Справа № 2-а-2/07
Суддя: Постигач Б.А.
Дата ухвалення: 2007-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 2-а-2

13 квітня 2007 року Золочівський районний суд
Львівської області

в складі судді Постигача
Б.А.

при секретарі Матвеюк Н.П.

розглянувши в
судовому засіданні в м. Золочеві справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Зборівської районної ради і Зборівської
районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання
неправомірною бездіяльності по виділенню коштів ,

ВСТАНОВИВ:

В 1985
році прокурор Зборівського району Тернопільської області звернувся в Зборівський
районний суд з позовом до ОСОБА_4 в якому просив безоплатно вилучити її жилий
будинок , що знаходився в с.
Манаїв Зборівського району і визнати недійсним договір купівлі-продажу
цього будинку , що був укладений між ОСОБА_5та колгоспом „Прогрес"

Рішенням
Зборівського районного суду від 13.12.1985 року цей позов було задоволено та
постановлено безоплатно вилучити цей жилий будинок та господарські приміщення ,
що належали ОСОБА_5 і передати їх у фонд виконкому Гарбузівської сільської ради
Зборівського району , як споруджені без встановленого дозволу. Також
постановлено визнати недійсним договір купівлі-продажу цих будівель.

Але
постановою Президії Тернопільського обласного суду від 21.05.1992 року це
рішення Зборівського районного суду було скасоване , а справа направлена на
новий судовий розгляд.

При
повторному розгляді справи рішенням Бережанського районного суду Тернопільської
області від 31.08.1993 року в задоволенні позову прокурора Зборівського району
було відмовлено.

Цим же
рішення було задоволено зустрічний позов та постановлено визнати за ОСОБА_4,
ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на вилучені жилий будинок і
господарські споруди та стягнути з Гарбузівської сільської ради в їх користь
вартість незаконно вилучених будівель.

Ухвалою
Зборівського районного суду від 23.09.1999 року була задоволена заява ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ухвалено поновити їм пропущений строк
пред'явлення до виконання рішення Бережанського районного суду від 31.08.1993
року , постановлено видати виконавчі листи про стягнення з Гарбузівської
сільської ради Зборівського району в користьОСОБА_2 13717 грн., в користь
ОСОБА_6 - 13717 грн. та ОСОБА_1 - 27434 грн. 50 коп.

З 1999
року виконавчі листи згідно цієї ухвали суду знаходяться на виконанні у
державній виконавчій службі Зборівського району , але по стану на сьогоднішній
день ухвала суду залишається не виконаною і в користь сім'ї ОСОБА_7 не стягнуто
жодної копійки вартості незаконно вилучених у них жилого будинку і
господарських споруд.

3.01.2007
року ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись в Золочівський районний суд
Львівської області з адміністративним позовом на бездіяльність Зборівської
районної ради і Зборівської районної державної адміністрації щодо виділення
коштів на повернення їм вартості вилучених у них будівель.

Позовні
вимоги обґрунтовують тим , що з приводу невиплати цих грошей , вони звертались
з заявами і скаргами в органи влади Зборівського району і Тернопільської
області , в органи прокуратури , виконавчу службу , але це не дало ніяких
результатів. У відповідях на всі ці їх звернення вказувалось , що судове
рішення не може бути виконане по

2

причині
відсутності коштів в бюджеті Гарбузівської сільської ради і відсутності в
сільської ради майна, на яке можна було б звернути стягнення.

При
таких обставинах Зборівська районна державна адміністрація , як правонаступник
Зборівського райвиконкому , повинна була вжити заходів для того , щоб вони
одержали присуджені їм кошти , але цього не зробила . Не вжила ніяких заходів і
Зборівська районна рада , хоча починаючи з 1999 року ці державні органи мали
всі можливості виділити відповідні кошти для виплати присудженої їм
компенсації.

Такою їх
бездіяльністю порушено їхні права і ст. 1 Протоколу № 1 Європейської Конвенції
з прав людини , яка ратифікована Верховною Радою України і є складовою частиною
національного законодавства України. Згідно ст.17 Закону України від 23.02.2006
року „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав
людини „ суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

В часі
знаходження справи в провадженні суду позивач ОСОБА_2 26.01.2007 року помер .
Суд вирішив питання правоприємства . Його дружина в судовому засіданні просила
щоб кошти , які мали бути виплачені чоловікові, були виплачені їй . Діти
ОСОБА_7 син і дочка відмовились від своєї частки в цих коштах в користь матері,
про що подали відповідні заяви в Золочівську державну нотаріальну контору.

Представники
Зборівської районної ради і Зборівської районної адміністрації Тернопільської
області визнали правомірність вимог позивачів з тієї точки зору , що їм повинні
бути повернуті кошти за незаконно вилучені будівлі. Але районна раді і районна
адміністрація не можуть це зробити по тій причині , що діючий Бюджетний кодекс України
не передбачає механізму повернення цих коштів.

Представник
Гарбузівської сільської ради , сільський голова пояснив , що сільська рада не
має необхідних коштів для виплати їх ОСОБА_7 .

Представник
державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції пояснив ,
що виконавча служба не може виконати ухвалу Зборівського районного суду про
стягнення з Гарбузівської сільської ради грошей за вилучені у ОСОБА_7 будівлі ,
бо таких коштів в сільській раді нема , а приміщення , в якому знаходиться
сільська рада не є її власністю . Тому описати це приміщення і реалізувати його
з метою вилучення коштів виконавча служба не може. В сільської ради для цього
немає і іншого майна.

Позов
підлягає задоволенню з таких підстав. З копії ухвали Зборівського районного
суду Тернопільської області від 23.09.1999 року видно , що нею суд поновив
позивачам строк для пред'явлення до виконання рішення Бережанського районного
суду від 31.08.1993 року та постановив видати виконавчі листи про стягнення з
Гарбузівської сільської ради Зборівського району в користь ОСОБА_2-13717 грн.,
в користь ОСОБА_1- 27434 грн.50 коп. і в користь ОСОБА_3-13717 грн.

У
відповідності до ст.105 ЦК
Української РСР, на яку послався Зборівський районний суд

13.12.1985
року при вирішенні справи , позов про безоплатне вилучення самовільно
споруджених будинків мали право пред'являти виконавчі комітети районної ,
міської , районної в місті ради народних депутатів. Так як спірний будинок
знаходився в сільській місцевості, то прокурор мін пред'явити такий позов про
безоплатне вилучення будинку лише в інтересах виконавчого комітету Зборівської
районної ради, що фактично і зробив. Зборівська державна районна адміністрація
є правонаступником цього виконавчого органу . По цій причині вона повинна була
вжити заходів щодо виплати позивачам компенсації за незаконно вилучені у них
будівлі.

Це вона
повинна була зробити і тому , що рішенням виконавчого комітету Зборівської
районної ради народних депутатів від 4 січня 1991 року № 4 , саме Зборівський
райвиконком дозволив Гарбузівській сільській раді продати будинок вилучені будівлі.

Однак ,
як видно з листа голови Зборівської районної адміністрації Ф.А.Ментуха ,
адресованому ОСОБА_1, від 2.04.2004 року , то в цьому листі він вказав , що
передбачити кошти в районному бюджеті в сумі
54869 грн. для виконання судового рішення нема

3

можливості, бо
це суперечить вимогам Закону України „Про державний бюджет України на 2004
рік". - Ця ж посадова особа
вказала у листі , що у випадку появи коштів
в Гарбузівській сільській раді ці кошти будуть виплачені.

Зборівська
районна рада у відповідності до Бюджетного кодексу України є орган , який
визначає всі статті доходів і видатків районного бюджету , а тому з метою
захисту прав позивачів також повинна булав вжити заходів і передбачити кошти в
бюджеті для виплати їм компенсації.

Ст. 3
Конституції України передбачає , що права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Ст. 41 ч. 4 Конституції
передбачає , що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності .
Право приватної власності є непорушним.

У
відповідності до ст. 8 КАС України суд , при вирішенні справи керується
принципом верховенства права , відповідно до якого зокрема людина , її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
діяльності держави.

Ці
правові норми бездіяльністю як Зборівської районної адміністрації так і
Зборівської районної ради були грубо проігноровані.

Цією
бездіяльністю ними порушено і ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав
людини та основних свобод , яка передбачає , що кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений
свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом
або загальними принципами міжнародного права.

Відповідачами
не враховані також норми Бюджетного кодексу України . Ст. 71 цього кодексу
регулює надходження і витрати бюджету розвитку місцевих бюджетів .

Зокрема
в частині другій п.1 ст.71 вказується , що до витрат бюджету розвитку належать
погашення основної суми боргу відповідно Автономної республіки Крим та
місцевого самоврядування.

Керуючись
ст. 8 , 159, 161 , 162 КАС України , ст. 3 , 41 ч.4 Конституції України , ст. 1
Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод , ст. 17
Закону України від 23 лютого 2006 року „ Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини „
суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний
позов ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити. Визнати неправомірною
бездіяльність Зборівської районної державної адміністрації і Зборівської
районного ради Тернопільської області щодо невиділення коштів для виплати
компенсації ОСОБА_1 в сумі 41151 грн. 50 коп. , ОСОБА_3 в сумі 13717 грн. за
незаконно вилучені у них будівлі. Зобов'язати Зборівську районну державну
адміністрацію і Зборівську районну раду Тернопільської області виділити такі
кошти з бюджету на загальну суму 54868 грн. 50 коп.

У випадку невиконання рішення суду щодо виділення таких коштів , стягнути
їх в примусовому порядку за рахунок коштів державного бюджету Зборівського
району в користь ОСОБА_1 в сумі 41151 грн. 50 коп. ( включаючи суму , що
підлягала виплаті її покійному чоловікові ОСОБА_2 в розмірі 13717 грн. ) і в
користь ОСОБА_3 13717трн.

Постанова
може бути оскаржене до апеляційного адміністративного суду Львівської області
на протязі 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження/яка може бути
подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.