Справа № 22а-5874/07
Суддя: Летягіна О.В.
Дата ухвалення: 2007-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня
2007 року колегія
суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі: Головуючого,
судді Іващенко В.В., суддів
Летягіної О.В., Бондарева В.К.
при секретарі Іванові О. К.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1до Військової частини А -1514 про стягнення заборгованості по
грошовому забезпеченню, перерахунку
призначеної пенсії, за апеляційною
скаргою Військової частини А-1514 на постанову Євпаторійського міського суду
від 17 липня 2007року -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення заборгованості по
грошовому забезпеченню, перерахунку
призначеної пенсії.

Вимоги
мотивовані тим, що він проходив службу у
складі Збройних Сил України у Військовій частині А-1514 з серпня 1992року по
9грудня 2006року включно. 09 грудня 2006року він був звільнений в запас із
призначенням пенсії. При цьому йому була призначена пенсія за вислугу
років, виходячи з посадового окладу за
останньою штатною посадою перед звільненням,
окладу за військове звання, процентної
надбавки за вислугу років. Вважає, що
розрахунок пенсії був проведений невірно,
а саме з порушенням вимог Закону України „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб".
Вказує, що в грошове забезпечення не в
повному обсязі включені передбачені надбавки за безперервну службу. Просить
визнати дії командування військової частини А -1514 незаконними в частині не
сплати йому в повному розмірі грошового забезпечення, стягнути з відповідача суму невиплаченого
грошового забезпечення у розмірі 14802, 80грн.,
зобов'язати Військову частину А - 1514 надати йому довідку за останні 24
місяця про нарахуванню ОСОБА_1 грошового
Забезпечення згідно вимог Закону.

Постановою
Євпаторійського міського суду АР Крим від 17 липня 2007 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії командування військової частини А 1514
незаконними в частині несплати ОСОБА_1 у
повному обсязі грошове забезпечення. Стягнено з Військової частини А 1514 на
користь ОСОБА_1 суму невиплаченого
грошового забезпечення у розмірі 14802, 80грн. Стягнено з Військової частини А
1514 на користь держави державне мито у розмірі 148, 03грн.

Не
погодившись з вказаною постановою суду Військова частина А 1514 подало
апеляційну скаргу, в якій ставить
питання про скасування постанови суду першої інстанції від 17 липня 2007 року
як необгрунтованої, постановленої з
порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказують, що суд при ухваленні постанови, не прийняв до уваги, те що відповідно до указу Департаменту
правового забезпечення Міністерства оборони України від 26.05.05 № 241/3/913
право встановлювати військовослужбовцям щомісячні надбавки за безперервну
службу в Збройних Силах України надано Міністру оборони України, також він визначає порядок і умови її
виплати. Крім того мінімальні та максимальні розмірі в межах конкретної вислуги
років Указом не визначені. Вказує на те,
що визначення щомісячного розміру надбавки залежить від розміру

Справа
№22а-5874/07 Головуючий
суду першої інстанції Ружицька Т.В.

Доповідач Летягіна
О.В.

асигнувань, які
затверджуються Законами України
про Державний бюджет України на
відповідний рік на утримання Збройних Сил України.

Заслухавши
сторони, дослідивши матеріали
справи, проаналізувавши доводи
апеляційної скарги відповідача, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга є
обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Згідно з
частиною 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд
апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Задовольняючи
позов , суд виходив з того, що позивач мав право на отримання щомісячних
надбавок в розмірі 40% посадового окладу встановлених Указом Президента від
14.07.1999 року № 847, в розмірі 100 %
грошового забезпечення встановленого Указом Президента від 23.02.2002 року №
173, в розмірі 90 % грошового
забезпечення за Указом Президента від 5.05.2003 року № 389.

Однак, суд вважає,
що позивач необгрунтоване отримував дані надбавки в меншому
розмірі, чим встановлено Указами
Президента, тому визнав неправомірними
дії командування військової частини А-1514 в частині несплати ОСОБА_1 в повному розмірі грошового забезпечення.

З такими
висновками суду не може погодитися колегія суддів.

Судом
було встановлено, що ОСОБА_1 проходив дійсну службу у складі Збройних сил
України, у військової частині А-1514 з
серпня 1992 року по 9 грудня 2006 року включно та був звільнений в запас із
призначенням пенсії. Його безперервна військова служба складає 24 роки 9
місяців.

З
матеріалів справи вбачається, що за
наказами начальника Центрального Дитячого Клінічного Санаторію Міністерства
Оборони України підполковнику медичної служби ОСОБА_1 нараховувалася надбавка за безперервну службу
з липня по жовтень 2003 року у вигляді 20% ,
з листопада по грудень 2003 року у вигляді 90%, за період з січня 2004 року по вересень 2004
року надбавка за безперервну службу нараховувалася в вигляді 20%, з жовтня по грудень 2004 року у вигляді 70%
, з січня по березень 2004 року надбавка
складала 20%, з квітня по листопад 2004
року надбавка складала 85 %, у грудні
2004 року 90 %.

Позивач
в судових засіданнях не заперечував , що
він отримував дані надбавки, однак
вважав що вони повинні бути виплачені в розмірах встановлених Указами
Президента.

Проте, Указом Президента України „Про додаткові
заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Збройних
сил України" від 14 липня 1999 року була встановлена з 1 вересня 1999 року
військовослужбовцям щомісячна надбавка за службу у Збройних Силах України в
розмірі до 40% посадового окладу в межах видатків , передбачених у державному бюджеті на
утримання Збройних Сил України.

Указом Президента України „Про посилення соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх
справ" від 23 лютого 2002 року встановлено, установити військовослужбовцям щомісячні
надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення окладів грошового
забезпечення та надбавки за вислугу років і виплачувати зазначену надбавку
військовослужбовцям ВМС з 1
липня 2002 року у межах коштів,
передбачених у Державному бюджеті України на утримання Міністерства
оборони України, іншим військо
службовцям - з 1 січня 2003 року. З положень Указу Президента України „Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, МВС України,
Адміністрації ДПС України та Управління державної охорони України за
безперервну службу" від 5 травня 2003 року передбачається , надання Міністрові оборони
України та іншим,
права встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України
щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних силах України у
відсотках до грошового забезпечення, які
мають високі результати у службовій діяльності,
залежно від стажу служби у
таких

розмірах : понад
20 років до 70%, понад 25 років до 90 %.

З вказаного
слідує, що відповідні надбавки
надаються за умовах врахування меж видатків, передбачених у державному бюджеті на
утримання Збройних Сил України.

До того
ж Указ Президента України від 5 травня 2003 року містить в собі вказівку на
те, що встановлення розміру такої
надбавки є правом Міністра оборони для чого вказується на граничний розмір до
якого можна встановлювати надбавку.

В
зв'язку з тим, що позивач отримував
надбавку, яку йому була встановлена і в
матеріалах справи є надані відповідачем докази обґрунтованості встановлення
саме такої надбавки в межах коштів виділених в 2003-2005 роках, то колегія суддів вважає, що у суду першій інстанції не було підстав
для задоволення позову.

Враховуючи
вказане, колегія суддів вважає можливим
скасувати рішення суду з постановлениям
по справі нового рішення про відмову в позові,
в зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Виходячи
з наведеного, керуючись статтями
195, 198, 202 ч.1,
207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу
Військової частини А 1514 задовольнити.

Постанову
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 17 липня 2007 року
скасувати.

Ухвалити нову
постанову.

ОСОБА_1в
позові до Військової частині А 1514 про стягнення заборгованості по грошовому
забезпеченню та видачу довідки - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку у Вищий адміністративний суд України у місячний
строк.