Справа № 6/353
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2008-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

29.07.2008 р.
№
6/353

ОСОБА_1

до

Державна податкова інспекція у Оболонському
районі м.Києва

про

скасування акта документальної перевірки ,

за
участю представників сторін:

позивача
ОСОБА_1., ОСОБА_2 . (довіреність від 04.07.2008 р. № б/н),

відповідача Пелепецький В.Д. (довіреність від 14.01.2008
р. № 103/9/10-008); Клименко Є.С. (довіреність від 13.07.2007 р. №
6186/9/10-008)

Суддя Добрянська Я.І.

Секретар судового
засідання Зубко Л.П.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України
в судовому засіданні 29.07.2008 р. проголошено вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі міста Києва про скасування акту перевірки від 24.07.2007 р. № 57017-4-.

В подальшому позивач подав заяви про
уточнення позовних вимог від 07.07.2008р., 10.07.2008 р. та просив визнати нечинними податкові повідомлення
-рішення ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 30.08.2007 р. №/0 про
визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість та від
30.08.20007 р. №/0 про визначення податкового зобов'язання з податку
з доходів фізичних осіб.

В
обґрунтування позовних вимог приватний підприємець посилається на те, що
відповідач дійшов помилкового висновку про порушення ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян»№13-92 від 26.12.1992 р., додатку 7 до Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю,
внаслідок чого позивачу нараховано податок
з фізичних осіб у сумі 43 402,16 грн.; п.п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закон України
«Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997 р., внаслідок чого
податковим органом зроблено висновок про завищення податкового кредиту у
розмірі 89 206,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує та
в обґрунтування зазначає наступне.

Внаслідок не підтвердження валових
витрат встановлено заниження позивачем оподатковуваного доходу у 2006 році на
суму 333 862,75 грн. , що призвело до заниження
податку з доходів фізичних осіб у 2006 році в розмірі 43 402,16 грн.
Перевіркою правильності визначення
повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість
відповідачем встановлено, що СПД -ф.о. ОСОБА_1. занижено податок на додану
вартість за період, який перевірявся в
сумі 89 206,00 грн.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення
спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем, Державною податковою
інспекцією у Оболонському районі міста Києва, була проведена планова виїзна
документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового,
валютного законодавства за період з 01.04.2004р. по 31.03.2007р., результати
якої відображені у акті перевірки № 57017-4- від 24.07.2007р. (
надалі -Акт перевірки).

Під час перевірки відповідачем були
встановлені порушення ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян»№ 13-92 від 26.12.1992р., додатку 7 до Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю,
затвердженої Наказом ГДПІ України № 12 від 21.04.1993р., зареєстрованої в
Мін'юсті України 09.06.1993р. за № 64, із змінами відповідно до Наказу ДПА
України від 16.07.2003р. № 352, внаслідок чого Позивачу нараховано податок з
доходів фізичних осіб у сумі 43 402,16 грн.

Крім
того, у Акті перевірки відображене порушення пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р., внаслідок
чого податковим органом зроблено висновок про завищення податкового кредиту у
розмірі 89206,00 грн.

На
підставі Акту перевірки відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 30.08.2007р. № /0, яким позивачеві визначена
сума податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 89206,00 грн.,
застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 44603,00 грн. усього на суму 133
809,00 грн.; № /0 про визначення податкових зобов'язань з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 43 402,16 грн.

Проаналізувавши
матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких
підстав.

Відповідно
до ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»від
04.12.1990р. (із змінами та доповненнями), органи державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України,
мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих
податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і
сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх
подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної
особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької
діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено
обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі),
крім Національного банку України та його установ.

За
приписами статті 111 Закону України "Про державну податкову
службу в Україні", плановою виїзною перевіркою вважається перевірка
платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та
сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані
роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням
такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності,
стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка. Планова виїзна
перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської
діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного
органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік.
Забороняється проведення планових виїзних перевірок за окремими видами
зобов'язань перед бюджетами, крім зобов'язань за бюджетними позиками і
кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Право
на проведення планової виїзної перевірки платника податків надається лише у
тому випадку, коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення
зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати
початку та закінчення її проведення.

Пунктом
1.2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових
та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого
законодавства, що затверджений Наказом Державної податкової адміністрації
України від 10 серпня 2005 року № 327 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 25 серпня 2005 р. за № 925/11205
(Надалі -Порядок № 327) визначено, що плановою виїзною перевіркою вважається
перевірка суб'єкта господарювання щодо своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка
передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за
місцезнаходженням такого суб'єкта господарювання чи за місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна
перевірка.

Відповідно до п. 1.3 Порядку № 327 за
результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів
господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового,
валютного та іншого законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта
господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог
податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Відповідно до п 1.7 Порядку №
327, факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та
в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених
фактів. В порушення зазначених вимог норм законодавства виходячи за рамки своїх
повноважень відповідач без дослідження будь-яких документів зазначає про те, що
дані своєчасно поданих декларацій про доходи позивача безпідставні.

Так, в п.2.11 «Валові доходи»Акта
перевірки відповідач зазначає, що для проведення перевірки не було надано
жодного документу щодо здійснення підприємницької діяльності, фактичну суму
одержаного валового доходу за період з ІІ кварталу 2004р. по І квартал 2007р.
включно позивача встановити не є можливим.

Відповідач
здійснював невиїзну документальну перевірку на підставі документів, які були
наявні в податковому органі. Позивач запити ДПІ у Оболонському районі м. Києва
про витребування документів з метою
проведення перевірки не отримував.

Під час проведення перевірки податковий
орган зобов'язаний з'ясовувати, які саме документи мають підтверджувати суми
податкових зобов'язань. Згідно з п.
2.3.2 Порядку № 327, у разі відсутності первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення,
податкові органи зобов'язані зазначити перелік цих документів. При цьому до
акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників
суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо
відсутності первинних та інших документів.

У разі відмови посадових осіб
суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо
встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що
підтверджують встановлені порушення, податковий орган зобов'язаний факти
відмови відобразити в акті перевірки.

Відповідач в спірному акті перевірки
робить розрахунок витрат, пов'язаних з одержанням доходу, відповідно до норм у
відсотках до валового доходу посилаючись при цьому на п. 13 Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», що
затверджена Наказом ГДПІ України № 12 від 21.04.1993р.( Надалі -Інструкція
№12).

Відповідно до п. 13 загальним
оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між
валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо
ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у
відсотках до валового доходу, наведеними в додатку № 6 до цієї Інструкції.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені витрати,
які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку
підприємств".

Відповідач не дослідив жодного
документа, що підлягає зберіганню у суб'єкта господарювання відповідно до вимог
правил бухгалтерського та податкового обліку. Натомість, відповідач не
відобразивши в акті жодного первинного документа провівши фактично невиїзну
перевірку робить висновок про безпідставність відображення Позивачем в поданих
до податкового органу деклараціях даних.

Так, відповідно до п. 1.2 Порядку №
327, невиїзною документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної податкової служби на підставі поданих податкових
декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податків та зборів (обов'язкових платежів), незалежно від способу їх подачі.

У відповідності з п. 5.1 ст. 5
Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181-ІІІ від 21.12.2000р., податкове
зобов'язання , самостійно визначене платником податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання такої декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності,
визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки
у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має
право надати уточнюючий розрахунок.

Дані, що відображаються в
податкових деклараціях формуються на підставі первинних документів, про які в
обов'язковому порядку мало б бути зазначено в акті перевірки.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про
бухгалтерський облік та фінансову зві тність в Україні” бухгалтерський облік
- процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний доку мент -
документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її
здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів
підприємства за звітний період.

В силу ст. 4 Закону України “Про
бухгалтерський облік та фінансову зві тність в Україні”, бухгалтерський облік
та фінансова звітність ґрун туються на основних принципах, якими, зокрема, є:
повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію
про фактичні та потенційні наслідки госпо дарських операцій та подій, здатних
вплинути на рішення, що приймаються на її осно ві; послідовність - постійне (із
року в рік) застосування підприємством обраної обліко вої політики. Зміна
облікової політики можлива лише у випадках, передбачених націо нальними
положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, і повинна бути обґрун тована
та розкрита у фінансовій звітності; безперервність - оцінка активів та зо бов'язань
підприємства здійснюється виходячи з припущення, що його діяльність буде
тривати далі.

Таким чином, позивач визначив в
поданих до податкового органу деклараціях на підставі первинних бухгалтерських
документів, суми податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та з
податку на додану вартість.

В
матеріалах справи наявні всі первинні документи, які підтверджують здійснення
господарських операцій позивачем, а саме податкові та видаткові накладні,
рахунки -фактури, квитанції до прибуткових касових ордерів, платіжні доручення,
виписки з банківського рахунку позивача,
податкові декларації з податку на додану вартість та декларації про доходи (копії документів в матеріалах
справи)..

З
урахуванням наведеного суд вважає неправомірними дії відповідача щодо

встановлення
в акті перевірки порушення позивачем ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян»№13-92 від 26.12.92р., додатку 7 до Інструкції «Про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, внаслідок чого
позивачу нараховано податок з фізичних
осіб у сумі 43 402,16 грн.; п.п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закон України «Про податок
на додану вартість» №168/97-ВР від 03.04.97р., внаслідок чого податковим
органом зроблено висновок про завищення податкового кредиту у розмірі 89 206,00
грн.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з
урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України
в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС
України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Всупереч наведеним вимогам
відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого
ним рішення.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова
особа).

Згідно Прикінцевих та перехідних
положень КАС України до набрання чинності
законом, який регулює порядок сплати і розмір судового збору, розмір цього
збору за подання позовів немайнового характеру визначається відповідно до пп.
„б” п.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито”.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 9, 69-71, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м.
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинними податкові повідомлення -рішення, винесені ДПІ
у Оболонському районі м. Києва №/0 від 30.08.2007р. та №/0
від 30.08.2007р.

3.
Присудити на користь Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 3,40 грн. судового збору з Державного бюджету України.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги. Заява про
апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти
днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються
Київському апеляційному адміністративному суду через Окружний адміністративний
суд міста Києва.

Суддя
Добрянська Я.І.