Справа № 2-а-12410/08
Суддя: Дмитренко А.М.
Дата ухвалення: 2008-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 року Білоцерківський міськрайонний суд
Київської області в складі судді Дмитренко А.М. при секретарі судового
засідання Капустіній О.В. розглянувши в
відкритому судовому засіданні в місті
Білій Церкві залі суду № 1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до
управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про
зобов”язання відповідача провести перерахунок соціальних виплат на
дитину-інваліда,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що її син
є
дитиною-інвалідом, захворювання якого пов”язане з Чорнобильською
катастрофою, а тому згідно ст.30 п.8
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” їхня сім”я має право на одержання щомісячної виплати
на рівні мінімальної заробітної плати, по Закону України “Про державну
соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам” розмір допомоги на
дитину повинен становити 435 грн.55 коп., а згідно ст.31 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” всі вказані допомоги повинні виплачуватися у подвійному розмірі,
загальна сума всіх виплат за ст.ст.30, 39 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” має становити 2711 грн.10 коп., але всі вказані допомоги
відповідачем виплачуються у меншому розмірі. А тому позивач просила суд визнати
дії відповідача щодо соціальних виплат на її дитину-інваліда у меншому розмірі неправомірними та
зобов”язати відповідача провести перерахунок виплат на дитину-інваліда в
розмірах, передбачених чинним законодавством, та встановити їх в розмірі
2711,10 грн. з 1 жовтня 2007 року.

В судовому засіданні
позивач підтримала свої позовні вимоги.

Представник відповідача до суду не з”явився, про час розгляду справи
повідомлений належним чином, суду надано письмове повідомлення щодо розгляду
справи без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення
позивача, оглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення частково.

Так, судом встановлено, що
позивач ОСОБА_1. є матір”ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, який має статус
дитини-інваліда внаслідок захворювання, пов”язаного з впливом аварії на ЧАЕС,
що стверджується копіями посвідчення потерпілого, експертного заключення,
медичного заключення, свідоцтва про народження дитини.

З матеріалів справи
вбачається, що позивачка перебуває на обліку в управлінні соціального захисту
населення Білоцерківської міської ради як одержувач державної соціальної
допомоги на дитину-інвалідаОСОБА_2. з 28.07.2005 року по даний час, що слідує з
довідки управління соцзахисту від 11.07.2008 року за № 5036.

Як вказано в цій довідці,
позивачка отримує щомісячну допомогу на дитину-інваліда згідно ст.2 Закону
України “Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам” в розмірі 70% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, як передбачено Законом, з 01.10.2007 року розмір цієї допомоги
становить 287 грн.70 коп.

Відповідно до ст.62
Закону України від 15.03.2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» затверджено прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність, з 1 жовтня
2007 року-411 гривень.

Отже, позивачка
одержує соціальну допомогу на
дитину-інваліда у розмірі відповідно до вимог вказаного вище Закону, а саме:
70% х 411 грн.= 287,70 грн.

В судовому засіданні
також встановлено, що позивачці відповідно до ст.3 Закону “Про державну
соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам” виплачується
відповідачем надбавка на догляд за дитиною-інвалідом, розмір якої становить 50%
від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, з 1 жовтня 2007
року -302 грн. /604 грн.-прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років
х 50% /.

Згідно п.6 ч.3 ст.30
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір державної соціальної допомоги,
призначеної дітям-інвалідам віком до 18 років, підвищується на 50 процентів від
розміру, передбаченого абзацом п”ятим частини першої статті 2 Закону України
“Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам”.

Тобто, розмір такого підвищення з 01.10.2007 року становить 143,85 грн.
/287,70 грн. - передбачений Законом розмір, від якого розраховується
підвищення, х 50%/.

Як встановлено судом, вказане підвищення позивачці також виплачується
відповідачем, що нею не заперечується і стверджується довідкою управління
соцзахисту.

Отже, вимоги позивачки про визнання дій відповідача стосовно виплати їй
вищезазначених допомоги, підвищення в меншому розмірі, ніж передбачено
законодавством, та щодо зобов”язання відповідача провести доплату вказаних сум,
суд вважає необгрунтованими, оскільки, як вказано вище в постанові суду,
виплата допомоги на дитину- інваліда, підвищення цієї допомоги, виплата
надбавки по догляду за дитиною-інвалідом проводиться відповідачем позивачці
згідно вимог діючого законодавства, яке регулює ці відносини.

Позивачка також посилається на те, що має право одержувати допомогу на
рівні мінімальної заробітної плати за ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, ст.39 зазначеного Закону /в
редакції до 01.01.2008 року/ передбачено, що
пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення , і стипендії студентам, які там навчаються,
підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

А згідно ч.1 даної статті громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

-у зоні посиленого радіоекологічного контролю-одна мінімальна заробітна
плата.

Отже, позивачка не належить до тих осіб, які відповідно до вищезазначеної
статті Закону мають право на одержання підвищення або доплати на рівні
мінімальної заробітної плати, а тому її вимоги в цій частині є також необгрунтованими.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена
щомісячна виплата мінімальної заробітної плати сім”ям на кожну дитину шкільного
віку, яка стала інвалідом або перебуває на диспансерному обліку по захворюванню
внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також дітям шкільного віку, батьки яких
стали інвалідами 1 або 2 групи чи померлих внаслідок Чорнобильської катастрофи,
замість виплати, передбаченої пунктом шість цієї статті, якщо вказана дитина не
перебуває на повному державному забезпеченні.

Судом встановлено, що позивачка одержує вказану щомісячну виплату в
розмірі, передбаченому постановою КМ України
від 20.04.2007 року за № 649 “Про встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
згідно п.3 ч.1 вказаної постанови КМУ розмір такої виплати становить 32 грн.

Позивачка просить суд зобов”язати відповідача провести перерахунок вказаної
виплати з 01.10.2007 року та встановити її в розмірі 460 грн. - на рівні мінімальної
заробітної плати відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.30 вказаного вище Закону.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується
Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розмір щомісячної виплати, визначений вказаною вище постановою КМ України,
суперечить вимогам ст.30 Закону.

Слід зазначити, що дію положень п.6 та 8 ч.1 ст.30 вказаного Закону було
зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з п.30 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік».

Але за рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі положення
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в т.ч. п.30 ст.71
цього Закону, яким було зупинено дію пунктів 6 та 8 частини першої статті 30
Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного Суду є обов»язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути оскаржене.

Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення
Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв»язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими
нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню саме положення п.8 ч.1 ст.30 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не
постанови КМ України .

Так, в разі колізії між нормативноправовими актами КМ України та Законами
України застосуванню підлягають саме
положення Законів України, які є актами вищої юридичної сили.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Крім того, відсутність належного фінансування виплат, передбачених Законом
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, не може бути підставою для відмови в задоволенні
позову.

Отже, з врахуванням всього
наведеного суд приходить до висновку, що позивачка має право на одержання
щомісячної виплати на дитину-інваліда відповідно до п.8 ч.1 ст.30 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” в розмірі на рівні мінімальної заробітної плати.

А тому суд вважає неправомірними дії відпровідача щодо відмови у проведенні
перерахунку вказаної щомісячної виплати позивачці в розмірі мінімальної
заробітної плати і вважає за можливе зобов»язати відповідача провести
перерахунок та виплату вказаної щомісячної виплати за період з 01.10.2007 року,
як того просить позивачка, в розмірі мінімальної заробітної плати.

Що стосується вимог позивачки про виплату всіх допомог в подвійному розмірі
відповідно до ст. 31 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, то необхідно зазначити
наступне.

Так, згідно ст.31 даного Закону /в редакції до 01.01.2008 року/ сім»ям, що
мають дітей віком від 7 до 16 років /учнів віком до 18 років/, які проживають
на територіях радіоактивного забруднення, допомога, передбачена чинним
законодавством України, виплачується у подвійному розмірі.

Але ст.31 цього Закону було виключено з 01.01.2008 року на підставі Закону
України від 28.12.2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України».

До того ж, дія цієї статті поширюється на допомоги сім»ям з дітьми, як
вказано в самій статті, які передбачено Законом України «Про державну допомогу
сім»ям з дітьми».

А як встановлено судом, позивачка не отримує допомоги, яка була б
призначена по цьому Закону, її синові призначено соціальну допомогу як дитині-інваліду
відповідно до Закону «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам» і підвищено розмір допомоги відповідно до ст.30 Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, також вона має право на одержання щомісячної
виплати за п.8 ч.1 ст.30 вказаного Закону.

А тому дія ст.31 цього Закону не поширюється на соціальну допомогу та
щомісячну виплату, які одержує позивачка.

На підставі ст.4 Декрету КМ України
«Про державне мито» позивач звільнена
від сплати держмита /судового збору/ на користь держави.

Керуючись ст.ст.19,113 Конституції України, ст.ст.30, 31,39 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 року № 6-рп, Законом України від 15.03.2007 року «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», Законом
України «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Законом
України “Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам”, ст.ст. 6,9,17,
158-163, 167,185,186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління соціального захисту населення
Білоцерківської міської ради щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячної
виплати ОСОБА_1відповідно до п.8 ч.1 ст.30
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» на рівні мінімальної заробітної плати.

Зобов»язати управління соціального захисту населення Білоцерківської
міської ради провести ОСОБА_1перерахунок щомісячної виплати на дитину-інваліда
ОСОБА_2відповідно до п.8 ч.1 ст.30
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні мінімальної
заробітної плати, визначеної законодавством України, за період з 1 жовтня 2007
року.

Від сплати держмита /судового збору/
позивача звільнити.

Постанова може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного
суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана до суду
протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя
Дмитренко А.М.