Справа № 6/254
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2008-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

31.07.2008 р.
№ 6/254

ОСОБА_1
ОСОБА_2 ОСОБА_3

до

Управління праці та соціального захисту
населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації

про

визнання протиправною бездіяльності та
зобов"язання перерахувати та виплатити щорічну разову допомогу на
оздоровлнення ,

Суддя Добрянська Я.І.

Секретар судового засідання Зубко
Л.П.

За
участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1., ОСОБА_2 ., ОСОБА_3 .

відповідача
1 не з'явилися

відповідача
2 не з'явилися

На
підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України 31.07.2008 р. проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

До
Окружного адміністративного суду м. Києва звернулися з позовом до відповідача 1
Управління соціального захисту населення в Деснянському районі м. Києва, про
стягнення недоотриманих належних сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2004
- 2007 р. р. ОСОБА_1в розмірі 6851,60 грн., ОСОБА_2в розмірі 6891,60 грн.,
ОСОБА_3в розмірі 4105,60 грн.

В
обґрунтування позову позивачі зазначили, що відповідач своїми діями
порушує вимоги ст.. 21, 22, 24,
46, 55 Конституції України та ст.. 48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від
28.02.1991 р. № 796-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон №
796-ХІІ), що призвело до відмови в
перерахунку сум одноразової допомоги на оздоровлення.

Відповідач
1 проти позову заперечує, вважає його
необґрунтованим виходячи з наступного. Згідно ст. 77 та ст. 109 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006 рік»та ст.. 101 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік»зупинено дію абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”
в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати. Та надано право Кабінету Міністрів України встановлювати
розміри соціальних виплат, передбачених Законом України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених відповідними
програмами.

Відповідно
до «Положення про управління праці та соціального захисту населення Деснянської
районної у м. Києва державної адміністрації», затвердженого розпорядженням
Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, управління праці та
соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної
адміністрації є структурним підрозділом районної державної адміністрації, що
утворюється головою цієї адміністрації, підзвітним і підконтрольним голові
держадміністрації та відповідно Головному управлінню соціального захисту
населення Київської міської державної адміністрації, Головному управлінню праці
та зайнятості Київської міської державної адміністрації.

Згідно
з вказаним Положенням, управління приймає заяви та інші документи, на підставі
яких призначає компенсаційні виплати, формує банк даних одержувачів
компенсаційних виплат. Тобто, виплату компенсацій управління праці та
соціального захисту не здійснює. Функції здійснення виплат покладено на
Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Тому,
враховуючи викладене, з метою повного та об'єктивного розгляду справи суд
02.06.08 в попередньому засіданні виніс ухвалу про залучення Київського міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат в якості відповідача 2 по справі №
6/254.

Відповідач
2 заперечує проти позовних вимог з тих же підстав, та зазначає, що законами
щодо зміни розміру мінімальної
заробітної плати, які були введені в дію після прийняття Верховною Радою
України постанови від 20.02.1996 р. № 49/96 «Про порядок введення в дію статей
10, 33, 34 Закону «Про оплату праці»та
встановлення мінімального розміру пенсії за віком», зміни до чинного
законодавства щодо визначення цією постановою розрахункової величини для
обрахування розміру соціальних виплат (крім пенсій) не вносилися.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників,
всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
1 ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи внаслідок аварії на ЧАЕС, позивач 2 ОСОБА_2 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
2 категорії, позивач 3 ОСОБА_3 є особою,
евакуйованою з зони відчуження в 1986 році. Позивачі перебувають на обліку в
Управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації, отримують компенсацію на продукти харчування та
щорічну допомогу на оздоровлення.

Суд,
розглянувши матеріали справи прийшов до висновку про часткове задоволення
позовних вимог, з огляду на наступне. Слід зазначити, що загальний строк
позовної давності відповідно до ст. ст. 257, 263 Цивільного кодексу України, складає три
роки. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 ., ОСОБА_2 . та ОСОБА_3 . підлягають
задоволенню за період 2005-2007 р.р.

Згідно
пункту 1 частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”, учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції другої
категорії щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, інвалідам 2 групи внаслідок аварії на ЧАЕС щорічна
допомога на оздоровлення виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат,
особам евакуйованими з зони відчуження в 1986 році виплачується у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат.

Стаття
62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, визначає, що роз'яснення порядку
застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами
та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно
від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Відповідно
до п.1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, встановлені такі розміри виплат,
передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 13, ст. 178; N 37, ст. 543, газета "Голос
України", 25 червня 1996 р. N 114):

е)
одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах:

інвалідам
I групи - 37930 тис. карбованців;

інвалідам
II групи - 28440 тис. карбованців;

інвалідам
III групи - 18960 тис. карбованців.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»були внесені зміни до Постанови КМ України № 836 та встановлено, що
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується
такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення:

інвалідам
I і II групи - 120 гривень;

учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень;

інвалідам
III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень;

учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині,
яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та
евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень.

Стаття
83 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» від 23.12.2004 р.
№ 2285-ІV, встановлює, що мінімальна заробітна плата з 01.09.2005 р. складає 332,00 грн. Позивачу 1 за 2005 р.
було виплачено 26,70 грн., позивачу 2 -26,70 грн., позивачу 3 -15,70 грн.

Стаття
82 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 р.
№ 3235-ІV, встановлює, що мінімальна заробітна плата з 01.01.2007 р. складає 400,00 грн. Позивачу 1 за 2006 р.
було виплачено 120,00 грн., позивачу 2 -100,00 грн., позивачу 3 -75,00 грн.

Стаття
76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р.
№ 489-V, встановлює, що мінімальна заробітна плата з 01.10.2007 р. складає 460,00 грн. Позивачу 1 за 2007 р.
було виплачено 120,00 грн., позивачу 2 -100,00 грн., позивачу 3 -75,00 грн.

Таким
чином, недоплата позивачам одноразової
допомоги на оздоровлення складає
позивачу 1 ОСОБА_1:

за
2005 р. -1633,30 грн.

за
2006 р. -1880,00 грн.

за 2007
р. -2180,00 грн.

Всього
на загальну суму 5 693,30 грн.

Позивачу
2 ОСОБА_2:

за
2005 р. -1633,30 грн.

за
2006 р. -1900,00 грн.

за
2007 р. -2200,00 грн.

Всього
на загальну суму 5 733,30 грн.

Позивачу
3 ОСОБА_3:

за
2005 р. -980,00 грн.

за
2006 р. -1125,00 грн.

за
2007 р. -1305,00 грн.

Всього
на загальну суму 3 410,30 грн.

Оскільки,
Постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 836 “Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Постанова Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не передбачають умови, розміри
та порядок виплат щорічної допомоги інвалідам, учасникам ліквідації на ЧАЕС та
евакуйованим із зони відчуження, тому посилання відповідачів на вказану
постанову безпідставні.

Крім
того, Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” має вищу юридичну силу і при вирішенні
позовних вимог суд керувався вимогами
статті 48 вказаного Закону, яка передбачає право позивачам на щорічну допомогу
на оздоровлення в вище зазначених розмірах мінімальних заробітних плат. Так як,
ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню стаття 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з урахуванням розміру
мінімальної зарплати на момент виплати.

Виходячи
з вищенаведеного та з урахуванням вимог статті 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”
Управління праці та соціального захисту населення в Деснянської районної у м. Києві державної
адміністрації та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат повинні виплачувати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із суми мінімальної
заробітної плати на момент виплати щорічної компенсації на оздоровлення.

Отже,
суд вважає, що при нарахуванні щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення
слід виходити лише з вимог Закону України “Про статус і соціальних захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” і виплачувати її
у розмірах, визначених статтею 48 вказаного Закону для учасників ліквідації на
ЧАЕС, інвалідів відповідної групи та
особам евакуйованим з зони відчуження.

Постанова
Кабінету Міністрів України “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” є підзаконним нормативно-правовим актом, а
у разі виникнення колізії між її нормами та нормами Закону України “Про статус
і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, застосуванню підлягають положення останнього.

Враховуючи,
що обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві
наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, та свідчать про обґрунтованість
позовних вимог. Докази, подані позивачами частково підтверджують обставини, на
які позивачі посилається в обґрунтування
позовних вимог.

Відповідно
до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи
по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи
відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення
адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними
рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності
і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про
поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким
чином, суд дійшов висновку, що з урахуванням положень зазначеної статті
необхідно позов задовольнити частково.

Враховуючи
викладене та керуючись ст. ст. 69, 71, 94, 97, 112, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва,
-

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2.
Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації провести позивачу 1 ОСОБА_1 перерахунок недоотриманих
сум одноразової допомоги на оздоровлення
за періоди: за 2005 р. -1633,30 грн.,
2006 р. -1880,00 грн. та 2007 р. -2 180,00 грн., всього на загальну суму 5693,30 грн.; позивачу 2 ОСОБА_2 перерахунок
недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення за періоди: за 2005 р. -1633,30 грн., 2006 р. -1900,00 грн. та 2007 р. -2 200,00
грн., всього на загальну суму 5
733,30 грн.; ОСОБА_3 перерахунок
недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення за періоди: за 2005 р. -980,30 грн., 2006 р. -1125,00 грн. та 2007 р. -1 305,00
грн., всього на загальну суму 3
410,30 грн.

3. Зобов'язати Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити перерахунок
недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення позивачу 1 ОСОБА_1
перерахунок недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення за періоди: за 2005 р. -1633,30 грн., 2006 р. -1880,00 грн. та 2007 р. -2180,00
грн., всього на загальну суму
5693,30 грн.; позивачу 2 ОСОБА_2 перерахунок недоотриманих сум одноразової
допомоги на оздоровлення за періоди: за
2005 р. -1 633,30 грн., 2006 р. -1
900,00 грн. та 2007 р. -2 200,00 грн.,
всього на загальну суму 5733,30
грн.; ОСОБА_3 перерахунок
недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення за періоди: за 2005 р. -980,30 грн., 2006 р. -1 125,00 грн. та 2007 р. -1 305,00
грн., всього на загальну суму 3 410,30 грн.

4. В
іншій частині позову відмовити.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги. Заява про
апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти
днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються
Київському апеляційному адміністративному суду через Окружний адміністративний
суд міста Києва.

Суддя
Добрянська Я.І.