Справа № К-21978/06
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ
СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА
Іменем України

“05” червня 2008 р.

№К-21978/06

Вищий адміністративний су
д України у складі колегії су
ддів:
Головуючого
Степашка О.І
.
Суддів
Конюшка К
.В.

Ланченко
Л.В.
Нечитайла О.М.
Пилипчук Н.Г.

секретар судового засід
ання Меньшико
ва О.Я.

за участю представників:
позивача Переп
елюк О.В.
відповідача
Халабузарь В.В.

розглянувши касаційну с
каргу Приватного підприє
мства “Ваюр”
на постанову Господар
ського суду м. Києва від 06.04.200
6 р.
та постанову Київськ
ого апеляційного господарсь
кого суду від 13.06.2006 р.
у справі №49/23-А
за позовом Д
ержавної податкової інспекц
ії у Подільському районі м. Ки
єва
до
1.Товариства з обмеженою відп
овідальністю “Марко Плюс”

2.При
ватного підприємства “Ваюр”

про визн
ання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспе
кція у Подільському районі м
. Києва (далі по тексту ДПІ у
Подільському районі м. Києва
, позивач) звернулась до Госпо
дарського суду м. Києва з позо
вом до Товариства з обмежено
ю відповідальністю “Марко Пл
юс” (далі по тексту ТОВ “Мар
ко Плюс”, відповідач 1) та Прив
атного підприємства “Ваюр” (
далі по тексту ПП “Ваюр”, ві
дповідач 2), в якому просить: 1) в
изнати договір надання послу
г від 10.01.2003 р. №1 недійсним на підс
таві ст. 49 Цивільного кодексу
УРСР; 2) зобовязати ТОВ “Марк
о Плюс” повернути ПП “Ваюр” к
ошти у розмірі 31 140,00 грн., отрима
ні за угодою від 10.01.2003 р. №1; 3) стягн
ути з ПП “Ваюр” на користь дер
жави кошти у розмірі 31 140,00 грн.

Постановою Господарського
суду м. Києва від 06.04.2006 р, яку зал
ишено без змін ухвалою Київс
ького апеляційного господар
ського суду від 13.06.2006 р., позовні
вимоги задоволено; визнано д
оговір від 10.01.2003 р. №1, укладений м
іж ПП “Ваюр” та ТОВ “Марко Плю
с” на загальну суму у розмірі
31 140,00 грн. (в т.ч. ПДВ 5 190,00 грн.), нед
ійсним на підставі ст. 49 Цивіл
ьного кодексу УРСР; зобовя
зано ТОВ “Марко Плюс” поверн
ути ПП “Ваюр” кошти у розмірі
31 140,00 грн., отримані за договоро
м від 10.01.2003 р. №1, що визнаний судо
м недійсним; стягнуто з ПП “Ва
юр” на користь держави кошти
у розмірі 31 140,00 грн. за договоро
м від 10.01.2003 р. №1, що визнаний судо
м недійсним.

ПП “Ваюр” звернулось з каса
ційною скаргою, в якій просит
ь скасувати постанову Господ
арського суду м. Києва від 06.04.2006
р. та ухвалу Київського апеля
ційного господарського суду
від 13.06.2006 р. у справі №49/23-А, ухвали
ти нове рішення, яким у задово
ленні позовних вимог відмови
ти.

Колегія суддів Вищого адмі
ністративного суду України в
важає, що касаційна скарга ПП
“Ваюр” підлягає частковому
задоволенню з наступних підс
тав.

Так судами попередніх інст
анцій встановлено, що 10.01.2003 р. ПП
“Ваюр” укладено з ТОВ “Марко
Плюс” договір №1, відповідно д
о умов якого відповідачем 2 зо
бовязався виконати, а відп
овідач 1 прийняти та оплатити
роботи щодо ремонту аудитор
ій №344 та №345 в учбовому корпусі
НУТУ “КПІ”. Виконання сторон
ами зазначеного договору під
тверджується актом прийманн
я виконаних робіт за лютий 2003 р
. №1, податковою накладною від
12.02.2003 р. №48 на суму у розмірі 31 140,00 гр
н., в т.ч. 5 190,00 грн. податку на дода
ну вартість, платіжним доруч
енням з відміткою банку про п
роведення операції від 11.02.2003 р.

Рішенням Святошинського р
айонного суду м. Києва від 12.03.2004
р. визнано недійсними устано
вчий договір ТОВ “Марко-Плюс
” з моменту його укладення, ст
атут із моменту його реєстра
ції, протоколи загальних збо
рів учасників із моменту скл
адання та свідоцтво про реєс
трацію платника податку на д
одану вартість із моменту вн
есення в реєстр платників по
датку на додану вартість.

Відповідно до ст.49 Цивільно
го кодексу Української РСР, я
кщо угода укладена з метою, за
відомо суперечною інтересам
держави і суспільства, то при
наявності умислу в обох стор
ін у разі виконання угоди о
бома сторонами у дохід дер
жави стягується все одержане
ними за угодою, а в разі викон
ання угоди однією стороною з
другої сторони стягується в
дохід держави все одержане н
ею і все належне з неї першій с
тороні на відшкодування одер
жаного. При наявності ж умисл
у лише у однієї із сторін все о
держане нею за угодою повинн
о бути повернуто другій стор
оні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування
виконаного стягується в дох
ід держави.

Необхідними умовами для ви
знання угоди недійсною відпо
відно до ст.49 Цивільного кодек
су Української РСР є її уклад
ання з метою завідомо супере
чною інтересам держави і сус
пільства та наявність умислу
хоча б у однієї із сторін щодо
настання відповідних наслід
ків.

Для прийняття рішення зі сп
ору необхідно встановлювати
, у чому конкретно виявилась з
авідомо суперечна інтересам
держави і суспільства мета у
кладення угоди, і хто з її учас
ників мав намір на досягненн
я цієї мети.

За відсутності таких доказ
ів наявність умислу у юридич
ної особи не може вважатися в
становленою.

Суди попередніх інстанцій
дійшли висновку, що діяльніс
ть відповідача-1 була спрямов
ана на ухилення від сплати по
датків і зборів, а тому, спірни
й договір був укладений з мет
ою, завідомо суперечною інте
ресам держави. В обґрунтуван
ня такого висновку посилалис
я на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 12.03
.2004 р.

Проте, наявність умислу не м
оже бути підтверджена лише р
ішенням районного суду про в
изнання установчих документ
ів однієї сторони договору н
едійсним та скасування держа
вної реєстрації, оскільки пр
едметом дослідження у такій
справі є, зокрема, відповідні
сть установчих документів ви
могам чинного законодавства
, а не наявність протиправног
о умислу при укладенні угоди
, що мала місце під час підприє
мницької діяльності субєк
та.

Сам факт скасування держав
ної реєстрації підприємства
не тягне за собою недійсніст
ь всіх угод, укладених з момен
ту його державної реєстрації
і до моменту виключення з дер
жавного реєстру.

У відповідності до ч. 2 ст.18 За
кону України “Про державну р
еєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців
”, якщо відомості, які підляга
ють внесенню до Єдиного держ
авного реєстру, є недостовір
ними і були внесені до нього, т
о третя особа може посилатис
я на них у спорі як на достовір
ні.

Чинним законодавством Укр
аїни на сторону цивільно-пра
вової угоди, яка є платником п
одатків, не покладено обов
язку по перевірці відповідно
сті законодавству установчи
х документів іншого учасника
правовідносин.

На час укладення спірної уг
оди ТОВ “Марко-Плюс” було зар
еєстровано у Єдиному державн
ому реєстрі підприємств і ор
ганізацій України, було плат
ником податку на додану варт
ість, виконало взяті на себе з
обовязання за спірною угод
ою у повному обсязі, виписало
податкову накладу від 12.02.2003 р. №
48 ТОВ “Ваюр”, у свою чергу, розр
ахувалося з ТОВ “Марко-Плюс”
та здійснило оплату податку
на додану вартість.

Ухилення однією із сторін в
ід сплати податків після укл
адення та виконання спірної
угоди не може бути підставою
для визнання угоди недійсно
ю, а тягне за собою адміністра
тивну або кримінальну відпов
ідальність посадових осіб су
бєкта підприємницької дія
льності.

Таким чином, судами не було
встановлено обставин, які б с
відчили про те, що сторони, укл
адаючи угоду, діяли з метою, як
а суперечила інтересам держа
ви та суспільства.

Крім того, з 01.01.2004 р. набрав чин
ності Цивільний кодекс Украї
ни (далі по тексту ЦК Україн
и). Згідно із п.1 та п.2 Прикінцев
их та перехідних положень ЦК
України, Цивільний кодекс Ук
раїнської РСР від 18.07.1963 р. втрат
ив чинність.

Чинний ЦК України не містит
ь таких публічно-правових на
слідків укладення недійсної
угоди, які були встановлені с
т.49 ЦК України в редакції 1963 р. Ци
м кодексом скасована відпові
дальність у вигляді публічно
-правової санкції стягнен
ня в доход держави, одержаног
о однією чи обома сторонами з
а угодою, за укладення угоди з
метою, суперечною інтересам
держави та суспільства.

За змістом ч. 2 ст. 5 ЦК України
, кодекс має зворотну дію у час
і у випадках, коли він помяк
шує або скасовує відповідаль
ність особи.

Таким чином, застосування с
удом при вирішенні спору пуб
лічно-правових санкцій, які б
ули встановлені законом, чин
ним на час виконання угоди, ал
е не були передбачені ЦК Укра
їни на день ухвалення рішенн
я про притягнення до відпові
дальності, є помилковим.

Не могли бути застосовані с
удами в цьому випадку і санкц
ії за укладення угоди (вчинен
ня господарського зобовяз
ання) з метою, яка завідомо суп
еречить інтересам держави та
суспільства, передбачені Го
сподарським кодексом Україн
и (далі ГК України), що місти
ть норми, які за предметом рег
улювання й установленими сан
кціями відповідають положен
ням статті 49 ЦК УРСР.

Згідно з частиною першою ст
атті 207 ГК України, який набрав
чинності 01.01.2004 р., господарське
зобовязання, що не відпові
дає вимогам закону, або вчине
не з метою, яка завідомо супер
ечить інтересам держави і су
спільства, або укладене учас
никами господарських віднос
ин з порушенням хоча б одним і
з них господарської компетен
ції (спеціальної правосубє
ктності), може бути на вимогу о
днієї зі сторін чи відповідн
ого органу державної влади в
изнане судом недійсним повні
стю або в частині. За вчинення
таких правочинів застосовую
ться конфіскаційні санкції,
передбачені частиною першою
статті 208 цього Кодексу.

Однак відповідно до пункту
5 розділу IX “Прикінцеві полож
ення” ГК України наведені по
ложення цього Кодексу застос
овуються за порушення правил
здійснення господарської ді
яльності, вчинені після набр
ання чинності зазначеними по
ложеннями, а за порушення, вчи
нені до набрання ними чиннос
ті, лише в разі, якщо вони по
мякшують відповідальніст
ь за ці порушення.

При розгляді даної справи в
ищевикладене судами першої т
а апеляційної інстанцій до у
ваги не прийнято.

Згідно зі ст. 159 Кодексу адмін
істративного судочинства Ук
раїни судове рішення повин
но бути законним і обґрунтов
аним. Законним є рішення, ухва
лене судом відповідно до нор
м матеріального права при до
триманні норм процесуальног
о права. Обґрунтованим є ріше
ння, ухвалене судом на підста
ві повно і всебічно зясова
них обставин в адміністратив
ній справі, підтверджених ти
ми доказами, які були дослідж
ені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог постан
ови Пленуму Верховного Суду
України “Про судове рішення”
рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги про
цесуального законодавства і
всебічно перевіривши обстав
ини, вирішив справу у відпові
дності з нормами матеріально
го права, що підлягають засто
суванню до даних правовіднос
ин, а при їх відсутності - на пі
дставі закону, що регулює под
ібні відносини, або виходячи
із загальних засад і змісту з
аконодавства України. Обґрун
тованим визнається рішення,
в якому повно відображені об
ставини, які мають значення д
ля даної справи, висновки суд
у про встановлені обставини
і правові наслідки є вичерпн
ими, відповідають дійсності
і підтверджуються достовірн
ими доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адмі
ністративного судочинства У
країни підставою для скасува
ння судових рішень судів пер
шої та (або) апеляційної інста
нцій і направлення справи на
новий судовий розгляд є пору
шення норм матеріального чи
процесуального права, які пр
извели або могли призвести д
о неправильного вирішення сп
рави і не можуть бути усунені
судом касаційної інстанції.

Вищий адміністративний су
д України зазначає, що оскіль
ки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій поруш
ення норм матеріального прав
а можуть призвести до неправ
ильного вирішення спору та н
е можуть бути усунені судом к
асаційної інстанції, то всі в
инесені судові рішення підля
гають скасуванню, а справа
направленню на новий розгля
д до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи
судам врахувавши вищевиклад
ене необхідно всебічно і пов
но перевірити обставини у сп
раві, проаналізувати їх та ін
ші докази, що містяться в мате
ріалах справи, визначитися щ
одо належних способів доказу
вання і прийняти рішення у ві
дповідності до вимог чинного
законодавства.

На підставі викладеного, к
еруючись ст.ст. 221, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинс
тва України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватно
го підприємства “Ваюр” задов
ольнити частково.

Постанову Господарського
суду м. Києва від 06.04.2006 р. та пост
анову Київського апеляційно
го господарського суду від 13.0
6.2006 р. у справі №49/23-А скасувати.

Справу направити на новий р
озгляд до суду першої інстан
ції.

Ухвала набирає законної си
ли з моменту проголошення, мо
же бути оскаржена до Верховн
ого Суду України за винятков
ими обставинами протягом міс
яця з дня відкриття таких обс
тавин.

Головуючий
(підпис)
О.І. Степашко

Судді
(підпис)
К.В. Конюшко

(підпис)
Л.В. Ланченко

(підпис)
О.М. Нечитайло

(підпис)
Н.Г. Пилипчук

З оригіналом згідно
Відповідальний секретар

О.Я. Меньшикова