Справа № 22-а-9935/08
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мазки Н.Б. Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-9935/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Колеснік
Г.А., Ястребової Л.В.

при секретарі

Агейченковій К.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради Луганської
області

на постанову

Первомайського міського
суду Луганської області

від

25 липня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-128/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області

про

визнання дій відповідача незаконними та зобов'язання
перерахувати та доплатити щорічну грошову допомогу на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В :

У червні
2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відмову
УПСЗН Первомайської міської ради Луганської області у виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення за 2001-2007 роки у розмірах передбачених ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» неправомірною та стягнути з відповідача зазначені
суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення.

Постановою Первомайського
міського суду Луганської області від 25
липня 2008 року позов задоволено частково.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку
в УПСЗН як особа, яка є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС
(надалі ЧАЕС) інвалідом 2 групи (1
категорія), до січня 2006 року інвалідом 3 групи, у зв'язку з чим користується
правами та пільгами, передбаченими Законом України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Суд задовольнив
позов про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002-2005, 2007 роки і
виходив з того, що ст. 48 вищезазначеного закону передбачає щорічну виплату
допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії,
інвалідам 3 групи в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, інвалідам 2 групи в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної
плати на момент виплати становив: у 2002 році - 140 грн., у 2003 році - 185
грн., у 2004 році - 205 грн., у 2005 році - 262 грн., у 2007 році - 400 грн.

З
урахуванням фактично отриманих позивачем сум щорічної допомоги на оздоровлення,
суд першої інстанції визнав дії УПСЗН Первомайської міської ради Луганської
області, що полягають у неповній виплаті щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за 2002-2005, 2007 роки неправомірними та зобов'язав відповідача
виплатити позивачу недоплачені суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення
за 2002-2005, 2007 роки у розмірі 5224 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, управління зазначило, що здійснювало виплати,
керуючись Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від
12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Особи, які беруть участь у справі до суду за викликом не
прибули.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне в їх задоволенні
відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, його визнано
інвалідом 2 групи (1 категорія), до січня 2006 року мав 3 групу інвалідності,
що підтверджується відповідними посвідченнями.

Відповідно до абз. 3, 4 ч.4 ст.48 Закону № 796-ХП
щорічна допомога інвалідам
2 групи виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а інвалідам 3 групи - у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абз.7 ч.4 ст. 48 Закону № 796-ХП).

Відповідачем виплачена позивачу щорічна грошову допомога
на оздоровлення у таких розмірах: за 2002 рік - 21,50 грн. (виплата здійснена у
січні 2002 року), за 2003 рік - 21,50 грн. (виплата здійснена у січні 2004
року), за 2004 рік - 21,50 грн. (виплата здійснена у січні 2005 року), за 2005
рік - 21,50 грн. (виплата здійснена у липні 2005 року) у відповідності
до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи», за 2006 рік - 120
грн.(виплата здійснена у квітні 2006 року), за 2007 рік - 120 грн. (виплата
здійснена у липні 2007 року) у відповідності до Постанови КМУ № 562 від
12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами № 836 та №
562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи, інвалідам 3 групи постановою № 836 встановлена допомога - 21,50
гривень (за грошовою реформою 1996 року), інвалідам 2 групи постановою № 562
встановлена допомога - 120 гривень.

Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та
Закони України, яким встановлені розміри мінімальної заробітної плати, зокрема
на час виплати допомоги позивачу у 2002 році - 140 грн., у 2003 році - 185
грн., у 2004 році - 205 грн., у 2005 році - 262 грн., у 2007 році - 400 грн., а
не постанови №№ 836, 562.

Крім того,
положення пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на
2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і
допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців
другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої,
частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від
№ 6-рп від 09.07.2007 р.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірах менших ніж передбачено Законом України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” - суд першої
інстанції обґрунтовано визнав неправомірними та стягнув з Управління праці та соціального захисту
населення Первомайської міської ради Луганської області на корить позивача
недоплачені суми щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за 2002-2005, 2007 роки у розмірі 5224 грн.

Тобто суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином,
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської
ради Луганської області на постанову Первомайського міського суду Луганської області від 25 липня 2008
року у справі № 2-а-128/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Первомайської міської ради Луганської області
«про визнання дій відповідача незаконними та зобов'язання перерахувати та
доплатити щорічну грошову допомогу на оздоровлення» - залишити без задоволення,
а постанову суду без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: