Справа № 2/175
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 2/175
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберда В.І., при секретарі
судового засідання Мельниковій Л.В.
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
Виконавчого органу Київської міської ради -Київської міської державної
адміністрації, Головного управління житлового забезпечення, Комунального
підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс»
за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідачів: Київське
міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти
визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії
справи:
Позов заявлено про визнання
неправомірною бездіяльність Комунального підприємства з експлуатації і ремонту
житлового фонду «Житло-Сервіс»Головного управління житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської ради -Київської міської державної
адміністрації з приводу відмови оформлення свідоцтва (свідоцтв) на право
власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та про зобов'язання
вчинити дії по оформленню таких свідоцтв.
В обгрунтування своїх вимог
позивачі посилаються на створення перешкод відповідачами в оформленні права
власності на новозбудовану квартиру.
Відповідач -Комунальне підприємство
з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс»проти позову заперечив.
В якості безпідставності вимог позивачів представник відповідача вказав на ті
обставини, що заявлений позов є цивільним, а проведення перепланування з
об'єднанням квартир проведено із порушенням передбаченого законодавством
Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -Київське міське бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого
майна зазначила про здійснення реєстрації права власності на об'єкт нерухомого
майна тим БТІ, яке проводило технічну інвентаризацію. При цьому у письмовому
відзиві третя особа зазначила, що АДРЕСА_1 відповідно до інвентаризаційної
справи об'єднана в одну, проте документи надані в БТІ не в повному обсязі, що
перешкоджає зареєструвати право власності позивачів.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -
28.02.2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали із Повним товариством «Познякижилбуд»генеральну угоду про дольову участь
у будівництві НОМЕР_1. За умовами
зазначеної угоди позивачі зобов'язалися взяти участь у фінансуванні об'єкту
будівництва -житлового будинку за адресою у АДРЕСА_2. Згідно генеральної угоди
(розділ 6) та додатку до генеральної угоди НОМЕР_1-1 від 28.02.00р. позивачі по
закінченні будівельних робіт отримують 4-кімнатну квартиру загальною площею
145,57 кв.м, розташовану на 9 поверсі, будівельний № 69 та 1-кімнатну квартиру
загальною площею 57,12 кв.м, розташовану на 9 поверсі, будівельний № 70 у 2
секції житлового будинку. При цьому, у п. 6.2. Угоди вказано, що оформлення
права загальної спільної власності проводиться у встановленому законодавством
порядку учасниками (позивачами) за участю основного замовника (ПТ
«Познякижилбуд») у наступних долях -на ОСОБА_1 -71,80%, що складає 145, 57
кв.м, а на ОСОБА_2-28,20%, що складає 57,12 кв.м.
06.09.2000р. позивачі повністю
сплатили за об'єкт будівництва у розмірі 342 103, 50 грн., а 01.08.01р. за
актом приймання-передачі отримали вищезазначені квартири.
08.01.01р. за актом № 291 прийнято
до експлуатації закінчений будівництвом будинок АДРЕСА_1.
15.11.01р. позивачі звернулися до
ДГО «Житло-Інвест»для оформлення права власності, проте в оформленні такого
права позивачам було відмовлено. Підставою відмови відповідачем зазначено
самовільне переобладнання квартир.
Як встановлено Конституцією України
(ст. 41) кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право
приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є
Статтею 316 Цивільного кодексу
України (далі -ЦК України) надано визначення права власності. Правом власності
є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до засад цивільного
права, зміст права власності складається з права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.
Так, позивачі володіють та
користуються майном, за яке вони сплатили грошові кошти та отримали в
результаті дольової участі у будівництві, проте не можуть їм розпоряджатися,
оскільки відповідачем не видано свідоцтво на право власності, а тому позивачі
не можуть здійснювати право власності на своє майно, як це і передбачено
положеннями ст. 319 ЦК України.
Відповідно до ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається
нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме
майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної реєстрації.
Державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості
регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень»від 01.07.2004 р. № 1952-ІV (далі -Закон № 1952-ІV),
Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від
07.02.2002р. № 7/5 (далі -Тимчасове положення № 7/5), а також іншими
нормативно-правовими актами.
Статтею 2 Закону № 1952-ІV надано
визначення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень
(далі - державна реєстрація прав) -це офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Тобто, на відповідача покладено
тільки формальну функцію визнання права власності, а не його встановлення.
Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.
Речові права на нерухоме майно, їх
обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній
реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.
Право власності та інші речові
права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону
реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі
вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника
(володільця) нерухомого майна.
Реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень проводиться місцевим органом державної реєстрації прав
того реєстраційного (кадастрового) округу, в якому розміщена нерухомість або
більша за площею її частина (ст. 3 Закону № 1952-ІV).
Стаття 17 Закону № 1952-ІV
передбачає порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме
майно. Відповідно до частини 3 наведеної статті державній реєстрації підлягають
заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що
підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно
до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав.
Враховуючи викладене, відсутні
підстави для визнання факту бездіяльності відповідача, оскільки з позивачами
проводилось листування та надавалися відповіді. Проте, зважаючи на
конституційний принцип непорушності права власності, а також з огляду на
фактичне набуття права власності позивачами, суд вважає за необхідне
задовольнити позов в частині зобов'язання відповідача офіційно визнати та
видати свідоцтво на підтвердження набуття права власності позивачів.
За таких обставин, позов визнається
судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково.
Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.
161-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
1. Позов задовольнити частково.
2. Зобов'язати Комунальне підприємство з
експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс»прийняти рішення в
порядку, визначеному «Положенням про порядок оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна», затвердженого розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 31.08.2007р. № 1820 щодо оформлення права власності
на квартиру АДРЕСА_1 згідно заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
3. Відмовити в іншій частині вимог.
Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова суду може бути оскаржено
до суду апеляційної інстанції шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
постанови суду та апеляційної скарги. Заява про апеляційне оскарження постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення
постанови. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження
та апеляційна скарга подаються Київському апеляційному адміністративному суду
через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя В.І.
Келеберда