Справа № 4-570/05
Суддя: Сергейчук О.А.
Дата ухвалення: 2008-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

“14” травня 2008 р. №4-570/05

Вищий адміністративний суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого Сергейчука
О.А.

Суддів Карася
О.В.

Нечитайла О.М.

Пилипчук Н.Г.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Меньшикова О.Я.

за участю представників:

позивача: не викликались;

відповідача: не викликались

розглянувши в порядку попереднього розгляду касаційну
скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 04.10.2004 р.

у справі №2-1826/04

та ухвалу Апеляційного суду м. Києва
від 16.12.2004 р.

у справі №22-8562-а/2004

за скаргою ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва

на рішення контролюючого органу про нарахування
податкового зобов'язання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1(далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою до Державної
податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у Дніпровському районі м. Києва), в якій просить: 1) визнати
неправомірним податкове повідомлення-рішення від 25.05.2003 р. №; 2)
скасувати покладений ДПІ у Дніпровському районі м. Києва на ОСОБА_1 обов'язок
по сплаті прибуткового податку за 2002 р. у розмірі 12 037,42 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м
.Києва від 04.10.2004 р. у справі №2-1826/04 (суддя Савлук Т.В.), яке залишено
без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2004 р. (головуючий суддя
- Маринчак Н.Є., судді Шевченко Є.Ф., Поліщук С.В.), у задоволенні скарги
відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням
Дніпровського районного суду м .Києва від 04.10.2004 р. у справі №2-1826/04 та
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2004 р. №22-8562-а/2004,
звернулась з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та задовольнити
скаргу в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Предметом даного спору є правомірність
нарахування позивачу суми прибуткового податку за 2002 р. у розмірі 12 037,42
грн.

Відповідно до ст. 2 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” (тут і далі по тексту
нормативно-правові акти в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)
об'єктом оподаткування у громадян, які мають постійне місце проживання в
Україні, є сукупний оподатковуваний доход за календарний рік (що складається з
місячних сукупних оподатковуваних доходів), одержаних з різних джерел як на
території України так і за її межами в грошовій та натуральній формі.

Пункт 1 ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів
України “Про прибутковий податок з громадян” передбачає сплату прибуткового
податку з сукупного доходу громадян за місцем основної роботи (служби,
навчання) - тобто з доходу, отриманого в результаті основної, систематичної
діяльності громадян, що носить постійний характер, який обчислюється за
ставками прогресивного оподаткування громадян, встановленими Указом Президента
України “Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного
оподаткування доходів громадян” від 13.09.1994 р. №519/94.

Відповідно до п. 3 ст. 7 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” доход громадян, які не
мають постійного місця проживання в Україні і аналогічно до нього доход, який
отримують громадяни не за місцем основної роботи (за сумісництвом, від
договорів цивільно-правового характеру тощо) - тобто додатково отриманий дохід
за виконання робіт, які не є постійним видом діяльності громадянина і основним
джерелом отримання ним доходу, оподатковується у розмірі 20%.

Згідно з п. 1 ст. 7 Інструкції про
прибутковий податок з громадян, яка розроблена на підставі ст. 23 Декрету та
затверджена наказом Головної Державної податкової інспекції України від
21.04.2003 р. №12, зареєстрованої Міністерством юстиції України 09.06.1993 р.
№64, громадяни, які протягом року одержували доходи з різних джерел, як за
місцем основної, так і неосновної, обчислення прибуткового податку проводиться
за сукупним річним доходом виходячи з вимог єдиного принципу оподаткування
особистих доходів громадян. Податкові органи на підставі поданими громадянами
декларацій про фактично отриманні протягом року доходи, та відомостей за формою
№2, формою №3, що надійшли від підприємств, які проводили виплату громадянам
доходів не за місцем основної роботи проводять перерахунок прибуткового податку
із суми сукупного річного доходу на загальних підставах, виходячи із
середньомісячного доходу за ставками прогресивного оподаткування.

На момент проведення перерахунку по
прибутковому податку з громадян діяв Указ Президента України “Про збільшення неоподатковуваного
мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян” від 13.09.1994
р. №519/94, який був прийнятий до набрання чинності Конституцією України,
чинності не втратив і був обов'язковим до виконання на території України.

Таким чином, проведений ДПІ у Дніпровському
районі м. Києва перерахунок прибуткового податку по декларації про доходи,
одержані ОСОБА_1 з 1 січня по 31 грудня 2002 року відповідає вимогам чинного
законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином з'ясовано обставини справи та дано їм
належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права,
які могли призвести до зміни чи скасування рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 04.10.2004 р. у справі №2-1826/04 та ухвали Апеляційного суду м.
Києва від 16.12.2004 р. у справі №22-8562-а/2004 не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210
- 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 04.10.2004 р. у справі №2-1826/04 та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2004 р. у справі №22-8562-а/2004 залишити
без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва
від 04.10.2004 р. у справі №2-1826/04 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від
16.12.2004 р. у справі №22-8562-а/2004 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

О.А. Сергейчук

Судді

(підпис)

О.В. Карась

(підпис)

О.М. Нечитайло

(підпис)

Н.Г. Пилипчук

(підпис)

О.І. Степашко

З оригіналом згідно
Відповідальний секретар О.Я.
Меньшикова