Справа № К-32660/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2008-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. - головуючий,

Амєліна С.Є. -
суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

при
секретарі Замезі Ю.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою
Управління праці, соціального захисту та житлових субсидій Мелітопольської
міської ради Запорізької області на постанову Мелітопольського міськрайонного
суду Запорізької області від 17 липня 2006 року та постанову судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 10 жовтня 2006 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці, соціального захисту та
житлових субсидій Мелітопольської міської ради Запорізької області про
стягнення щорічної грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним
адміністративним позовом.

Посилався на те, що відповідач в порушення вимог частини
5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічно сплачує йому як учаснику бойових дій грошову допомогу у
розмірі, що не співвідноситься з мінімальною пенсією за віком, внаслідок чого
за 2004, 2005 й 2006 роки утворилася заборгованість, яку просив стягнути в сумі
4 123, 45 грн.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 17 липня 2006 року позов задоволено.

Постановою судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області від 10 жовтня 2006 року рішення суду
першої інстанції змінено, позов задоволено частково й стягнуто грошову допомогу
за 2006 рік в сумі 1 545 грн.

В касаційній скарзі відповідач вказує, зокрема, на те, що
при вирішенні спору суди не врахували межі компетенції відповідача та вимоги
Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», згідно з якими і
відбувалася сплата позивачу грошової допомоги як учаснику бойових дій. Просить
скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Перевіривши правильність застосування судом норм
матеріального й процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про
те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є учасником бойових дій й відповідно до вимог частини 5
статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічно до 05 травня має право на одержання разової грошової допомоги
у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

З врахуванням розміру, встановленого Законами України про
державний бюджет України на відповідні роки позивачу сплачено разову грошову
допомогу до 5 травня у 2004 році у сумі 120 грн., у 2005-2006 роках по 250 грн.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що
розміри грошової допомоги, які були встановлені законами про державний бюджет
суперечать Конституції України.

Змінюючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи позов в частині стягнення грошової
допомоги лише за 2006 рік апеляційний суд виходив з того, що позивач пропустив
строк звернення в суд з адміністративним позовом відносно грошової допомоги за
2004-2005 роки.

З висновками судів не можна погодитися виходячи з
наступного.

Завдання адміністративного судочинства, згідно статті 2
Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі статтею
9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а у
разі виникнення сумніву під час розгляду
справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України,
вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції
Конституційного Суду України, він звертається до Верховного Суду України для
вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання
щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат,
пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Законами України про державний бюджет України
встановлювався розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій
на відповідний рік.

Обґрунтовуючи
заперечення проти позову суб'єкт владних повноважень посилався на компетенцію,
якою наділений у вирішенні питань, пов'язаних з виплатою разової грошової
допомоги учасникам бойових дій та на вимоги законів, якими встановлений її
розмір.

В порушення вимог процесуального закону суди попередніх
інстанцій, вирішуючи спір належним чином не встановили повноваження відповідача
щодо виплати разової грошової допомоги передбаченої статтею 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», джерела
фінансування цих виплат. У рішеннях не навели докази, що підтверджують
незаконність рішень, дій чи бездіяльності відповідача при визначенні розміру
грошової допомоги і її виплаті позивачу.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно
законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види соціального
забезпечення.

Статтею 30 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» особам, які є учасниками бойових дій здійснюється у
розмірі 250 гривень. Зазначене положення закону на відповідність Конституції
України у встановленому законодавством порядку не перевірялося.

Суд першої інстанції, оцінюючи Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
щодо встановлення ним розміру щорічної разової допомоги учасникам бойових дій
вийшов за межі повноважень, оскільки відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних
судів не поширюється на публічно-правові спори, що віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України.

Стягуючи грошову допомогу суди попередніх інстанцій не
навели у своїх рішеннях правові підстави, з яких виходили при визначенні її
розміру.

Приведені порушення вимог законодавства, що допущені
судами попередніх інстанцій є підставою
для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду
першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Керуючись статтями 223, 227, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці, соціального захисту та
житлових субсидій Мелітопольської міської ради Запорізької області задовольнити
частково.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 17 липня 2006 року та постанову судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 10 жовтня 2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді:

М.І. Цуркан С.Є. Амєлін М.І. Гурін М.Г. Кобилянський В.В. Юрченко