Справа № 22а-10124/07
Суддя: Неклеса В.І.
Дата ухвалення: 2007-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

14(ІІІ) Доповідач
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 Р- травня
23 колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Дніпропетровської області

в складі: головуючого
судді: Неклеси В.І.

суддів: МитрофановоїЛ.В.

Братіщевої Л.А.

при
секретарі: Бондарь Ю.А.

розглянула у
відкритому судовому засіданні
в м. Кривому
Розі

адміністративну
справу за апеляційною скаргою представника Головного

управління внутрішніми
військами МВС України
Нішти Олександра

Васильовича на
постанову Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу

від зі січня 2007 року за
адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Головного управління

внутрішніми
військами МВС України про зміну формулювання звільнення з

військової
служби

Особи, які беруть участь у справі:

представник
відповідача - ОСОБА_3;

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2.

ВСТАНОВИЛА:

В червні
2005 року ОСОБА_1 подав до
Військового апеляційного суду Центрального регіону 01238 м. Києва скаргу на неправомірні дії посадової
особи - командувача Внутрішніми військами МВС України і просив змінити
формулювання його звільнення з військової служби в наказі командувача ВВ МВС
України № 20 від оі квітня 2005 року.

В червні
2005 року ОСОБА_2 подав до
Військового апеляційного суду Центрального регіону 01238 м. Києва скаргу на неправомірні дії посадової
особи - командувача Внутрішніми військами МВС України і просив визнати його дії
неправомірними та змінити формулювання його звільнення з військової служби.

Ухвалою
Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 22 вересня 2005
року об'єднані для спільного розгляду адміністративна справа за позовом ОСОБА_2
про скасування наказу Командувача ВВ МВС України № 20 від 01 квітня 2005 року
та зміну формулювання звільнення на підпункт „Ж" пункту 6з Положення про
проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних сил України
і адміністративну справу за аналогічним позовом ОСОБА_1.

Ухвалою
Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 29 грудня 2005 року
адміністративна справа за позовом ОСОБА_2
і ОСОБА_1 про скасування наказу
командувача ВВ МВС України № 20 від 01 квітня 2005 року, зміну формулювання звільнення з військової
служби передана за підсудністю до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу.

2

Ухвалою
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 27
лютого 2006 року
вказана справа прийнята до провадження і призначена до розгляду.

В
вересні 2006 року
позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1
уточнили позовні вимоги і просили на підставі ст.
ст. 2, 6, 19, 104, 105 КАС
України, ст. ст.
63, 66, 67 Положення про проходження військової служби особами
офіцерського складу, прапорщиками
(мічманами) Збройних сил України скасувати наказ командувача ВВ МВС України №
20 від 01 квітня 2005 року в частині формулювання підстави звільнення, змінивши формулювання на п. „Ж" ст. 63 Положення про проходження військової
служби особами офіцерського складу,
прапорщиками (мічманами) Збройних сил України.

Постановою суду
від зі січня 2007 року
позовні вимоги задоволені.

В
апеляційній скарзі представник Головного управління ВВ МВС України просить
скасувати постанову та закрити провадження у справі, так як суд не вірно дав оцінку обставинам по
справі та не взяв до уваги відношення позивачів до проходження ними військової
служби та виконання ними Статуту і Положення про проходження військової служби
особами офіцерського складу,
прапорщиками (мічманами) Збройних сил України.

Перевіривши
законність та обґрунтованість постанови в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач
ОСОБА_1 на підставі контракту про добровільний вступ на військову
службу, укладеного між ним та
командувачем Внутрішніми військами МВС України на період з ю березня 2003 року по 10
березня 2008 року і
позивач ОСОБА_2 на підставі контракту про добровільний вступ на військову
службу, укладеного між ним та
командувачем Внутрішніми військами МВС України на період з її грудня 1998 року по її
грудня 2008 року, проходили військову службу на офіцерських
посадах у військовій частині зон.

Наказом
командувача Внутрішніми військами МВС України від 01

квітня 2005 року № 20 о/с були
звільнені військовослужбовці ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту та Положення про проходження військової служби особами
офіцерського складу, прапорщиками
(мічманами) Збройних сил України.

На
підставі вказаного наказу,
військовослужбовці ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були виключені зі списків особового складу частини та
усіх видів забезпечення з направленням на військовий облік до відповідних
військових комісаріатів з 29
квітня 2005 року
(наказ в/ч 3011 від 29 квітня 2005 року № 100).

Згідно
службової картки за 2003
та 2004 роки ОСОБА_1 мав заохочення у вигляді подяки та грошових премій, а позивач ОСОБА_2 мав
заохочення у вигляді подяки (а.с. 71,
72, 77-79, 104, 105)-

В
січні-лютому 2005 року
позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за порушення військової дисципліни притягувались до
відповідальності, - були оголошені
догана, сувора догана та попередження
про неповну службову відповідальність (а.с.
73, 81, 88).

На
підставі наведених обставин та свідчень свідків ОСОБА_4 ОСОБА_5,
які пояснили про окремі випадки затримки виплати грошового
забезпечення, витрат на відрядження та
неналежне забезпечення обмундируванням,
яке купували за свої кошти,
районний суд дійшов до висновку,
що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і задовольнив позовні
вимоги, не давши оцінки свідченням
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9 Крім того, суд дійшов висновку, що відповідач

3

порушив вимоги ст. 149
КзПП України шляхом не ознайомлення
позивачів з наказами про
накладення дисциплінарних стягнень.

Колегія
суддів вважає, що такий висновок суду є
не обґрунтованим, а тому

Постанова
районного суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог на підставі п.3 ч.1
ст. 198 КАС України.

Згідно ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі яких
суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення
справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази
суду надають особи, які беруть участь у
справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно
до вимог ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги
та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно
ч.6 ст. 71 КАС України, якщо особа,
яка бере участь у справі, без
поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

В своїх
позовних заявах позивачі зазначили, що
відповідач порушував умови контракту:

·
з листопаду 2002
року по грудень 2004
року не отримували речового постачання і доводилось купувати за власні
гроші окремі необхідні елементи обмундирування;

· грошове
забезпечення виплачувалось несвоєчасно;

· вихідні
дні надавались з порушенням трудового законодавства;

· старші
офіцери допускали грубість, образу та
нецензурну лайку.

Як
убачається з п.1 контрактів про добровільний вступ на військову службу, які були укладені з позивачами, командир військової частини приймає їх на
військову службу на офіцерських посадах і створює для цього необхідні
умови, гарантує присвоєння військових
звань і просування по службі з урахуванням ділових і моральних якостей і
забезпечує додержання соціально-економічних,
політичних та особистих прав і свобод та здійснює фінансове і матеріальне
забезпечення.

При
перевірці скарг позивачів було встановлено,
що за період з листопада 2002
року по грудень 2004
року позивачі дійсно недоотримали біля 16 найменувань речового майна та були встановлені окремі
випадки порушення ст. 203 Статуту
Внутрішньої служби Збройних сил України про ненадання в повному обсязі днів
відпочинку за виконання службових обов'язків у вихідні, святкові дні,
а грошове забезпечення видавалось відразу по надходженню фінансування з
МВС України.

Позивачі
не надали суду доказів про витрату своїх грошей на купівлю речового майна. Не
надали доказів про те, що за виконання
службових обов'язків у конкретні вихідні чи святкові дні, їм не надали дні відпочинку. Також позивачі
не доказали за які місяці була затримка грошового забезпечення і періоди такої
затримки.

Наведені
обставини свідчать про те, що районний
суд не вірно дав оцінку встановленим обставинам, не вірно застосував до встановлених
правовідносин Кодекс закону про працю України,
а тому, колегія суддів вважає за
необхідне скасувати постанову суду на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України та постановити нову
постанову про відмову в задоволенні позову.

4

Позивачі
не надали суду доказів про порушення відповідачем умов контракту, які б давали підстави для їх звільнення на
підставі п.п. „Ж" п.63 Положення про проходження військової служби особами
офіцерського складу, прапорщиками
(мічманами) збройних сил України.

Колегія
суддів вважає, що окремі випадки
затримки на декілька днів видачі грошового забезпечення, не забезпечення їх окремим, не суттєвим видом майнового
забезпечення, що не завдало якоїсь шкоди
позивачам (позивачі не надали доказів про придбання майна за власні кошти) та
несвоєчасне надання днів відпочинку за виконання службових обов'язків у вихідні
та святкові дні, не можуть свідчить про
порушення відповідачем умов контракту.

Факти
порушення Статуту, Положення про
проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних сил України
та п.11 Контракту підтверджуються наказами по в/ч зон, які позивачі не оспорюють в судовому
порядку, а також їх заяви про звільнення
з військової служби були підставою для їх звільнення з військової на підставі
п.п. „Є" п.63 Положення про проходження військової служби.

Виходячи
з викладеного, колегія суддів
вважає, що

Постанова
районного суду, як така, що не відповідає вимогам ст. 159 КАС України, підлягає скасуванню з постановою нового
судового рішення відповідно до ст. 202
КАС України.

Керуючись ст.
ст. 195, 199, 202, 205, 207 КАС України,
колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу представника відповідача задовольнити частково.

Постанову
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 31 січня 2007
року скасувати.

В
задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Головного управління внутрішніми військами МВС України про
зміну формулювання підстави звільнення з військової служби - відмовити.

Постанова
в повному обсязі буде складена 29
травня 2007 року, яка набирає законної чинності з цієї
дати, але може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду протягом одного місяця з дня складання постанови в
повному обсязі.