Справа № 22-а-1497/08
Суддя: Дадінська Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

24.11.2008

Справа № 22-а-1497/08 Попередня справа №
2-а-1940/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Дадінської Т.В.,

суддів
Горошко Н.П. ,

Іщенко Г.М.

секретар судового засідання Шелемет'єва О.В.

за участю представників сторін:

представник позивача
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1ОСОБА_2 ,

представник відповідача
Державної податкової інспекції в м. Ялта АР Крим Бойко Дмитро Сергійович ,

представник відповідача
Державної податкової інспекції в м. Ялта АР Крим Береза Павло Петрович ,

представник відповідача
Державної податкової інспекції в м. Ялта АР Крим Колесников Юрій
Олексійович ,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Ялта АР
Крим на постанову Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим (суддя Латинін Ю.А. ) від 17.09.08 по справі № 22-а-1497/08

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Державної податкової інспекції в м. Ялта
АР Крим (вул. Васильєва, 16,Ялта,Автономна Республіка Крим,98600)

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим (суддя Латинін Ю.А.) від 17 вересня 2008 року у
справі № 2-а-1940/08 (№ 22-а-1497/08) позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1до
Державної податкової інспекції в м. Ялта АР Крим про визнання протиправним і
скасування податкових повідомлень-рішень про донарахування податкових
зобов'язань та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій було
задоволено повністю. Податкові повідомлення-рішення Державної податкової
інспекції в м. Ялта № /0 від 30 травня 2008 року про визначення
податкового зобов'язання по ПДВ на суму 279561 грн., № /0 від 30
травня 2008 року про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у сумі 83265,17 грн. та рішення № від 30 травня 2008
року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 11710509,25 грн.
було визнано протиправними та скасовано.

Не погодившись з постановою суду,
Державна податкова інспекція в м. Ялта АР Крим звернулася з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від
17 вересня 2008 року, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю постанови суду нормам матеріального права, а саме - положенням
Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва»№ 727 від 03 липня 1998 року,
відповідно до статті 1 якого виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) касу за здійснення операцій з продажу
продукції (товарі, робіт, послуг). Спрощена система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва (фізичних
осіб), які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і
у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції
(товарі, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Обсяг виручки
позивача перевищив 500 тис. гривень за рік, тому він повинен був перейти на
загальну систему оподаткування та обчислювати та сплачувати податки на загальних
підставах.

У судовому засіданні 24 листопада
2008 року представники Державної податкової інспекції в м. Ялта підтримали
апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 24 листопада
2008 року представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, надав суду
письмові заперечення та вважає, що постанова Окружного адміністративного суду
АР Крим від 17 вересня 2008 року заснована на фактичних обставинах справи та
нормах матеріального і процесуального права. Підстави для скасування судового
рішення, на думку представника позивача, відсутні.

Колегія суддів, заслухавши у
відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування Окружним
адміністративним судом АР Крим норм матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те,
що 19 травня 2008 року Державною податковою інспекцією в м. Ялта була проведена
виїзна планова перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1з питання дотримання
вимог податкового та іншого законодавства у період з 01 квітня 2005 року по 31
грудня 2007 року. У результаті перевірки було встановлено порушення ФОП
ОСОБА_1вимог абзацу 5 статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»,
пунктів 9.3, 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість»а
також пункту «а»підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», що виразилося в заниженні обсягу отриманої виручки від
реалізації за 2005 рік у сумі 720949,84 грн., за 2006 рік у сумі 1245350,34
грн. та за 2007 рік у сумі 561395,70 грн.; у заниженні доходу, що підлягає
оподаткуванню за 2005 рік у сумі 177900,09 грн., за 2006 рік у сумі 378768,11
грн., за 2007 рік у сумі 145702,81 грн., а також у не реєстрації у якості
платника податку на додану вартість, у ненаданні декларацій по ПДВ а також у
заниженні податкових зобов'язань по ПДВ на загальну суму 182974 грн. Крім того,
було встановлено порушення вимог пунктів 1, 6 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», що виразилося у не проведенні розрахункових операцій
через реєстратор розрахункових операцій на суму 2342033,85 грн.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією в м. Ялта був складений акт за № 80/17-1/ ( №
1151//17-1) від 19 травня 2008 року, що покладений у основу
податкових повідомлень-рішень та рішення, що оскаржує позивач.

З матеріалів справи вбачається, що
у період з 01 квітня 2005 року по 31 грудня 2007 року ФОП ОСОБА_1здійснював
підприємницьку діяльність на умовах спрощеної системи оподаткування та був
платником єдиного податку з надання послуг по організації мандрівок.

Відповідно до пункту 1 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від 03 липня 1998 року № 727/98 із змінами та
доповненнями спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується,
зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Відповідно до пункту 2 Указу
Президента України суб'єкти малого підприємства-фізичні особи мають право
самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до
складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого
платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума
єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних
податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають
з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у
підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 6 Указу
Президента України суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок,
не є платником податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема, податку на
додану вартість та податку на доходи фізичних осіб.

Суб'єкти підприємницької діяльності
-фізичні особи - платники єдиного податку мають право не застосовувати
електронні контрольно-касові апарати для проведення розрахунків із споживачами.

Відомості акту перевірки від 19
травня 2008 року свідчать про те, що підставою для донарахування податків та
штрафних (фінансових) санкцій позивачу сталися висновки відповідача про
порушення платником вимог пункту 1 Указу Президента України щодо граничного
обсягу виручки 500 тис. гривень, а також пункту 5 цього Указу, згідно до якого
у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивачем не були порушені
вимоги Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва», у зв'язку з чим у податкової
інспекції були відсутні підстави для визначення податкових зобов'язань по
прибутковому податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб), податку на
додану вартість та застосування фінансових санкцій за не проведення
розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій.

Такі висновки суду першої інстанції
визнаються судовою колегією правильними. При цьому судова колегія керується
наступним.

Відповідно до пункту 1 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва» виручкою від реалізації продукції (товарі, робіт,
послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу
продукції (товарі, робіт, послуг).

Матеріали справи свідчать про те, що
у період, що перевірено податковою інспекцією, позивачем здійснювалася
фінансово-господарська діяльність по наданню послуг за договорами комісії, а
саме - № 78 від 01 липня 2003 року, № 95 від 01 червня 2006 року, укладеними з
АТЗТ «Приватмедсервіс»; № 77 від 01 липня 2007 року, укладеному з ТОВ «Времена
года - Крим», № 5/ЗЧ від 25 грудня 2007 року та агентської угоди № 5 від 01
січня 2004 року, укладеному з ТОВ «Здоров'я людини». Згідно до укладених угод
позивач отримав на розрахунковий рахунок та у касу грошові кошти за продаж
послуг комітентів, які кваліфіковані відповідачем у якості виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). Такі дії податкової інспекції є
помилковими.

Відповідно до статті 1011 Цивільного Кодексу
України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується зав
дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до частини 1 статті 1013
Цивільного Кодексу України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в
розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

01 липня 2003 року між позивачем та АТЗТ «Приватмедсервис»
укладено договір комісії № 78, згідно до якого позивач здійснював продаж
туристичних послуг, які надаються комітентом у пансіонаті «Времена года».
Згідно до умов договору (пункти 2.1, 3.1-3.7) позивач приймав від покупців
послуг грошові кошти та перераховував їх комітенту за вирахуванням своєї комісійної винагороди.

01 червня 2006 року між позивачем та
АТЗТ «Приватмедсервис»укладено договір комісії № 95, згідно до якого позивач
здійснював угоди з продажу послуг по проживанню, харчуванню, сервісу та інших
послуг у пансіонаті «Времена года».
Згідно до пункту 2.1 договору позивач зобов'язаний перераховувати на
поточний рахунок комітента або вносити в його касу грошові кошти, отримані від реалізації послуг.
При цьому, він має право утримувати з грошових коштів, отриманих від реалізації
послуг відповідну комісійну винагороду.

01 липня 2007 року між позивачем та ТОВ «Времена года» укладено
договір комісії № 77, згідно до якого позивач
зобов'язаний за грошову винагороду здійснювати угоди з продажу послуг по
проживанню, харчуванню, СПА-центру, сервісних та інших послуг у пансіонаті
«Времена года». Відповідно до пункту 2.1
договорі позивач зобов'язаний перераховувати на поточний рахунок комітента або
вносити у його касу грошові кошти, які
отримані від реалізації послуг. При
цьому, він має право утримувати з
грошових коштів, отриманих від реалізації послуг відповідну комісійну винагороду.

25 грудня 2007 року між позивачем та
ТОВ «Здоров'я людини»укладено договір комісії № 5/ЗЧ, згідно до якого
позивач зобов'язаний здійснювати продаж послуг, які надаються комітентом у пансіонаті «Времена года»та
вносити на його розрахунковий рахунок та у касу отримані від продажу послуг грошові кошті. Комітент зобов'язаний
сплачувати позивачу комісійну винагороду за наданні послуги.

По агентському договору № 5, який укладений позивачем 01 січня 2004 року з
ТОВ «Здоров'я людини»останній доручив
позивачу здійснювати необхідні заходи з організації залучення
клієнтів до медичних послуг, які
проживають у пансіонаті «Времена года» та 5 корпусі ЛОК «Марат», за що позивач
отримує винагороду від обсягу проданих медичних послуг.

Таким чином, отриманні позивачем
грошові кошти є його власністю тільки у частині сум комісійної винагороди, а у
останній частині підлягали перерахуванню комітентам та замовнику.

При таких обставинах справи суд
першої інстанції правильно дійшов до висновку, що виручкою позивача у розумінні
пункту 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого підприємництва»є саме суми комісійної та
агентської винагороди, у зв'язку з чим висновки податкової інспекції про
порушення позивачем вимог Указу Президента України щодо заниження обсягу
виручки за 2005-2007 роки є безпідставними.

Відповідно до частини 1 статті 195
Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 159
Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскільки судом першої інстанції не
були досліджені доводи позивача щодо неправомірності дії відповідача по донарахуванню
податкових зобов'язань по ПДВ та податку на доходи фізичних осіб, а також вимог щодо реєстрації позивача у
якості платника ПДВ та застосування реєстратора розрахункових операцій, судова
колегія вважає за необхідним дослідити ці доводи та обставини.

Матеріали справи свідчать про те, що
підставою для донарахування податкових зобов'язань по ПДВ, податку на доходи
фізичних осіб, а також висновків відповідача щодо реєстрації ОСОБА_1у якості
платника ПДВ та його обов'язку щодо застосування реєстратора розрахункових
операцій сталися висновки податкової інспекції про перевищення позивачем обсягу
виручки від реалізації послуг, який встановлений пунктом 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва». Оскільки такі висновки відповідача є безпідставними, то згідно
до приписів пункту 6 цього Указу,
позивач - платник єдиного податку, не повинен реєструватися у якості платника
податку на додану вартість, сплачувати ПДВ та податок на доходи фізичних осіб а
також застосовувати електронні контрольно-касові апарати (реєстраторі
розрахункових операцій) для проведення розрахунків із споживачами.

Крім того, відповідно до пункту 6
статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06 липня 1995 року №
265/95-ВР із змінами та доповненнями реєстратори розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких
здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції в м. Ялта
АР Крим задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 195, 196, п.1
ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Ялта АР Крим залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від 17 вересня 2008 року у справі № 2-а-1940/08
(№ 22-а-1497/08) залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з
моменту проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя Т.В.
Дадінська

Судді
Н.П.Горошко

Г.М. Іщенко