Справа № 22-а-339/2008
Суддя: Дугаренко О.В.
Дата ухвалення: 2008-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

14.10.2008

Справа № 22-а-339/08 Попередня справа №
2-а-133/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Дугаренко О.В.,

суддів Кучерука О.В. ,

Лядової
Т.Р.

секретар судового засідання Колб Т.П.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1,

відповідача: не з'явився ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1на постанову Окружний адміністративний
суд Автономної Республіки Крим
(головуючий суддя Трещова О.Р., судді
Кушнова А.О., Циганова Г.Ю.) від 01.08.08 по справі № 22-а-339/08

за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Президента України (вул. Банкова, 11,Київ
220,01220)

про визнання бездіяльності
неправомірною, відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Постановою окружного
адміністративного суду Автономної Республіки Крим (головуючий суддя Трещова
О.Р., судді Кушнової А.О., Циганової Г.Ю.)
від 01 серпня 2008 року у задоволенні позову ОСОБА_1до Президента
України про визнання бездіяльності неправомірною, відшкодування моральної
шкоди, в частині вимог про вимогу від Президента України відстояти Конституцію
України, про зобов'язання Президента України надати відповідь на запитання щодо
дій свого представника провадження по справі закрито. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач по справі звернувся до Севастопольського апеляційного адміністративного
суду з апеляційною скаргою.

У судове засідання, призначене на
14 жовтня 2008 року, представник відповідача не з'явився, про час та місце
розгляду справи сповіщався належним чином.

Позивач у судове засідання
з'явився, підтримав свою апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній.

Крім того, позивачем було надані
судові колегії пояснення до його адміністративного суду, яки були враховані
колегією суддів при розгляді справи по суті.

Апеляційна скарга позивача
мотивована тим, що 14 вересня 1983 року позивачем під час випробувального
польоту було збережено від загибелі літак Як-38м, в умовах безпосередньої
загрози життю. З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2008 позивач по справі звернувся до
Голови Комітету Верховної Ради України з питань правової політики Мищенка
Сергія Григоровича з заявою про внесення на розгляд засідання Верховної Ради
України запита до Президента України. У відповіді № 04-29/20-781 від 20.05.2008
на лист позивача по справі до Голови
Комітету Верховної Ради України з питань правової політики Мищенка Сергія
Григоровича від 05.05.2008 зазначено, що вирішення заявлених позивачем питань
не належить до компетенції Комітету Верховної Ради України з питань правової
політики. Стосовно подання на розгляд Верховної Ради України запиту до
Президента України Ющенка В.А. від Комітету з питань правової політики з
приводу порушення у зверненні ОСОБА_1питань, Комітет з питань правової політики
не знайшов правових підстав для задоволення прохання позивача.

Колегія суддів встановила, що 30.05.2008 ОСОБА_1звернувся до Генерального
прокурора України Медведька А.М. з заявою про порушення кримінальної справи за
фактом зловживання службовим становищем Головою Комітету Верховної Ради України
з питань правової політики Мищенком Сергієм Григоровичем, прийняття усіх
передбачених законом засобів до встановлення події злочину, співучасників
даного злочину та до їх покарання.

У відповіді № 07/1/1-10164-06 від
20.06.2008 на заяву позивача про злочин від 30.05.2008 Генеральною прокуратурою
України роз'яснено, що Законом України "Про прокуратуру" органи
прокуратури не уповноважені здійснювати нагляд за діяльністю Президента
України, народних депутатів України, Верховної Ради України та її органів.
Також, у відповіді зазначено, що згідно чинного законодавства будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень можуть бути оскаржені у
судовому порядку та, відповідно до ст.12 Закону України "Про
прокуратуру" прокурором розглядаються заяви і скарги громадян та юридичних
осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Надіслана позивачем для контролю
Президенту України копія заяви про злочин від 30.05.2008 супровідним листом №
22/063095-01 від 06.06.2008 передана за належністю на розгляд до Генеральної
прокуратури України.

Апеляційна інстанція встановила, що
05.05.2008 ОСОБА_1звернувся до Голови Комітету Верховної Ради України з питань
прав людини, національних меншин і міжнаціональних відносин Шарова І.Ф. з
заявою про внесення на розгляд на засіданні Верховної Ради України запита до Президента
України від Комітету Верховної Ради України з питань прав людини, національних
меншин і міжнаціональних відносин, в якому витребувати від Президента України,
як відповідача по справі по адміністративному позову від 10.04.2006 про
визнання бездіяльності неправомірною та обов'язку виконати певні дії, надати
офіційну відповідь на запитання, дати оцінку відповіді на депутатський запит
позивача з урахуванням всіх обставин порушення його конституційних прав
представниками влади, забезпечити проведення по відповіді Президента України
слухання з метою встановлення та усунення недоліків в роботі органів виконавчої
та судової влади.

У відповіді № 04-28/16-394 (112073)
від 28.05.2008 на лист позивача - ОСОБА_1до Голови Комітету Верховної Ради
України з питань прав людини, національних меншин і міжнаціональних відносин
Шарова І.Ф. роз'яснено, що Комітет Верховної Ради України з питань прав людини,
національних меншин і міжнаціональних відносин не наділений повноваженнями
здійснювати контроль за діяльністю Президента України чи давати оцінку рішенням
суду, отже, у Комітету немає повноважень вирішити порушенні позивачем у
зверненні питання.

З апеляційної скарги вбачається, що
06.06.2008 позивач по справі звернувся до Генерального прокурора України
Медведька А.М. з заявою про злочин, в якій позивач просить порушити кримінальну
справу за фактом службової халатності та зловживання службовим становищем
Головою Комітету Верховної Ради України з питань прав людини, національних
меншин і міжнаціональних відносин Шаровим І.Ф., прийняти усі передбачені
законом засоби до встановлення події злочину, співучасників даного злочину та
до їх покарання.

Проте, у відповіді №
07/1/1-10164-06 від 24.06.2008 на заяву ОСОБА_1про злочин від 06.06.2008
Генеральною прокуратурою України роз'яснено, що Законом України "Про
прокуратуру" органи прокуратури не уповноважені здійснювати нагляд за
діяльністю Президента України, народних депутатів України, Верховної Ради
України та її органів. Також, у відповіді зазначено, що згідно чинного законодавства
будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень можуть
бути оскаржені у судовому порядку та, відповідно до ст.12 Закону України
"Про прокуратуру" прокурор розглядає заяви і скарги громадян та
юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Надіслана позивачем по справі для
контролю Президенту України копія заяви про злочин від 06.06.2008 супровідним
листом № 22/065386-01 від 13.06.2008 передана за належністю на розгляд до
Генеральної прокуратури України.

Крім того, зі змісту апеляційної
скарги вбачається, що постановою Феодосійського міського суду Автономної
Республіки Крим від 22.10.2007 по справі № 2-А-177/2007 за позовом ОСОБА_1. до
Президента України Ющенка В.А., Ради Міністрів АРК, Військового комісаріату
АРК, Управління Пенсійного фонду України в АРК, Управління Пенсійного фонду
України у Кіровському районі АРК про бездіяльність, спонукання до видання
розпоряджень про присвоєння звання Героя України та перерахунок пенсії,
стягнення моральної шкоди у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1., відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м.Феодосії від
18.12.2007 по справі № 22-а-2134-Ф/07 за позовом ОСОБА_1. до Президента
України, Ради Міністрів АР Крим, Військового комісаріату АР Крим, Головного
управління Пенсійного фонду України в АР Крим, Управління Пенсійного фонду
України в Кіровському районі АР Крим про визнання бездіяльності неправомірною,
зобов'язання виконати певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1на постанову
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 22 жовтня 2007 року
вищевказана апеляційна скарга ОСОБА_1залишена без задоволення, постанова
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим залишена без змін.

Колегія суддів заслухавши пояснення
позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність
застосування адміністративним судом норм процесуального та матеріального права,
вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті
17 Кодексу адміністративного судочинства
України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних
чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Тоді як пунктом 7 частини 1 статті
З Кодексу адміністративного судочинства
України дано визначення суб'єктів владних повноважень, до яких належать
орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до Генерального прокурора України Медведька А.М. з заявою про
злочин від 30.05.2008, копія якої для контролю була надіслана Президенту
України Ющенко В.А., про порушення кримінальної справи за фактом зловживання
службовим становищем Головою Комітету Верховної Ради України з питань правової
політики Мищенком Сергієм Григоровичем та з заявою про злочин від 06.06.2008
звертався до Генерального прокурора України Медведько А.М., копія якої для
контролю була надіслана Президенту України Ющенко В.А., про порушення
кримінальної справи за фактом службової недбалості, зловживання службовим
становищем Головою Комітету Верховної Ради України з питань прав людини,
національних меншин і міжнаціональних відносин
Шаровим І.Ф.

Надіслана позивачем для контролю
Президенту України копія заяви про злочин від 30.05.2008 супровідним листом №
22/063095-01 від 06.06.2008 передана за належністю на розгляд до Генеральної
прокуратури України.

Колегія суддів апеляційного
адміністративного суду погоджується з висновком окружного адміністративного
суду про те, що передача заяв про злочин
за належністю на розгляд до Генеральної прокуратури України було здійснено на
підставі ст. 94, 95, 97 Кримінально-процесуального кодексу України, ч.3 ст. 7 Закону України "Про звернення
громадян".

Суд визначає, що відповідно до ст.7
Закону України "Про прокуратуру" втручання органів державної влади і
органів місцевого самоврядування, посадових осіб у діяльність прокуратури по
нагляду за додержанням законів забороняється. Вплив у будь-якій формі на
працівника прокуратури з метою перешкодити виконанню ним службових обов'язків
або добитися прийняття неправомірного рішення тягне за собою відповідальність,
передбачену законом.

Статтею 106 Конституції України
зазначено вичерпний перечень повноважень Президента України.

Відповідно до ст.19 Конституції
України правовий порядок ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, суд
доходить висновку, що Президент України, діючи як суб'єкт владних повноважень,
не має повноважень здійснювати нагляд за Генеральною прокуратурою України, у
зв'язку з тим, що такі повноваження ст.106 Конституції України не передбачені.

Таким чином, суд не погоджується з
вимогами позивача визнати бездіяльність Президента України неправомірною у
зв'язку з порушенням Генеральною прокуратурою України законів України у частині
ст.ст.4, 94, ч.2 ст.95, ч. 1,2,3 ст.97, ч.1,2 ст.98, ч.1 ст.112
Кримінально-процесуального кодексу України відносно звернень ОСОБА_1. з заявами
про злочин стосовно Мищенка С.Г. та Шарова І.Ф.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком окружного адміністративного суду, що позовні вимоги
щодо визнання бездіяльності Президента України неправомірною у зв'язку з
порушенням Генеральною прокуратурою України законів України у частині
ст.ст.4,94, ч.2 ст.95, ч. 1,2,3 ст.97, ч.1,2 ст.98, ч1 ст.112
Кримінально-процесуального кодексу України не підлягають задоволенню.

Що стосується постанови суду в
частині позовних вимог позивача щодо витребування від Президента України
відстояти Конституцію України - забезпечити здійснення державної влади в
Україні по принципу розподілу її на законодавчу, виконавчу та судову, яке
передбачено ст.6 Конституції України, який порушено внесенням змін до
Конституції України Законом № 27:22-15 від 08.12.2004, оскільки з прийняттям цього
Закону відбувся перерозподіл повноважень не тільки між Президентом України та
Прем'єр-міністром, але і між Президентом України та Верховною Радою України, що
є неприпустимим на думку позивача, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові справи, що віднесені до юрисдикції
Конституційного суду.

Згідно з Постановою № 9 від 1
листопада 1996 року Пленуму Верховного суду України "Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя" суд не може, застосувавши
Конституцію як акт прямої дії, визнати неконституційними закони чи правові
акти, перелічені в ст.150 Конституції, оскільки це віднесено до виключної компетенції
Конституційного Суду України.

Згідно з п.1 ст. 150 Конституції
України до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань
про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших
правових актів Верховної Ради України.

Враховуючи той факт, що вищевказані
позовні вимоги позивача стосуються забезпечення здійснення державної влади в
Україні по принципу розподілу її на законодавчу, виконавчу та судову, який
порушено внесенням змін до Конституції України Законом України "Про внесення
змін до Конституції України" № 2222-15 від 08.12.2004, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач фактично просить
визнати неконституційним Закон України "Про внесення змін до Конституції
України" № 2222-15 від 08.12.2004.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.157
Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі
якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вказаної норми судом
першої інстанції було закрито провадження у справі у частині вимог до
Президента України відносно вимоги від Президента України відстояти Конституцію
України - забезпечити здійснення державної влади в Україні по принципу
розподілу її на законодавчу, виконавчу та судову, яке передбачено ст.6
Конституції України, який порушено внесенням змін до Конституції України
Законом № 2222-15 від 08.12.2004, оскільки з прийняттям цього Закону відбувся
перерозподіл повноважень не тільки між Президентом України та
Прем'єр-міністром, але і між Президентом України та Верховною Радою України, що
є неприпустимим на думку позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає,
що відносно позовних вимог позивача до Президента України Ющенка В.А. щодо
внесення змін до Конституції України шляхом узяття безпосереднього керівництва
Кабінетом Міністрів України та несення відповідальності за його роботу, що в
ст.106 Конституції України визначено вичерпний перелік повноважень Президента
України, в зазначеному переліку повноважень щодо внесення змін до Конституції
України не передбачено.

Відповідно до ст. 154 Конституції
України законопроект про внесення змін до Конституції України може бути поданий
до Верховної Ради України Президентом України або не менш як третиною народних
депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає законним та обґрунтованим рішення окружного адміністративного
суду в частині відмови позивачеві щодо внесення змін до Конституції України з
метою взяття безпосереднього керівництва Кабінетом Міністрів України та несення
відповідальності за його роботу.

Що стосується оскарження постанови
суду першої інстанції в частині створення
Національного бюро розслідувань, то колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до Указу Президента
України "Про Національне бюро розслідувань України", Національне бюро розслідувань України утворено як центральний орган
виконавчої влади. У Рішенні
Конституційного суду України у справі за конституційним поданням народних депутатів
України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Указу
Президента України від 24 квітня 1997 року № 371 "Про Національне бюро
розслідувань України" Конституційним судом України установлено, що
оскільки здійснення функцій органів дізнання і слідства безпосередньо зачіпає
основні права та свободи людини і громадянина, Конституція України передбачає
їх особливий статус, згідно з яким організація, повноваження та порядок
діяльності цих органів регулюються виключно законами.

Так, відповідно до п.14 ст.92
Конституції України організація і діяльність органів дізнання і слідства
визначається виключно законами України та не може бути вирішена указами
Президента України, у тому числі стосовно надання повноважень Національному
бюро розслідувань України забезпечувати відшкодування моральної шкоди.

Отже, колегія суддів зазначає, що
позовні вимоги позивача щодо створення,
визначення підпорядкування та
компетенції Національного бюро розслідувань
України не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог апеляційної
скарги позивача в частині відшкодування
з Президента України моральної шкоди, завданої бездіяльністю Президента України
у зв'язку з порушенням Генеральною прокуратурою України законів України у частині
ст.ст.4, 94, ч.2 ст.95, ч. 1,2,3 ст.97, ч.1,2 ст.98, ч.1ст.112
Кримінально-процесуального України (відносно заяви про злочин від 30.05.2008 до
Генерального прокурора України Медведько А.М. про порушення кримінальної справи
за фактом зловживання службовим положенням Головою Комітету Верховної Ради
України з питань правової політики Мищенком Сергієм Григоровичем та заяви про
злочин від 06.06.2008 до Генерального прокурора України Медведько А.М. про
порушення кримінальної справи за фактом службової недбалості, зловживання
службовим становищем Головою Комітету Верховної Ради України з питань прав
людини, національних меншин і міжнаціональних відносин Шаровим І.Ф.), колегія суддів
зазначає, що підстави для визнання бездіяльності Президента України незаконною
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 1167
Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини.

Зазначеною постановою позивачу
відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання бездіяльності Президента
України неправомірною, колегія суддів зазначає, що підстави для відшкодування
моральної шкоди позивачу відсутні, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що
у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач в позові вказує,
що на його думку дії представника Президента України Ющенка В.А., який
представляв інтереси Президента України у судових процесах при розгляді
адміністративних справ Феодосійським міським судом Автономної Республіки Крим
та Апеляційним судом Автономної Республіки Крим, є такими, що не схвалюються
Президентом України Ющенком В.А. Колегія
суддів з цього приводу зазначає наступне.

Представництво є правовим
інститутом, який опосередковує відносини, що виникають у зв'язку з діяльністю
однієї особи від імені та в інтересах іншої особи, спрямованої на реалізацію
прав та обов'язків того, кого представляють. Процесуальне представництво в
адміністративному судочинстві має свою специфіку, яка виражається в тому, що це
є процесуальною діяльністю особи (представника), спрямованою на захист
публічних суб'єктивних прав та інтересів іншої особи, яка бере участь у справі,
публічних інтересів, а також сприянню адміністративному суду в з'ясуванні
об'єктивної істини в адміністративній справі, в прийнятті обґрунтованого,
справедливого і законного рішення, яке базується на принципах адміністративного
судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 56
Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне процесуальне
правонаступництво представляє собою правовідносини, у яких одна особа
(представник) на підставі повноважень, наданих їй договором або законом, вчиняє
в адміністративному судовому процесі процесуальні дії, які спрямовані на захист
прав та інтересів іншої особи, а також публічних інтересів. Процесуальне
представництво - це не одне правове відношення, а ціла система, яка містить як
внутрішні так і зовнішні правовідносини. Внутрішні правовідносини націлені на
упорядкування правових зв'язків між особою, яку представляють, і судом, тобто
мають організаційні властивості, а також з'являються і реалізуються з метою
здійснення захисту прав та інтересів особи, яку представляють, а не в інтересах
представника. Натомість зовнішні відносини мають інформаційний характер і є
результатом дій представника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває
провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи
вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про повноту та
обґрунтованість постанови окружного адміністративного суду Автономної
Республіки Крим. Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1має бути залишена без
задоволення, тоді як постанова суду першої інстанції має бути залишена без
змін.

Керуючись статтями 195, 198, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити
без задоволення.

Постанову окружного
адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 01.08.08 у справі №
2-а-133/08 залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя
О.В.Дугаренко

Судді
О.В.Кучерук

Т.Р.Лядова