Справа № 2-а-98/08
Суддя: Яворська Н.І.
Дата ухвалення: 2008-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-98/2008р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

02 жовтня 2008 року Снігурівський районний суд

Миколаївської області у складі :

головуючого судді
Яворської Н.І.,

суддів: Кріля М.Д.,

Лисенка
М.Є.

при секретарі: Себестьянській І.П.,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України,
Миколаївського обласного військового комісаріату, департаменту фінансів
Міністерства Оборони України про захист соціальних прав шляхом визнання
бездіяльності протиправною та про стягнення заборгованості по речовому забезпеченню,

В С Т А Н О В И В:

18 липня
2008
року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить
визнати бездіяльність відповідачів щодо невиплати йому грошової компенсації за
неотримане речове майно неправомірною та зобов'язати їх виконати вимоги Закону
України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей», і стягнути на його користь 3948.23 грн.

Зазначає,
що з 1979 року проходив службу у Збройних Силах України та 18 грудня 2007 року
звільнений у відставку за п.63 підпункт
«в» ( за станом здоров'я). У
відповідності до п.28 Постанови Кабінету Міністрів від 22 липня 1998 року №1135 «Про
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час»
військовослужбовці, які звільнені з військової служби в запас або відставку за
своїм бажанням можуть одержувати речове майно
або грошову компенсацію за нього. Відповідач відмовив в такому
посилаючись на відсутність коштів. Просив постановити рішення про задоволення
його позовних вимог.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та пояснивши
що з березня 2000 року по день звільнення ні речового майна ні компенсацій не
отримував.

Відповідач,
представник Кабінету Міністрів України Зубрицька А.О. позов не визнала,
мотивуючи це тим, що згідно п.2 Закону
України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року,
який вступив в дію з 11.03.2000 року,
призупинено дію ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в
частині одержання військовослужбовцями
за їх бажанням грошової компенсації
замість речового майна за винятком відповідних категорій
військовослужбовців. В позові просила відмовити.

Представник Миколаївського військового комісаріату,
Кравець О.С. позов не визнав, суду пояснив, що речове майно військовослужбовці
отримували, але від позивача не
надходило письмового звернення про необхідність забезпечення його речами.
Наразі призупинено дію ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей». В позові просив відмовити.

На
підставі досліджених в судовому засіданні допустимих доказів суд прийшов до
наступного.

Як
свідчить витяг із наказу військового комісара Миколаївського обласного
військового комісаріату від 12.03.2008 року (а.с.12) ОСОБА_1 виключений із списків особового складу
військового комісаріату, оскільки 18 грудня 2007 року він був звільнений з
військової служби у відставку за станом здоров'я.

Згідно
довідки № 5/6 від 06.06.2008 року (а.с.13) ОСОБА_1 відноситься до категорії
військовослужбовців як такий, що має
право на одержання грошової компенсації на суму 3494 грн.29 коп., замість
предметів належних до видачі.

Таким
чином, позивач відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.28 Постанови
Кабінету Міністрів від 22 липня 1998
року №1135 «Про забезпечення
військовослужбовців збройних сил України речовим майном у мирний час»
має право за своїм бажанням одержувати речове майно або грошову компенсацію за
нього.

Відмовляючи
позивачу у виплаті грошової компенсації відповідачі посилаються на ту
обставину, що ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей»
в частині одержання
військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації замість
речового майна за винятком відповідних категорій військовослужбовців
призупинено.

З таким висновком погодитися не можливо у
зв'язку з тим, що він порушує права позивача.

Відповідно
до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються
судом.

Кожному
гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відмовляючи
позивачу у виплаті грошової компенсації замість речового майна відповідачі порушили права ОСОБА_1 передбачені вказаним Законом та
Конституцією України.

Невиконання
державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у
нерівні умови, підриває принцип
довіри особи до держави, що закономірно
призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Крім
того, посилання відповідачів на п.2 Закону України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів» від
17.02.2000 року, суд не може
брати до уваги та за основу при постановленні рішення з тих підстав, що за
ст.22 Конституції України не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних
законів. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85, пункту 19
частини першої статті 92 Конституції України ( 254 к/96-ВР).,надзвичайного
стану (стаття 64 Конституції України) ( Рішення Конституційного Суду України
від 20 березня 2002 року №5-рп2002 ) у справі щодо пільг, компенсацій і
гарантій.

Згідно
с.17 ч.1 Закону України «Про виконання рішення
та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при
розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і
практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно
до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції
«Кожна фізична… особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на
умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Розглядаючи
борги у сенсі поняття «власності», яке міститься у ст..1ч.1 Протоколу №1 до
Конвенції і не обмежено лише власністю на фізичні речі та не залежать від
формальної класифікації у національному законодавстві, борги що становлять
майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином , як
власність.

Виходячи
з обставин справи вбачається, що чинне правове положення передбачає виплату
певних грошових компенсацій замість
предметів належних до видачі. Тому органи державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів чи інше, як на причину невиконання своїх зобов'язань і
свідомо не проводити такі виплати.

Наведене
свідчить, що позовна заява позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню в
повному обсязі, а висновки відповідачів не ґрунтуються на Законі , порушують
права позивача, тому суд не бере їх до
уваги.

Суд визнає бездіяльність відповідачів
та зобов'язує їх здійснити виплату заборгованості по речовому забезпеченню в
сумі 3948 грн.23 коп.

Керуючись
ст.ст.122,138,158-163 КАС України, ст.22 Конституції України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний
позов ОСОБА_1- задовільнити.

Визнати
бездіяльність відповідачів щодо
невиплати позивачу грошової компенсації замість невиданого речового майна
неправомірною.

Зобов'язати
Миколаївський обласний військовий
комісаріат виконати вимоги Закону України "Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей" та стягнути з нього на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію
замість предметів належних до видачі, в сумі
3948 ( три тисячі дев'ятсот сорок вісім) грн. 23 коп.

Заява про
апеляційне оскарження постанови суду
подається протягом 10-ти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга
на постанову суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через Снігурівський районний суд.

Головуючий:
Н.І. Яворська

Судді: М.Д.Кріль

М.Є.Лисенко