Справа № 9/241
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 9/241
Коршуна Тараса Олександровича
Державної податкової
адміністрації України
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії
суддя: Кротюк
Судді: Винокуров
судового засідання: Таран Т.К.
ОСОБА_2 (довіреність № 10-2016/353 від 14.02.2008 р.)
справи:
Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної
податкової адміністрації України з вимогами:
визнати відповідь, зазначену у
листі від 29.05.2007 р. №
2533/К/15-0214, такою, що не відповідає правовим засадам чинного законодавства
зобов'язати відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні»та п. 4.4.2 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами»надати
письмові роз'яснення, в яких повинно бути зазначено, що стосовно терміну
«звичайна ціна»має застосовуватись остання в часі норма закону, а саме: ч. 4
зобов'язати відповідно до п.п.
«і»п. 4.4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»оприлюднити судове рішення в даній
справі протягом 30 календарних днів з моменту його прийняття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим,
відповідно до п.4 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну податкову службу України»до
функцій Державної податкової адміністрації України відноситься надання
податкових роз'яснень, організація цієї роботи органами державної податкової
Позивач вважає, що надане Державною
податковою адміністрацією України податкове роз'яснення № 2533/к/15-0214 від
29.05.2007 р. порушує передбачені законом права позивача та повністю не
відповідає чинному законодавству.
Відповідач позовні вимоги не
визнає, вважає їх необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні
адміністративного позову повністю, оскільки до визначених у зверненні позивача
відносинах необхідно застосовувати положення Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств». Крім того, відповідачем наголошено на тому, що податкові
роз'яснення є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень податкового
законодавства контролюючими органами у межах їх компетенції, яке
використовується при обґрунтування їх рішень під час проведення апеляційних
процедур. При цьому податкове роз'яснення не має сили нормативно-правового
Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
16.04.2007 р. позивач звернувся до
відповідача з вимогою підтвердити застосування для оподаткування умови
визначення звичайної ціни як передбачено ч. 4 ст. 632 Цивільного кодексу
України, а саме тільки, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути
визначена виходячи з його умов.
Листом Державної податкової
адміністрації України № 2322/к/15-0214 від 16.05.2008 р. «Про розгляд
звернення»повідомлено заявника, що на виконання Окремого доручення керівництва
ДПА України, структурними підрозділами ДПА України організована робота щодо
обговорення питання застосування норм податкового законодавства для визначення
звичайної ціни, аналізу наданих податкових роз'яснень та прийнятих рішень судів
різних інстанцій з цього питання. За результатами проведеної роботи заявникові
відповідь буде надіслана додатково.
Листом Державної податкової
адміністрації України № 2533/к/15-0214 від 29.05.2007 р. «Про надання
роз'яснення»повідомлено наступне:
«відповідно до частини третьої
статті 1 Закону України «Про систему оподаткування»встановлено, що ставки,
механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком
особливих видів мита та збору у вигляді цивільної надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і
пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими
законами України, крім законів про оподаткування.
Частиною другою статті 11
Цивільного кодексу України визначено, що до майнових відносин, заснованих на
адміністративному або іншому підпорядкуванні однієї сторони другій, а також до
податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо
інше не встановлено законом.
Враховуючи вищевикладене, для цілей
оподаткування слід застосовувати Закон України «Про оподаткування прибутку
підприємств»від 28.12.2007 р. № 337/94-ВР.».
Аналізуючи викладені вище обставини
в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню.
Закон України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами»від 21 грудня 2000 року N 2181-III є спеціальним законом з
питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних
або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і
зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування,
нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників
податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів
У відповідності до положень пункту
а) підпункту 4.4.2. пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від
21.12.2000 (далі -«Закон про порядок погашення») роз'яснення окремих положень
податкового законодавства надаються контролюючими органами у порядку,
визначеному відповідним центральним (керівним) органом контролюючого органу,
виходячи із положень підпункту 4.4.1 цього пункту, принципів оподаткування,
викладених у Законі України "Про систему оподаткування", та
економічного змісту податку, збору (обов'язкового платежу), який розглядається.
Пунктом г) підпункту 4.4.2. пункту 4.4 статті 4 Закону
про порядок погашення передбачено, що податкове роз'яснення є оприлюдненням
офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими
органами у межах їх компетенції, яке використовується при обґрунтуванні їх
рішень під час проведення апеляційних процедур. Податковими роз'ясненнями
вважаються будь-які відповіді контролюючого органу на запити зацікавлених осіб
з питань оподаткування. Податкове роз'яснення, надане контролюючим органом
вищого рівня, має пріоритет над податковими роз'ясненнями підпорядкованих йому
контролюючих органів. Податкове роз'яснення центрального податкового органу має
пріоритет над податковими роз'ясненнями, виданими іншими контролюючими
органами. Податкове роз'яснення не має сили нормативно-правового акта.
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 12 квітня 2003 р. N 176 затверджено Порядок надання
роз'яснень окремих положень податкового законодавства (далі - Порядок).
У відповідності до підпункту 1.2.
Порядку роз'яснення податковими органами окремих положень податкового
законодавства здійснюється шляхом надання узагальнюючих податкових роз'яснень і
податкових роз'яснень.
У відповідності до підпункту 1.8.
Порядку узагальнюючі податкові роз'яснення надаються Державною податковою
адміністрацією України і затверджуються її наказом.
Пунктом е) підпункту 4.4.2. пункту
4.4 статті 4 Закону про порядок погашення центральний (керівний) орган
контролюючого органу проводить періодичне узагальнення податкових питань, які
стосуються значної кількості платників податків або значної суми податкових
зобов'язань, та затверджує узагальнюючі податкові роз'яснення, які підлягають
оприлюдненню з дотриманням правил комерційної та банківської таємниці.
Підпунктом 4.2.1. Порядку
встановлено, що підставами для надання узагальнюючих податкових роз'яснень є
рішення (резолюція керівника) Державної податкової адміністрації України про
необхідність надання узагальнюючого податкового роз'яснення за результатами: 1)
щоквартального періодичного узагальнення інформації від регіональних державних
податкових адміністрацій щодо необхідності видання узагальнюючого податкового
роз'яснення; 2) розгляду запитів, що надійшли до центрального податкового
органу від платників податків; 3) розгляду запитів, що надійшли до центрального
податкового органу від регіональних державних податкових адміністрацій; 4)
проведення аналізу законодавчих та інших нормативно-правових актів з питань
оподаткування.

Пунктом і) підпункту 4.4.2. пункту
4.4 статті 4 Закону про порядок погашення передбачено право платника податків
оскаржити до суду рішення центрального (керівного) органу контролюючого органу
або органу стягнення щодо видання інструкцій чи податкових роз'яснень (у тому
числі форм обов'язкової податкової звітності, далі - податкових роз'яснень),
які, за висновком такого платника податків, суперечать нормам або змісту
відповідного податку, збору (обов'язкового платежу). Тобто надано право щодо
оскарження саме рішення центрального (керівного) органу контролюючого органу
або органу стягнення щодо саме видання інструкцій чи податкових роз'яснень.

Крім того, зазначене рішення суду
набирає чинності з моменту його прийняття та повинно бути оприлюднене за
рахунок сторони, що програла спір (була визнана винною), протягом 30
календарних днів з моменту прийняття такого судового рішення.

Таким чином, оцінюючи в сукупності
зміст пунктів а), г), е), і) підпункту 4.4.2. пункту 4.4. статті 4 Закону про
порядок погашення суд доходить до висновку про те, що право платника податку
оскаржувати в судовому порядку згідно з пунктом і) підпункту 4.4.2. пункту 4.4. статті 4 зазначеного
закону реалізується лише стосовно узагальнюючих податкових роз'яснень. Адже
тільки узагальнюючі податкові роз'яснення затверджуються відповідним рішенням
центрального (керівного) органу контролюючого органу або органу стягнення та
оприлюднюються в засобах масової інформації, крім того останнє не має
персоніфікованого характеру на відміну від податкового роз'яснення, що в цілому
відповідає ознакам рішень, які можуть бути оскаржені у відповідності до
положень пункту і) підпункту 4.4.2.
пункту 4.4 статті 4 Закону про порядок погашення.

Як вбачається з матеріалів справи
позовні вимоги позивача стосуються визнання податкового роз'яснення Державної
податкової адміністрації України № 2322/к/15-0214 від 16.05.2008 р., таким що
не відповідає чинному законодавству (недійсним) та зобов'язати відповідача
Державну податкову адміністрацію України привести його у відповідність з чинним
законодавством-статтею 632 Цивільного кодексу України. Це податкове роз'яснення
було надане Державною податковою адміністрацією України у відповідь на
звернення позивача від 16.04.2007 р. Тобто позивачем оскаржується податкове
роз'яснення. При цьому таке податкове роз'яснення не є узагальнюючим.

Позивач покликається на те, що
оспорюваним ним податковим роз'ясненням безпідставно вказано на необхідність
застосування положень Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств»для визначення звичайної ціни, оскільки не відповідає змісту статті
632 Цивільного кодексу України. Хоча останній прийнятий пізніше, то зумовлює
необхідність застосування саме положень Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи те, що податкове
роз'яснення 1) є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень
податкового законодавства контролюючими органами у межах їх компетенції, 2) не
має силу нормативно-правового акту, в зв'язку з чим не зобов'язує позивача до
свого виконання чи вчинення дій визначених у податковому роз'яснені, 3)
використовується виключно в межах апеляційних процедур; 4) у відповідності до
положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України, 5) податки і збори встановлюються та справляються до Державного
бюджету України на підставі та в порядку встановленому виключно Законами
України (у відповідності до положень Закону України «Про систему
оподаткування», 7) як позивач так і відповідач у питаннях нарахування, сплати
податків зобов'язані керуватися законами України, якщо інше не передбачено
останніми, беручи до уваги зміст підпункту 4.4.1. пункту 4.4. статті 4 Закону
про порядок погашення, суд вважає, що будь-яких порушень прав та інтересів
позивача отриманням відповідного податкового роз'яснення від Державної
податкової адміністрації України не відбулося.

Статтею 55 Конституції України
передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, якщо позивач вважає,
що офіційне розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючим
органом, яке виражене саме у податковому роз'яснені не відповідає нормам
закону, він зобов'язаний користуватися нормами податкових законів України. У
разі винесення суб'єктом владних повноважень рішень та/або вчинення інших дій з
приводу визначення податкових зобов'язань платника податків, а останній не
погоджується з ним з огляду на невідповідність таких нарахувань діючим законам
України, то платник податків має право звернутись до суду з метою захисту своїх
прав та інтересів.

З огляду на те, що податкове
роз'яснення не є рішенням, дією, бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, а
є офіційним розумінням відповідача у межах їх компетенції окремих положень
податкового законодавства, то позивачем не доведено порушення своїх прав
отриманням відповідного податкового роз'яснення.

Враховуючи такі обставини, оскільки
оскаржуване податкове роз'яснення не спричинює жодних юридичних наслідків для
позивача, не є обов'язковим для виконання, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно
з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони зокрема:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія);

9)
з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом не встановлено порушень
відповідачем вищезазначених принципів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на всі наведені обставини
в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не
підлягають.

В зв'язку з тим, що в задоволенні
адміністративного позову відмовлено повністю, судовий збір не підлягає
відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої
інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя
О.В.Кротюк

Судді
К.С.Винокуров

О.Є.Пилипенко

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі
- 08.12.2008.