Справа № 9/454
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД міста КИЄВА
вул. Десятинна, 4/6
№ 9/454
Кабінету Міністрів України,
Міністерства транспорту та зв'язку України
визнання протиправними та
скасування розпорядження № 1286-р від 29.12.2007 р., наказу № 5-к від
08.01.2008 р., наказу № 37-к від 23.01.2008 р. та поновлення на роботі
суддя: Кротюк О.В.
Судді:Винокуров
судового засідання: Таран Т.К.
ОСОБА_2(довіреність № 0296 від
Кучер В.М. (довіреність №
29-22/20 від 22.02.2008 р.)
Від відповідача-2Коваленко О.О.
(довіреність № 73/15/14-08 від 10.01.2008 р.)
справи:
Позивач звернуся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом Кабінету
Міністрів України, Міністерства транспорту та зв'язку України з вимогами
визнати протиправними та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України №
1286-р від 29.12.2007 р., наказу Міністерства транспорту та зв'язку України №
5-к від 08.01.2008 р., наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 37-к
від 23.01.2008 р. та поновити на роботі
на посаді заступника Міністра транспорту та зв'язку України, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм Кодексу законів про працю
України, що по суті призвело до подвійного звільнення позивача з посади.
Відповідачі позовні вимоги не
визнають, просять відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю, з
підстав, викладених у запереченнях. Крім того, відповідачі наполягають на
відмові в позові з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення
спору по суті, суд,
ОСОБА_1 наказом Голови державної
податкової адміністрації України від 14.04.2005 № 543-о було відряджено у
розпорядження Міністерства транспорту та зв'язку України із залишенням в кадрах
податкової міліції ДПА України.
На підставі Указу Президента
України № 440/2005 від 05.03.2005 р. Міністром транспорту та зв'язку України
видано наказ № 117-к від 27.04.2005 р. яким він був зобов'язаний з 14.04.2005
р. приступити до роботи на посаді заступника Міністра транспорту та зв'язку
України з посадовим окладом згідно штатного розкладу і оплатою праці відповідно
до постанови Кабінету Міністрів України № 1439 від 26.09.2002 р.
Указом Президента України №
1516/2005 року від 28.10.2005 р.ОСОБА_1звільнено з зазначеної посади у зв'язку
Рішенням Солом'янського районного
суду міста Києва від 06.11.2006 р.ОСОБА_1 скасовано Указ Президента України №
1516/2005 та наказ Міністерства транспорту та зв'язку України № 72-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника
Міністра транспорту та зв'язку України та поновлено його на зазначеній посаді.

Вирішуючи спір суд приймає до уваги
те, що ОСОБА_1 перебував у відносинах з Міністерством транспорту та зв'язку
України на підставі наступних основних нормативно-правових актів:

· норм
Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ" (затверджено Постановою КМ УРСР № 114 від 29.07.1991) -
як особа, яка проходить службу в органах державної податкової служби, з
особливостями її відрядження та звільнення зі служби;

· норм
Постанови КМ України "Деякі питання відрядження осіб начальницького складу
органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та податкової
міліції до органів виконавчої влади, інших цивільних установ" (№1831 від
26.11.2003; далі -Постанова КМ) - в частині питань особливостей відрядження під
час проходження служби, звільнення з посад відрядженнях осіб, та їх відкликання
з відрядження.

· Указу
Президента України від 21.02.2001 року №107 (з подальшими змінами та
доповненнями) - щодо посад в органах виконавчої влади та інших цивільних
установах, які можуть бути заміщені особами вищого офіцерського
(начальницького) складу;

· Закону
України “Про державну службу”;

· Закон
України "Про Кабінет Міністрів України" (№514-V від 21.12.2006).

Суд зауважує, що процедура
звільнення особи відрядженої у розпорядження відповідної установи повинна
відповідати також вимогам, встановленим Постановою КМ України "Деякі
питання відрядження осіб начальницького складу органів внутрішніх справ,
Державної кримінально-виконавчої служби та податкової міліції до органів
виконавчої влади, інших цивільних установ" (№1831 від 26.11.2003).

Пунктом першим зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України встановлено, що звільнення з посад відряджених осіб
здійснюється за погодженням з Міністром внутрішніх справ, Міністром з питань
надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи, Головою Державного департаменту з питань виконання
покарань або Головою Державної податкової адміністрації керівниками цивільних
установ з наступним направленням відряджених осіб у розпорядження Міністерства
внутрішніх справ, Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Державного
департаменту з питань виконання покарань або Державної податкової адміністрації
за наявності наступних підстав:

· після
виконання робіт, пов'язаних із забезпеченням правоохоронної діяльності;

· за
зверненням відрядженої особи;

· у
разі невиконання відрядженою особою обов'язків за займаною посадою;

· у
разі досягнення відрядженою особою граничного віку перебування на службі в
органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній
кримінально-виконавчій службі та податковій міліції.

Крім того, пунктом 2 зазначеної
Постанови КМ надано право Міністру внутрішніх справ, Міністру з питань
надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської
катастрофи, Голові Державного департаменту з питань виконання покарань, Голові
Державної податкової адміністрації відкликати відряджених осіб з цивільних
установ. В такому випадку відряджена особа за наказом керівника цивільної
установи у десятиденний строк після надходження наказу про її відкликання
направляється до Міністерства внутрішніх справ, Міністерства з питань
надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи, Державного департаменту з питань виконання покарань
або Державної податкової адміністрації. Витяг з наказу про звільнення
відрядженої особи з посади та службова характеристика надсилаються в
установленому порядку до відповідного центрального органу виконавчої влади.

Таким чином аналізуючи вищевикладене,
суд бере до уваги те, що особа відряджена у розпорядження відповідного органу
виконавчої влади або цивільної звільняється з дотриманням порядку та наявності
підстав, визначених Постановою КМ України "Деякі питання відрядження осіб
начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної
кримінально-виконавчої служби та податкової міліції до органів виконавчої
влади, інших цивільних установ" (№1831 від 26.11.2003).

Судом на підставі матеріалів справи
та пояснень сторін встановлено, що підставою ініціювання звільнення ОСОБА_1 був
лист голови Державної податкової адміністрації від 29.11.2007 року №
14929/5/04-2116, який сформовано на підставі Указів Президента України від
25.10.2007 року № 1020/2007 та № 1060/2007 від 02.11.2007 р. та адресовано Міністру
транспорту та зв'язку України Рудьковскому М.М. Зазначеним листом голова
Державної податкової адміністрації України просив відрядитиОСОБА_1 у своє
розпорядження для подальшого проходження служби.

Інших документів з приводу
поверненняОСОБА_1 у розпорядження ДПА України
до Міністерства транспорту та зв'язку України не надходило.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, пояснень сторін, так і висновків від 15 січня 2008 року, 11
квітня 2008 року про звільнення з
органів податкової міліції, встановлення посадового окладу і надбавок для
призначення пенсіїОСОБА_1 будь-які накази про відкликання з відрядження ОСОБА_1
ДПА України не виносились. Крім того,
будь-яких відомостей у Міністерства транспорту та зв'язку України з цього
приводу відсутні та останні у ДПА України відповідачем (Мінтрансзв'язку) не
витребувались.

Указом Президента України від 2
листопада 2007 року № 1060/2007 визначено таким, що втратив чинність указ
Президента України від 18 березня 2005 року № 491 та зобов'язання керівників
центральних органів виконавчої влади, інших установ і організацій повернути з
відряджень осіб вищого начальницького складу, які займають посади в органах
виконавчої влади та інших цивільних установах, до правоохоронних органів, в
яких їх залишено на службі.

Таким чином, в такому випадку
підставою для звільненняОСОБА_1 міг бути відповідний наказ ДПА України про
відкликання з відрядженняОСОБА_1 або інші підстави визначені Постановою КМ відповідно.

Оцінюючи зазначене у сукупності,
суд приходить до висновку, що належних підстав для звільнення ОСОБА_1 у
відповідності до положень Постанови КМ та Указу Президента України від 2
листопада 2007 року № 1060/2007 р. не було. Адже не було відповідного наказу
ДПА України про відкликання з відрядженняОСОБА_1(що повинно було б бути у
відповідності до положень Указу Президента України від 2 листопада 2007 року №
1060/2007) та не було погодження ДПА України про звільненняОСОБА_1 саме за
підставами встановленими пунктом 1 Постанови КМ.

Суд не приймає до уваги покликання
позивача на порушення відповідачами Постанови КМ України від 13.12.2001 року №
1658 адже зазначений нормативно-правовий акт втратив чинність у частині
розгляду питань, пов'язаних з призначенням на посаду та звільненням з посади
керівників, заступників керівників центральних органів виконавчої влади згідно
з постановою КМ України від 26.06.2007 №880.

Крім того, відповідачами
спростовано покликання позивача на відсутність клопотання Міністерства
транспорту та зв'язку України наданням останнього у формі листа від 27.12.2007
№6159 /10/14-07.

Щодо загального порядку
звільненняОСОБА_1 судом в іншій частині процедури звільнення не встановлено
порушень з урахуванням наступного.

Міністр транспорту та зв'язку
України 27.12.07 звернувся до Кабінету Міністру України з пропозицією (лист №
6159/10/14-07) про звільненняОСОБА_1 з посади заступника Міністра транспорту та
зв'язку України для подальшого повернення його з відрядження до Державної
податкової адміністрації України. До подання додано проект розпорядження
Кабінету Міністрів України про звільнення з посади ОСОБА_1 Прем'єр-міністр
України Тимошенко Ю.В. на підставі пропозиції Міністра транспорту і зв'язку
України Вінського Й.В. 29.12.07 внесла на розгляд Уряду подання про звільнення
ОСОБА_1 На підставі вказаних документів Кабінет Міністрів України 29.12.07
видав розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра
транспорту та зв'язку України».

Щодо питання формулювання
звільненняОСОБА_1, то суд зазначає, що останнє по суті є не коректним, але це
не впливає безпосереднім чином на процедуру і підстави звільнення по суті, яка
визначена первинними документами у справі (звільнення відрядженої особи), і
може розглядатися лише в частині коректності та підставності щодо свого
існування у відповідному викладі.

Щодо покликання позивача на
подвійне його звільнення суд вважає зазначене необґрунтованим, адже
звільненняОСОБА_1 було оформлено одним наказом 5-к від 08.01.08, а наказом 37-к
від 23.01.08 року визначено дату звільнення обумовлену тимчасовою
непрацездатністюОСОБА_1

Разом з тим, відповідачі наполягали
на відмові в задоволенні позову на підставі статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства (далі -КАС України) -у зв'язку із пропущенням
строку звернення до суду.

У відповідності до статті 99 КАС
України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного
суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Стаття 100 КАС України встановлює,
що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому
наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення
до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Суд приймає до уваги, що спір
стосується трудових відносин у сфері публічної служби. З огляду на те, що
законодавство України у сфері публічної служби не містить порядку та строків
оскарження рішень щодо проходження та звільнення з публічної служби суд вважає
за необхідне використовувати спеціальне законодавство у сфері трудових
відносин, а саме: Кодекс законів про працю України (ВР УРСР від 10.12.1971;
далі - КЗпП).

Статтею 233 Кодексу законів про
працю встановлено, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового
спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За поясненнями у судовому засіданні
позивачем, останній дізнався про своє звільнення з виходом на роботу отримавши
відповідний наказ 23.01.2008 року, а наказ про уточнення дати звільнення
отримав поштою в першій половині лютого 2008 року.

До суду ОСОБА_1 звернувся 10 червня
2008 року, про що свідчить реєстраційна відмітка канцелярії суду на позові.

Таким чином, позивач звернувся з
порушенням місячного строку звернення до суду.

Позивач про поновлення строків
клопотань до суду не подавав; пояснень, обґрунтувань та доказів щодо існування
обставин, визначених частиною 4 статті 99 КАС України суду не надав; поважності
причин пропущення строку звернення до суду судом не встановлено, а позивачем не
зазначено; відповідачі наполягають на застосуванні статті 100 КАС України,
враховуючи зазначене, адміністративний позов ОСОБА_1, задоволенню не підлягає з
підстав пропущення строку звернення до суду.

У відповідності до частини другої
статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від 28.06.1996р.) органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно
з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони зокрема:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія);

9)
з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги
та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Зважаючи на всі наведені обставини
в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 99-100,
158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя
О.В. Кротюк

Судді
К.С.Винокуров

П.О.Ковзель

Дата
складення та підписання постанови в повному обсязі -15.12.2008.