Справа № 2-А-1113/2007
Суддя: Тучинська Н.В.
Дата ухвалення: 2007-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-1113/ 2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
червня 2007 року Мурованокуриловецький
районний суд Вінницької області в

складі: головуючої - судді
Тучинської Н.В.,

при
секретарі Хонькович Л.І.,

з участю
представника відповідача Шевчук А.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Мурованокуриловецької райдержадміністрації про стягнення разової
щорічної допомоги, -

встановив:

ОСОБА_1має статус інваліда 3 групи і має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Зокрема,
відповідно до ч. 7 п. 27 ст. 13 Закону України № 3551-ХП від 22.10.1993 року
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 5
травня має виплачуватися разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних
пенсій за віком. Оскільки ОСОБА_1 у 2005-2006 роках допомога виплачувалася без
врахування розміру мінімальної пенсії за віком, з посиланням на закон про
держбюджет, яким занижено розмір допомоги, за цих два роки йому недоплачено
всього 4297 гривень щорічної разової грошової допомоги. За захистом своїх прав
ОСОБА_1з позовом про стягнення недоплаченої суми щорічної разової допомоги звернувся
до суду.

В судове засідання ОСОБА_1не з'явився, подавши попередньо заяву про
слухання справи в його відсутність (а.с. 2, зворот).

Представник відповідача позов не визнала і суду пояснила:
Виплата допомоги щорічно до 5 травня інвалідам війни здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету, розпорядником яких є Кабінет Міністрів України.
Управління ж є лише розпорядником коштів і бере на себе зобов'язання та
проводить видатки лише в межах бюджетних асигнувань. Вважає, що за цим позовом
мають відповідати Міністерство фінансів та Кабінет Міністрів України. Просить
відмовити в позові.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов
підлягає до задоволення, виходячи зі слідуючого:

ОСОБА_1має статус інваліда війни 3 групи (а.с. 4) і має право на пільги,
передбачені Законом України № 3551-ХП від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту». Зокрема, ч. 7 п, 27 ст. 13 Закону
України №3551-ХП від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» йому щорічно до 5 травня має виплачуватися разова грошова
допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до Закону України №2291-1У від 23.12.2004 року «Про внесення
змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування» та Закону
України № 2505-1У від 25.03.2005 року «Про внесення змін до Закону України «Про
державний бюджет України на 2005 рік» мінімальна пенсія за віком у 2005 році
складала 332 гривні; відповідно до Закону України «Про державний бюджет України
на 2006 рік» мінімальна пенсія за віком у 2006 році складала 359 гривень.

Таким чином, з урахуванням цих розмірів мінімальних пенсій за віком та ч. 7
п. 27 ст. ІЗ Закону України № 3551-ХП від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1мало б бути виплачено щорічної
грошової допомоги: у 2005 році - 2324 гривні (332 грн. х 7), у 2006 році - 2513
гривень (359 грн. х 7), а всього за 2005-2006 роки 4837 гривень.

Відповідно до довідки відповідача № 01-4/1137 від 14.03.07 р. (а.с. 5),
позивачу виплачено щорічної грошової допомоги до Дня перемоги за 2005-2006 роки
всього 540 гривень. Отже, недоплачена сума щорічної допомоги ОСОБА_1за
2005-2006 роки складає 4297 гривень (4837 грн. -540 грн).

Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача в тій частині,
що головним Законом, яким керується в своїй роботі Управління праці та
соціального захисту населення, є закони

про держбюджет на відповідні роки, а цими законами визначені конкретні
зменшені розміри щорічної допомоги учасникам війни, або зовсім не передбачені
ними. Основним Законом України є Конституція України, про що записано у
преамбулі до неї та зафіксовано у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 2
ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод. Отже, з врахуванням цих положень Конституції України, рішення
Конституційного Суду № 20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, яким визнано неконституційними
положення ст. 44 Закону України «Про державний бюджет на 2004 рік» про
встановлення розміру щорічної разової допомоги, а також відповідно до ст.17
Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії», де зафіксовано, що до числа основних державних соціальних гарантій
включаються мінімальний розмір заробітної плати та мінімальний розмір пенсії за
віком, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення основної частини
вимог позивача.

Заперечення представника відповідача щодо належності його до цього статусу
не відповідає і суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України №486
від 11.04.2002 року «Про забезпечення виплати у 2002 році разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», постанови Кабінету Міністрів України №425 від 31.03.2003
року «Про забезпечення виплати у 2003 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», якими встановлено, що виплат) разової
грошової допомоги здійснює орган праці та соціального захисту населення.

Суд, враховуючи стан здоров'я позивача, вважає, що слід задоволити
клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом (а.с. 2,
зворот). Крім того, відповідно до ч. 2 ст. З Конституції України, права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, забезпечення прав
є головним обов'язком держави. Таким чином, відмовивши в поновленні строку
позовної давності, суд обмежить гарантовані державою Україна соціальні гарантії
інваліду Великої Вітчизняної війни. Отже, суд вважає поважною причину пропуску
позивачем строку для звернення до суду з адміністративним позовом, а тому на
підставі ч.2 ст, 100 КАС України задовільняє клопотання про його поновлення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. З, 8, 22 Конституції України,
ст.ст. 2, 13, 17-1, 22 Закону України № 3551-ХП від 22.10.1993 року «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Законом України № 1058-1У
від 09.07.2003 року «Про загальнообов'язкове державне страхування», Законом
України № 2291-1У від 23.12.2004 року «Про внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне страхування» та Законом України № 2505-1У від
25.03.2005 року «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет
України на 2005 рік». Закону України № 3235-1У від 20.12.2005 року «Про
державний бюджет України на 2006 рік», рішенням Конституційного Суду
№20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, ст.ст. 9, 10, 11, 100, 102, 159, 161, 163
КАС України, суд, -

постановив:

Позов задоволити. Поновити процесуальний строк, встановлений законом для
звернення до суду з позовом.

Стягнути із Управління праці та соціального захисту населення
Мурованокуриловецької райдержадміністращї (МФО-802015, код-03191839, р/р
НОМЕР_1 ГУДКУ у Вінницькій області) на користь ОСОБА_1 недоплачені суми
щорічної разової грошової допомоги як інваліду 3 групи, який має право на
пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни -інвалідів
війни, за 2005 - 2006 роки всього 4297 (чотири тисячі двісті дев'яносто сім)
гривень.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом
десяти днів з дня її проголошення. Протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження сторони можуть подати апеляційну скаргу на постанову
суду.