Справа № К-30317/06
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2008-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Харченка В.В,,

суддів: Бим М.Є., Васильченко Н.В., Леонтович К.Г.,
Матолича С.В.

при секретарі - Капустинському М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду справу за касаційною скаргою Управління праці і
соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області на
постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 19 травня 2006
року та ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської
області від 21 серпня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
і соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області
про стягнення суми недоплаченої одноразової щорічної допомоги, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2006 року ОСОБА_1,
звернувся в суд з позовом до Управління праці і соціального захисту
населення Лисичанської міської ради Луганської області про стягнення суми
недоплаченої одноразової щорічної допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення вимог Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно
сплачує йому, як учаснику бойових дій, грошову допомогу, що не співвідноситься
з мінімальною пенсією за віком. а саме: у розмірі п'яти мінімальних пенсій
за віком, внаслідок
чого за 2003,
2004 й 2005
роки

__________________________________________________________________

Справа №
К-30317/06
Доповідач:
Леонтович К.Г.

утворилася заборгованість, яку просив стягнути в сумі 1898,75грн.
заборгованості.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 19 травня
2006 року, залишеною без змін ухвалою судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Луганської області від 21 серпня 2006 року, позов задоволений
частково, стягнуто з відповідача 1440 грн.
недоплаченої щорічної допомоги за 2005 р.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції Управління праці і соціального захисту населення Лисичанської міської ради
Луганської області звернулося до Вищого
адміністративного суду України касаційною скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції і ухвалу
суду апеляційної, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та
постановити нову постанову про відмову в задоволенні позову. В
касаційній скарзі відповідач вказує, зокрема, на те, що суди не врахували
вимоги Законів України “Про Державний бюджет України” на відповідні роки,
згідно з якими і відбувалася сплата позивачу.

Перевіривши правильність застосування судом норм матеріального й
процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.12 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, редакція якої діяла на період
виникнення спору, щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачувалася
разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є
учасником бойових дій та має право на вказану соціальну пільгу, за 2003-2005
р.р. ОСОБА_1 отримав одноразові допомоги у загальній сумі 460 грн. відповідно
до статті 12 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” з врахуванням обмежень,
встановлених Законами України “Про Державний бюджет України” на відповідні
роки, тобто одноразова допомога до 5 травня виплачувалася без урахування
розміру мінімальної пенсії за віком, що порушувало конституційні права
позивача.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” права та пільги для ветеранів війни і членів
їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього
Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні
акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Таким чином, обмеження прав позивача щодо розміру одноразової грошової
допомоги є протиправним, а її виплату необхідно здійснювати у розмірі,
визначеному Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” на час дії спірних правовідносин без обмежень,
встановлених іншими законами.

Законами України встановлювався розмір мінімальної пенсії за віком, який
становив: у 2003 році - 47,30 грн., у 2004 році - 92,50 грн., у 2005 році - 332
грн. При вирішенні позовних вимог суди
першої та апеляційної інстанції прийшли
до висновків, що право на отримання допомоги до 5 травня у 2003- 2004 р.р. на суму 698,75 грн. позивач втратив у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду. З
вказаними висновками судів позивач погодився.

Водночас суди прийшли до обґрунтованих висновків про право ОСОБА_1 на отримання у 2005 р. одноразової
допомоги до 5 травня у розмірі 1660 грн., що з урахуванням отримання допомоги
фактично в сумі 250 грн., позивач має
право на стягнення 1410 грн., тому дії відповідача у відмові виплати вказаної
суми являються незаконними.

Виходячи з заявлених позовних вимог суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд, правомірно стягнув на користь позивача 1410
грн. заборгованості.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального
права, тому передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав
для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці і
соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області
залишити без задоволення

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 19 травня 2006
року та ухвалу судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської
області від 21 серпня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Судді: