Справа № 2а-7313/08
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2008-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-7313/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

01 вересня 2008 року
Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді-Самойлової
В.В.

при
секретарі- Демченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до військової частини А-4104 про стягнення заборгованості по
грошовому забезпеченню - надбавки за безперервну службу, грошової компенсації
замість речового майна та зобов'язання видати в натурі речове майно,

встановив:

Позивач просить про стягнення з
відповідача грошової компенсації замість належного до видачі речового майна у
розмірі 472,94 грн., заборгованість по
якій утворилась станом на 11.03.2000 р., та зобов'язати відповідача видати
речове майно в натурі на загальну суму 2652,88 грн., згідно довідки № 317 від
19.03.2008р., а в разі відсутності компенсувати його вартість, заборгованість
по якому утворилась станом після 11.03.2000 р. та стягнути з відповідача
заборгованість по грошовому забезпеченню - надбавку за безперервну службу у
розмірі 9058,69 грн., що не сплачувалося йому у повному обсязі під час
проходження військової служби, посилаючись на те, що за час проходження
військової служби він не забезпечувався
належним речовим майном, та в повному обсязі не сплачувалося грошове
забезпечення за період часу з червня 2003 р. по червень 2006 р., а тому
утворилась вказана заборгованість, яка йому при звільненні 18.06.2006 р. не сплачена і
до теперішнього часу.

В
обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив
військову службу у Збройних Силах України з 07.07.1988 року, у відповідача з
17.06.2003 року, та наказом начальника
останнього за № 90 від 18.05.2006р. був звільнений з військової служби у
відставку та виключений зі списків
особового складу частини, всіх видів забезпечення.

В період проходження військової служби
він знаходився на грошовому та речовому забезпеченні у відповідача, яким в повному обсязі не забезпечувався, а тому
відповідно до ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей”, де передбачено, що військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і
продовольчі пайки або, за бажанням військовослужбовця, грошову компенсацію
замість них, має право на відшкодування вказаної заборгованості, як в частині
речового забезпечення так і грошового, яким він в повному обсязі не
забезпечувався, відповідно до Указу Президента України „Про надбавку
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації прикордонної служби України і Управління державної
охорони України за безперервну службу”, на одержання якої він мав право в
розмірі 30% грошового забезпечення станом на 01.06.1003 року, маючи
вислугу понад 10 років, та в розмірі 50%
- з 01.08.2003 року за вислугу понад 15 років.

Сторони в судове засідання не прибули, надавши
заяви про судовий розгляд справи за їх відсутності, що на думку суду можливо у
відповідності до вимог ст. 128 КАСУ на підставі
наявних доказів у справі.

Дослідивши
докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено,
що ОСОБА_1 проходив військову службу у ЗСУ з 07.07.1988 року, у військовій
частині А 4104 з 17.06.2003 року та наказом
начальника вказаної частини за № 90 від 18.05.2006р. був звільнений з
військової служби у відставку та виключений зі списків особового складу
частини, всіх видів забезпечення.

В період
проходження військової служби він знаходилася на грошовому та речовому
забезпеченні у відповідача, яким в повному обсязі не забезпечувався.

На день
виключення його зі списків особового складу частини сума грошової компенсації
замість належного до видачі речового майна станом до 11.03.2000р. становить
472,94 грн., після 11.03.2000р. - у сумі
3125,82 грн., про що свідчить довідка №
317 від 19.03.2008р., яка видана відповідачем.

Згідно
п. 27 “Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних
Сил та інших військових формувань у мирний час”, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.10.2004р. № 1444, передбачено, що
військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової
форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під
час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання
наказу про звільнення.

Відповідно
до ст.ст.9, 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці одержують за рахунок
держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки за
нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом
України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р.
призупинена дія п. 2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей” в частині одержання військовослужбовцями
продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та
замість речового майна ( за винятком військовослужбовців Міністерства Оборони
України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України,
Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ України,
що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність
військовослужбовців), а відповідно до Закону України „Про Державний бюджет
України на 2008 р.” від 28.12.2007 р. № 107-YI п.2 ст. 9-1 цього закону виключено.

Оскільки
позивач не відноситься до категорії осіб, які використовують цивільний одяг,
який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців, а дія
положення про отримання грошової компенсації замість речового майна відносно
решти військовослужбовців з 11.03.2000р. зупинена була, а відповідно до Закону
України „Про Державний бюджет України на 2008 р.” від 28.12.2007 р. № 107-YI п.2 ст.
9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей» виключено, то вимоги позивача в цій частині підлягають
задоволенню на підставі вищевикладеного.

Відповідно до
ст. 92 Конституції України виключно Законами України визначаються

- права і
свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод: основні обов'язки
громадянина, а також встановлюються : Державний бюджет України і бюджетна
система України.

Ст.95 Конституції України передбачає, що
виключно законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Закон про
Державний бюджет України є правовим актом, зміст якого чітко зумовлений
поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів для
забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади та
органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Такий закон
затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання
Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що в
період проходження військової служби позивач мав право на забезпечення речовим
майном, а в разі звільнення на одержання
цього майна в натурі. Також, враховуючи, що дію
п. 2 ст. 9-1 Закону України „ Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців” виключено, згідно із Законом України „Про Державний бюджет
на 2008р.” від 28.12.2007р. № 107-VI, але діючим законодавством не передбачена
заборона видачі речового майна в натурі, заборгованість по якому має місце, то
позивач має право на одержання речового майна в натурі, заборгованість по якому
утворилась після 11.03.200р. на суму 3125,82 грн., оскільки його право в частині забезпечення
речовим майном в період проходження військової служби було порушено і захист цього права можливо
здійснити шляхом видачі вказаного майна в натурі. А тому маються підстави для
задоволення позову в цій частині зазначеним шляхом.

На думку суду, обгрунтованими
являються також вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по грошовому
забезпеченню в частині одержання надбавки за безперервну військову службу в
розмірі 30% грошового забезпечення станом на 01.06.2003 року за вислугу понад 10 років та в розмірі 50% - з
01.08.2003 року за вислугу понад 15 років, відповідно до ст. 1 Указу Президента
України № 389/2003 від 05.05.2003 р. ”Про надбавку військовослужбовцям Збройних
Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації прикордонної
служби України і Управління державної охорони України за безперервну службу”.

Керуючись ст. ст. 9, 11, 128, 159
КАСУ, ст. ст. 9, 91 Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей», Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів»,
Постановою КМУ «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань у мирний час», Указом Президента України «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу» за № 389/2003р. від 05.05.2003р., суд,-

постановив:

Позов
задовольнити.

Визнати
неправомірними дії військової частини А-4104 щодо невиплати ОСОБА_1 за час
проходження військової служби в повному обсязі грошового утримання у вигляді
надбавки за безперервну службу та незабезпечення належним речовим майном

Стягнути з військової частини А- 4104 на користь ОСОБА_1 заборгованість
по грошовому забезпеченню - надбавку за безперервну службу у розмірі 9058 (
дев'ять тисяч п'ятдесят вісім ) грн. 69 коп. та грошову компенсацію замість
належного до видачі станом до 11.03.2000р. речового майна у сумі 472 (
чотириста сімдесят дві ) грн. 94 коп.

Зобов'язати військову частину А- 4104 видати ОСОБА_1 належне до видачі
після 11.03.2000р. речове майно в натурі
на суму 2652 ( дві тисячі шістсот п'ятдесят дві ) грн. 88 коп., згідно
довідки № 317 від 19.03.2008р., а в разі
відсутності його вартість стягнути з військової частини А- 4104 на
користь ОСОБА_1.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження,
а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ - з
дня складання постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя-