Справа № К-1420/07
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2008-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

І М Е
Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у складі:

головуючого: Ліпського Д.В.,

суддів: Гуріна М.І.,Кобилянського М.Г.,Федорова
М.О.,Юрченка В.В.,

секретар: Полинько Д.М.,-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за
позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про оскарження
розпорядження Кабінету Міністрів України

за
касаційними скаргами Закритого акціонерного товариства «Київмлин» ( далі - ЗАТ
«Київмлин» ) та Кабінету Міністрів України, який приєднався до касаційної
скарги, на постанову Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2006
року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2006 року,
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, який приєднався до касаційної
скарги, на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2006 року, -

В С Т А Н
О В И Л А :

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 23
лютого 1999 року за № 137-р «Про передачу у власність територіальної громади
міста Києва державного майна, що перебувало у користуванні колективного
орендного підприємства «Київмлин». В обґрунтування позовних вимог зазначав, що
22 травня 1996 року Фондом державного майна України було винесено наказ про
приватизацію орендного підприємства «Київмлин» та розпочато процедуру
приватизації. Протягом трьох років Фондом державного майна України
здійснювались дії, направлені на завершення процедури приватизації, однак розпорядженням Кабінету Міністрів України №
137-р від 23 лютого 1999 року було вирішено передати у власність територіальної
громади міста Києва державне майно, що перебувало у користуванні орендного
підприємства «Київмлин», у той час, як процедуру приватизації не завершено.
Позивач вважав, що оскаржуване
розпорядження Кабінету Міністрів
України прийняте із порушенням норм
законодавства про приватизацію і порушує його права, як члена трудового
колективу орендного підприємства «Київмлин».

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 26 липня 2006 року адміністративний позов задоволено.
Розпорядження Кабінету Міністрів України № 137-р від 23 лютого 1999 року
скасоване .

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 14 грудня 2006 року апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України та заяву
ЗАТ «Київмлин», яке приєдналося до апеляційної скарги, судове рішення суду
першої інстанції залишене без змін.

Представник позивача та ОСОБА_3, який приєднався до цієї скарги,
звернулися до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою в
якій просять змінити ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2006
року та правильно роз'яснити в резолютивній частині порядок і строк оскарження.

ЗАТ «Київмлин» звернулося до Вищого
адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить постанову
Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2006 року скасувати, а в
задоволенні позову відмовити повністю. У скарзі вказує на те, що судові рішення
прийняті в результаті неправильного
застосування норм права та за обставин,
коли не були порушені права та інтереси позивача. Зазначає, що судами
неправильно застосовані положення ст.ст. 6, 24, 25, 26, 29, 30, 31, 53, 71, 72,
171 КАС України, Конституції України, п.
1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про перелік майнових комплексів державних
підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва,
приватизація або передача в оренду яких не допускається», Декрету Кабінету
Міністрів «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі», п.
3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про додаткове регулювання орендних
відносин», постанови Кабінету Міністрів від 07 грудня 1992 року № 686, ст.ст.
1, 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст. 111 Цивільного
кодексу України, ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального
майна». Стверджує, що спір, щодо законності розпорядження Кабінету Міністрів
України № 137-р від 23 лютого 1999 року на момент порушення провадження у даній
справі та прийняття оскаржуваних рішень вже було вирішено. Вказує, що оголошення про оскарження
нормативно-правового акта не опубліковувалося і це позбавило його
можливості вступити до участі у справі в
якості третьої особи без самостійних вимог.
Кабінет Міністрів України приєднався до цієї скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права,
правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених статтею 220
КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ЗАТ «Київмлин»
та Кабінету Міністрів України, який приєднався до цієї скарги, на постанову
Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2006 року підлягає залишенню без
задоволення, а касаційне провадження, відкрите за скаргою представника позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, а також ОСОБА_3, який приєднався до цієї скарги, на
ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2006 року закриттю з таких
підстав.

Як видно із копії актового запису про
смерть № 494 від 14 листопада 2006 року ОСОБА_1 помер 06 листопада 2006
року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 157 КАС
України суд закриває провадження у справі, у разі смерті або оголошення в
установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо
спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як видно із матеріалів справи, 26
лютого 1990 року зареєстровано статут організації орендарів Київського
комбінату хлібопродуктів вищим органом (власником) якого відповідно до п. 1.2
статуту є загальні збори орендарів. Статут зареєстрований рішенням виконкому
Подільської районної ради народних депутатів міста Києва 26 лютого 1990 року
за № 157, а 30 березня 1990 року між
організацією орендарів Київського комбінату хлібопродуктів та Київським
виробничим об'єднанням елеваторної та зернопереробної промисловості укладено
договір оренди державного майна - цілісних майнових комплексів Київського
комбінату хлібопродуктів. 10 листопада
1992 року до цього договору оренди внесені зміни щодо встановлення строку
договору оренди до 31 грудня 1998 року та надано право викупу державного майна
орендатору.

30 листопада 1992 року Подільською
районною державною адміністрацією міста Києва зареєстровано Положення про
організацію орендарів орендного підприємства «Київмлин», відповідно до п. 1.4
якого організація орендарів орендного підприємства «Київмлин» є
правонаступником майнових прав та обов'язків Київського комбінату
хлібопродуктів.

22 грудня 1992 року організацією
орендарів орендного підприємства «Київмлин» створено Колективне орендне
підприємство «Київмлин», Статут КОП «Київмлин» зареєстровано Подільською
районною державною адміністрацією міста Києва 22 грудня 1992 року за
реєстраційним номером 0089-1334 ОП.

З моменту створення організацією
орендарів Колективного орендного підприємства КОП «Київмлин», саме воно
виступало від імені організації орендарів підприємством, яке здійснювало
управління майном організації орендарів.

Як видно із трудової книжки
позивача, він був членом організації орендарів орендного підприємства
«Київмлин» з моменту її створення і до
20 грудня 1997 року.

Фондом державного майна України 22
травня 1996 року за № 5-ДП винесено наказ про прийняття рішення щодо
приватизації державного майна, яке знаходилось на балансі орендного
підприємства «Київмлин» на підставі поданої заяви та розпочато процедуру
приватизації вказаного майна. 23 лютого
1999 року Кабінетом Міністрів України було винесене розпорядження за № 137 - Р
про передачу у власність територіальної громади міста Києва державного майна,
що перебувало у користуванні Колективного орендного підприємства «Київмлин». 10
березня 1999 року Фондом державного майна України на виконання вказаного
розпорядження Кабінету Міністрів України винесено наказ за № 429 про припинення
приватизації державного майна орендного підприємства «Київмлин». 23 липня 1999
року на базі державного майна, яке повинно було бути приватизоване та майна
орендного підприємства «Київмлин» створено закрите акціонерне товариство
«Київмлин».

Суди дійшли правильного висновку
про те що розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.02.1999р. № 137 - Р
порушує право позивача, як члена
організації орендарів на долю у майні орендного підприємства «Київмлин».
Відповідно до п. 4.1.6 Положення, члени організації орендарів орендного
підприємства мають право на викуп орендованого майна.

Статтею 11 Закону України «Про приватизацію
майна державних підприємств» визначено, що порядок приватизації державного
майна передбачає подання заяви про приватизацію майна державного підприємства
або окремих його часток, розгляд заяви і прийняття рішення про приватизацію
об'єкта.
Декретом КМУ «Про особливості приватизації майна в агропромисловому
комплексі», який був чинним на момент прийняття ФДМ України наказу про
приватизацію державного майна Орендного підприємства «Київмлин» було
встановлено, що приватизація частки державного майна підприємств
агропромислового комплексу із змішаною формою власності здійснюється шляхом
перетворення їх у відкриті акціонерні товариства, з продажем акцій, що належать
державі, за приватизаційні майнові сертифікати
членам трудових колективів підприємств, що приватизуються та
сільськогосподарським товаровиробникам, а також прирівняним до них особам, які
мають переважне право на придбання не менш як 51 відсотків акцій підприємств,
що приватизуються.

Наказ Фонду державного майна України від 22 травня 1996 року за № 5-ДП
виданий щодо приватизації державного
майна, яке знаходилось на балансі орендного підприємства «Київмлин», а не щодо
приватизації юридичної особи КОП «Київмлин». Після винесення ФДМ України
вказаного наказу позивач, як і кожен член організації орендарів орендного
підприємства «Київмлин», набув право на
отримання акцій відкритого акціонерного товариства, яке повинно було бути
створено після завершення приватизації державного майна орендного підприємства
«Київмлин».

Суди правильно вважали, що
розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 лютого 1999 року за № 137 -
Р порушені основні принципи
приватизації, що є підставою для його
скасування.

Так, пунктом 5 Концепції
роздержавлення та приватизації передбачена процедура приватизації підприємств.
Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» встановлено, що
приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній
власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних
та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону.
Пунктом І Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію цілісних
майнових комплексів державних підприємств та їхніх структурних підрозділів,
зданих в оренду» та статтею 17 Закону України «Про приватизацію державного
майна» передбачено, що приватизація цілісних майнових комплексів, зданих в
оренду відбувається шляхом продажу належних державі акцій відкритих акціонерних
товариств.

Статтею 25 Закону України «Про
оренду державного та комунального майна» та пунктом 3 Декрету Кабінету
міністрів України «Про додаткове регулювання орендних відносин» встановлено, що
приватизація об'єкту оренди здійснюється відповідно до законодавства про
приватизацію та в передбаченому ним порядку. Статтею 2 Закону України «Про
особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі встановлено, що
підприємства борошномельно - круп'яної промисловості приватизуються шляхом
перетворення їх у відкриті акціонерні товариства. Тобто, зазначеними нормами
передбачено, що приватизація цілісних майнових комплексів, зданих в оренду
відбувається шляхом продажу належних державі акцій відкритих акціонерних
товариств.

Отже, передача майна з державної
власності у комунальну порушує визначений порядок приватизації, оскільки майно, яке повинно знаходитись
у трудового колективу і на базі якого мало
бути створено відкрите акціонерне товариство безпідставно передане
територіальній громаді, що унеможливило
його приватизацію відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин суди дійшли
правильного висновку про невідповідність оскаржуваного розпорядження КМУ
вказаним нормам Закону. Правильним є також і висновок судів про те, що розпорядження КМУ № 137 - Р не відповідає вимогам Закону України «Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності». Відповідно до положень ст. 2 цього Закону встановлено,
що об'єктами передачі є:

- цілісні
майнові комплекси підприємств, установ, організацій, їх структурних
підрозділів;

- нерухоме майно
(будівлі, споруди, у тому числі об'єкти незавершеного будівництва, приміщення);

- інше окреме
індивідуально визначене майно підприємств;

- акції
(частки, паї), що належать державі або суб'єктам права комунальної власності у
майні господарських товариств;

- житловий фонд
та інші об'єкти соціальної інфраструктури, які перебувають у повному
господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств,
установ, організацій або не увійшли до статутних фондів господарських
товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі
незавершені будівництвом.

Вказаний перелік є вичерпним. Оскільки у
розпорядженні № 137-Р Кабінету Міністрів України зазначено, що у власність
територіальної громади міста Києва передане державне майно, яке перебувало у
користуванні колективного орендного підприємства і при цьому воно індивідуально
не визначене, це розпорядження не відповідає вимогам ст.2 Закону України «Про
передачу об'єктів права державної та комунальної власності». Положеннями ст. 4
цього Закону встановлено, що передача
об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, а пропозиції щодо
такої передачі погоджуються з
визначеними законом органами, уповноваженими управляти державним майном, або
відповідними самоврядними організаціями, трудовим колективом. Ці вимоги закону Кабінетом Міністрів
України при прийнятті оскаржуваного
розпорядження дотримані не були.

За таких обставин суди дійшли
правильного висновку про протиправність розпорядження Кабінету Міністрів України
від 23 лютого 1999 року за № 137-Р та
наявність підстав для його скасування.

Суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень та вчиненні процесуальних дій, а тому суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу ЗАТ «Київмлин» та Кабінету Міністрів України, який
приєднався до цієї скарги, на постанову Печерського районного суду міста Києва
від 26 липня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня
2006 року без задоволення, судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 160, 157, 220,
228, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Київмлин» та
Кабінету Міністрів України, який приєднався до цієї скарги, залишити без
задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 26 липня
2006 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2006 року - без
змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який приєднався до цієї скарги, на ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2006 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
оскарженню не підлягає, окрім
як з підстав, у порядку та строки, передбачені статтями 237-239 Кодексу
адміністративного судочинства України.

ГОЛОВУЮЧИЙ :

СУДДІ :