003р.

Також
період, в якому здійснювалась операція по спірному договору (2001 рік), був
предметом дослідження зі сторони позивача при проведенні документальної
перевірки правильності справляння податків з доходів, отриманних від зайняття
підприємницькою діяльністю ОСОБА_3за період з 23.02.2001р. по 30.06.2003р., та
достовірність обліку і сплати ПДВ за період з 11.03.2001р. по 31.07.2003р. та
порушень по оподаткуванню операції згідно спірного договору не виявлено (акт
б/н від 12.09.2003р.).

Крім
того, господарськими судами першої та апеляційної інстанцій зазначено, про факт
наявності в матеріалах справи копії акту ДПІ у Святошинському районі м. Києва №
3 від 22.02.2003р. щодо скасування реєстрації ПП «Віа-Контур» як платника
податку на додану вартість та копія довідки податкового органу про зняття з
обліку платника податків ПП «Віа-Контур» № 1282/9/19-128 від 19.03.2003р.
Однак, згідно довідок статистики ПП «Віа-Контур» перебувало у ЄДРПОУ станом на
03.08.2004р., а отже, зазначається господарськими судами першої та апеляційної
інстанцій, існувало у якості юридичної особи.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, заслухавши пояснення представника позивача,
відповідача-2, перевіривши правильність застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин
справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення
касаційної скарги ДПІ у м. Рівне, з огляду на наступне.

Як вказувалось вище та свідчать
матеріали справи, позивач звернувся із позовом від 03.06.2004р. до
господарського суду Рівненської області про визнання недійсною угоди від
02.07.2001р., укладеної між ПП ОСОБА_3 та ПП «Віа-Контур». та стягнення всього
отриманого за такою угодою на користь державного бюджету з підстав, передбачених
ст.49 ЦК УРСР.

Однак, судова колегія Вищого
адміністративного суду України вбачає відсутність нормативних підстав для
звернення податковим органом із таким позовом до суду, виходячи з наступного.

1 січня 2004р., згідно п. 1 та п. 2
Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ЦК УРСР 1963р.
втратив чинність.

Цивільний
кодекс України за своїм нормативним змістом не містить таких публічно -
правових наслідків укладення недійсної угоди, які були встановлені ст. 49 ЦК
УРСР, а саме Цивільним кодексом України скасована відповідальність (правові
наслідки) у вигляді публічно-правової санкції - стягнення в доход держави,
одержаного однієї чи обома сторонами за угодою, з мотивів укладення угоди з
метою, суперечною інтересам держави та суспільства. Наслідком укладення угоди,
яка порушує публічний порядок (ст.228 Цивільного кодексу України) не є
адміністративно-правова конфіскація.

За
змістом ч. 2 ст. 5 ЦК України, кодекс має зворотню дію у часі, коли він
пом'якшує або скасовує відповідальність особи.

За таких обставин, касаційна скарга ДПІ у м. Рівне
підлягає залишенню без задоволення, а рішення
господарського суду Рівненської області від 01.10.2004р. та постанова
Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2004р. у справі № 18/259
області - без змін.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210 ~ 232 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1.
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне на рішення господарського суду Рівненської області
від 01.10.2004р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від
08.12.2004р. у справі № 18/259 залишити без задоволення.

2.
Рішення господарського суду Рівненської області від 01.10.2004р. та постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2004р. у справі № 18/259
залишити без змін.

3.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена,
крім випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
суддя:
Нечитайло О.М.

Судді
Конюшко К.В.

Ланченко
Л.В.

Пилипчук Н.Г.

Степашко
О.І.

З
оргиіналом вірно

Відповідальний
секретар
Ликова В.Б.