Справа № К-3244/07
Суддя: Гурін М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

26 червня 2008 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

головуючого Гуріна
М.І. (суддя-доповідач)

суддів Амєліна
С.Є.

Кобилянського М.Г.

Мойсюка
М.І.

Юрченка
В.В.

при секретарі судового засідання Міненку
І.М.,

у відсутності сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.11.2006 року
та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19.01.2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Чигиринської районної державної адміністрації про визнання
незаконним розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Чигиринської районної державної адміністрації про визнання незаконним
розпорядження від 13.09.2006 року № 114-к про накладення дисциплінарного
стягнення у вигляді догани.

Постановою Чигиринського районного суду Черкаської
області від 21.11.2006 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 19.01.2007 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями,
позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову
Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.11.2006 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області від 19.01.2007 року, а у справі ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування
судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у
справі в межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
позивач працює головним архітектором Чигиринського району, начальником відділу
містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Чигиринської
районної державної адміністрації з 01.02.2006 року. Розпорядженням голови
Чигиринської районної державної адміністрації № 114-к від 13.09.2006 року “Про
застосування стягнення до ОСОБА_1” було оголошено позивачу догану за упущення
та недоліки в роботі, невиконання доручень голови райдержадміністрації.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суди зазначили,
що розпорядження голови Чигиринської районної державної адміністрації про
накладення дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 відповідає вимогам статей 1471,
148 Кодексу законів про працю України та пункту 3 статті 39 Закону
України “Про місцеві державні адміністрації. Доводи позивача про те, що не
встановлено строк застосування дисциплінарного стягнення з моменту виникнення
можливого проступку, обставин за яких вчинено проступок, а також те, що до
застосування стягнення від нього не вимагалось пояснень і його не було належним
чином повідомлено про винесення догани судом відхилено як необґрунтовані.

Відповідно до 159 Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно
і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні у судовому засіданні.

Проте, ця норма закону судами дотримана не була.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з
того, що на позивача накладено стягнення (догана) “за упущення та недоліки в
роботі, невиконання доручень голови райдержадміністрації” обґрунтовано,
оскільки позивач, як головний архітектор району, не належним чином виконував
покладені на нього обов'язки, передбачені посадовою інструкцією від 08.07.2003
року, якою він керувався до 08.08.2006 року, яка була доповнена та затверджена
08.08.2006 року заступником голови районної державної адміністрації та була
доведена під розписку позивачу 10.08.2006 року.

Однак висновки суду в цій частині не відповідають
матеріалам справи та суперечать вимогам статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки відповідач не довів у суді правомірності свого
рішення про накладення на позивача стягнення.

При розгляді
справи, судами допущена неповнота і не з'ясовано коли було накладено стягнення
на позивача, яких доручень голови райдержадміністрації не виконував позивач та
якою посадовою інструкцією мав керуватися при виконанні цих доручень та чи були
змінені умови праці позивача у зв'язку з новою посадовою інструкцією від
08.08.2006 року.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи в
апеляційному порядку ухилився від дослідження вимог апеляційної скарги ОСОБА_1
і не зазначив мотивів, з яких виходив при прийнятті постанови, не послався на
положення закону, яким керувався не досліджуючи ці вимоги.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України є перевірка правильності застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі. Крім того, суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне
скасувати ухвалені судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд,
оскільки порушення судами норм матеріального та процесуального права призвели
до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної
інстанції.

Керуючись статтями 160, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Чигиринського районного
суду Черкаської області від 21.11.2006 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 19.01.2007 року скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і не може бути оскаржена, крім
випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий (підпис) М.І. Гурін Судді (підпис) С.Є.
Амєлін (підпис) М.Г. Кобилянський (підпис) М.І. Мойсюк (підпис) В.В. Юрченко

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар І.М.
Міненко