Справа № 22-а-1272-Ф/07
Суддя: Притуленко О.В.
Дата ухвалення: 2007-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа № 22-а-1272-Ф/07 Головуючий
суду першої інстанції: Белоусов Е.Ф.
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції: Притуленко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого
- судді Ломанової Л.О.,

суддів: Притуленко
О.В., Мудрової В.В.,

при
секретарі Петриченко О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Феодосії справу
адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Керченського
міського управління ГУ МНС України в АР Крим про стягнення грошової компенсації
за речове майно, за апеляційною скаргою
Керченського міського управління ГУ
МНС України в АР Крим на постанову Керченського міського суду АР Крим від 29
травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення грошової
компенсації за речове майно в розмірі 6121, 85 грн., посилаючись на те, що ця компенсація, яка передбачалася Законом України „Про
соціальний і правовій захист військовослужбовців і членів їх сімей", при звільненні з військової служби в листопаді
2006 року, йому виплачена не була.

Постановою
Керченського міського суду АРК від 29 травня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3.
задоволені у повному обсязі.

В
апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції
скасувати, а по справі постановити нове
рішення.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що
01.06.1988 року ОСОБА_3 був прийнятий на службу в органи Міністерства
внутрішніх справ України.

З
14.02.2003 року ОСОБА_3 був переведений на службу в Міністерство України з
питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи. А на підставі наказу Головного управління
Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій № 97 від 14.11.2006 року
звільнений у відставку за віком.

З
матеріалів справи вбачається, що під час
проходження військової служби позивач не одержував за рахунок держави речове
майно, що підтверджується довідкою
Керченського міського управління № 13/П-1 від 15.03.2007 року, відповідно до якої в період з червня 2002
року по червень 2006 року він повинен був забезпечуватися речовим майном
вартістю 6121, 85 грн.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3., суд першої
інстанції виходив із того, що
згідно ст. 12 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом ОВС України , затвердженим Постановою Кабінету Міністрів
України №114 від 29.07.1991 року (із змінами від 26.11.2003 року) і ст. 48 Закону України „Про правові

підстави
цивільного захисту" №1859 від 24.06.2004 року особовий склад МНС
забезпечується речовим постачанням за бюджетні кошти.

Відповідно
до п.4.6 Положення про забезпечення речовим майном органів внутрішніх справ і
внутрішніх військ МВС України,
затвердженого наказом МВС України № 1489 від 05.12.2003 року при
звільненні в запас повинна бути сплачена грошова компенсація за речове майно, не видане на день звільнення.

Оскільки
при звільненні позивачу компенсація за речове майно виплачено не була, суд стягнув її на користь позивача з
Керченського міського управління ГУ
МНС України в АР Крим.

Оскаржуючи судове рішення, апелянт
посилається на те, що ОСОБА_3 проходив
службу в Керченському міському управлінні ГУ
МНС України в АР Крим з лютого 2003 року і починаючи з цього часу відповідач
повинен був забезпечити його майном вартістю 2170, 70 грн., але Законом України „Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів", який
набрав чинності з 11 березня 2000 року,
була призупинена видача компенсації замість речового майна відповідно до ст. 9 Закону України „Про соціальний і
правовій захист військовослужбовців та членів їх сімей". А відповідно до
наказу МНС України №301 від 18.05.2006 року при звільненні осіб рядового та
начальницького складу МНС України в запас або відставку розрахунок за
неотримане речове майно здійснюється лише речовим майном, яке належить до видачі на момент звільнення.

З
урахуванням наведеного, а також
того, що позивачем був пропущений строк
звернення до адміністративного суду за захистом прав, порушених при проходженні служби в органах
внутрішніх справ , апелянт вважає, що суд необгрунтовано задовольнив вимоги позивача
про стягнення компенсації за речове майно,
не видане в період до 14.02.2003 року (тобто до прийняття на службу в
МНС України).

Колегія
суддів вважає що доводи апелянта щодо періоду стягнення компенсації
заслуговують на увагу, оскільки
Державний департамент пожежної безпеки як урядовий орган державного
управління, та підпорядковані йому
органи управління, заклади, установи і підрозділи, на підставі Указу Президента України №
47/2003 від 27.01.2003 року були виведені зі складу Міністерства внутрішніх
справ України та передані Міністерству України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

На
підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи №35/106 від 07.02.2003 року МВС України направило у
відрядження для подальшого проходження служби в МНС України особовий склад
державної пожежної охорони та було вирішено питання щодо перерозподілу коштів
бюджетних призначень Державного бюджету України на 2003 рік на утримання
державної пожежної охорони, але при
цьому питання про передачу боргів, утворених
перед особовим складом державної пожежної охорони у зв'язку з невидачею
речового майна вирішено не було.

За таких
обставин суд першої інстанції необгрунтовано стягнув з відповідача компенсацію
за речове майно, не видане позивачу під
час проходження служби в МВС України.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду підлягає зміні на підставі
п.1 ч.1 ст. 201 КАС України, сума стягнена судом на користь ОСОБА_3.
підлягає зменшенню до 2170, 70 грн.

Довід
апелянта про неможливість стягнення на користь позивача компенсації за
неотримане речове майно є необгрунтованим,
оскільки відповідно до наказу Міністра МНС України № 301 від 18.05.2006
року при звільненні осіб рядового та начальницького складу МНС України в запас
або відставку розрахунок за неотримане речове майно здійснюється лише речовим
майном, яке належить до видачі на момент
звільнення, колегія суддів вважає
неспроможними. Вказаний наказ суперечить п.28 Положення про порядок речового
забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та інших військових
формувань у мирний час, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1444 від 28.10.2004 року
(яке відповідно до ст. 15 Закону України „Про

цивільну
оборону України" розповсюджується зокрема і на військовослужбовців
цивільної оборони), відповідно до якого
військовослужбовцям, які звільняються у
запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за
неотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму
грошової компенсації. Таким чином,
зазначене Положення визначає, що право
вибору щодо отримання майна або компенсації залишається за
військовослужбовцем, який звільняється.

Враховуючи
наведене, на керуючись статтями
195, 196, пунктом 2 статті 198, пунктом 1 статті 201, частини 2 статті 205, статтею 207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Керченського міського управління ГУ
МНС України в АР Крим задовольнити частково.

Постанову
Керченського міського суду АР Крим від 29 травня 2007 року змінити, зменшивши суму компенсації, стягнену з Керченського міського управління ГУ МНС України в АР
Крим на користь ОСОБА_3, до 2170, 70
грн., судових витрат - до 51 грн.

Постанова
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця, відповідно до частини 2 статті 212 Кодексу
адміністративного судочинства України.