Справа № 6/262
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2008-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

10.06.2008 р.
№ 6/262

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Ірпінської міської ради

про

стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги
на оздоровлення ,

За
участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1.

відповідача
Галайчук В.М. (довіреність від 09.06.2008 р. № 3525)

На
підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України 10.06.2008 р. проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До
Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1з позовом до
відповідача Управління праці та соціального захисту населення в про стягнення
недоотриманих належних сум щорічної
допомоги на оздоровлення за 2006 - 2007 р. р. в розмірі 5668,00 грн.

В
обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідач своїми діями порушив
вимоги ст.. 21, 22, 24, 46, 55 Конституції України та ст.. 48 Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (зі змінами та
доповненнями) (далі - Закон № 796-ХІІ),
що призвело до відмови в перерахунку сум одноразової допомоги на
оздоровлення.

Відповідач
проти позову заперечує, вважає його необґрунтованим
виходячи з наступного. Згідно ст. 77 та ст. 109 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік»та ст.. 101
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»зупинено дію
абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в частині виплати компенсацій
і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Та надано
право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, передбачених
Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” в абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених відповідними програмами.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників,
всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
є інвалідом ІІ групи, ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції 1 категорії, захворювання
якого пов'язане з ліквідацією наслідків аварії ЧАЕС.

Суд,
розглянувши матеріали справи прийшов до висновку про часткове задоволення
позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно
пункту 1 частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”, інвалідам
третьої групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Стаття
62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, визначає, що роз'яснення порядку
застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами
та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно
від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Відповідно
до п.1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, встановлені такі розміри виплат,
передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 13, ст. 178; N 37, ст. 543, газета "Голос
України", 25 червня 1996 р. N 114):

е)
одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах:

інвалідам
I групи - 37930 тис. карбованців;

інвалідам
II групи - 28440 тис. карбованців;

інвалідам
III групи - 18960 тис. карбованців.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»були внесені зміни до Постанови КМ України № 836 та встановлено, що
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується
такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення:

інвалідам
I і II групи - 120 гривень;

учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень;

інвалідам
III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень;

учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині,
яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та
евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень.

Відповідно
до ст.. 48 Закону України № 796-ХІІ, щорічна допомога інвалідам 2-ої групи
виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Стаття
82 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 р.
№ 3235-ІV, встановлює, що мінімальна заробітна плата з 01.01.2006 р. складає 350,00 грн. Позивачу за 2006 р. було виплачено 120,00 грн.

Стаття
76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р.
№ 489-V, встановлює, що мінімальна заробітна плата з 01.04.2007 р. складає 420,00 грн. Позивачу за 2007 р. було виплачено 120,00 грн.

Зі
змісту статей 82 Закону України № 3235- ІV та 76 Закону України № 489- V не
вбачається будь - яких обмежень щодо можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону України
№ 796-ХІІ. Оскільки, ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в
наступному будь -яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи з загальних
засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні
даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України № 796-ХІІ та
статті 82 Закону України № 3235- ІV та 76 Закону України № 489- V.

За
таких обставин та у рахуванням ст.. 48 Закону України № 796-ХІІ, відповідач
повинен виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за зазначений
період, виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виникнення
права на виплату.

Відповідно
до ст..59 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»від
28.12.2007 р. № 107- VІ, установити з 1 січня 2008 року розмір мінімальної
заробітної плати 515 гривень. Позивач звернувся з позовом до Окружного
адміністративного суду м. Києва 22.02.2008 р.

Таким
чином, з урахуванням отриманої позивачем
ОСОБА_1. 240,00 грн. та розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на
момент виплати (лютий 2008 р.) на користь позивача за період 2006 -2007 р.р.
підлягає стягненню 4 910,00 грн. (515,00 х 5х 2 -240,00).

Оскільки,
Постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 836 “Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Постанова Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не передбачають умови, розміри
та порядок виплат щорічної допомоги інвалідам, тому посилання відповідачів на
вказану постанову безпідставні.

Крім
того, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи»має вищу юридичну силу і при вирішенні
позовних вимог суд керувався вимогами
статті 48 вказаного Закону, яка передбачає право позивача на щорічну допомогу
на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Так як, ні Верховна
Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень із цих
питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру
мінімальної зарплати на момент виплати.

Виходячи
з вищенаведеного та з урахуванням вимог статті 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”
Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради
Київської області, повинно виплачувати інвалідам 2-ї групи, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічну допомогу на оздоровлення виходячи
із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати щорічної компенсації на
оздоровлення.

Отже,
суд вважає, що при нарахуванні щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення
слід виходити лише з вимог Закону України “Про статус і соціальних захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” і виплачувати її
у розмірах, визначених статтею 48 вказаного Закону для інвалідів відповідної
групи.

Постанова
Кабінету Міністрів України “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” є підзаконним нормативно-правовим актом, а
у разі виникнення колізії між її нормами та нормами Закону України “Про статус
і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, застосуванню підлягають положення останнього.

Щодо
вимоги про застосування індексації при виплаті одноразової допомоги суд
зазначає наступне.

Відповідно
до п.2 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення»затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, індексації
підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України,
які не мають разового характеру:

пенсії
(з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії,
цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних
виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне
грошове утримання, що виплачується замість пенсії;

оплата
праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому
виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками
(окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні
виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що
мають постійний характер;

грошове
забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу,
посадових осіб митної служби;

суми
виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (допомога по безробіттю, матеріальна допомога у
період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації
безробітного, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину
втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за
потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні
потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання, страхова виплата дитині, яка народилась інвалідом внаслідок
травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час
вагітності);

суми
відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на
відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Як
вбачається з матеріалів справи, допомога на оздоровлення носить разовий
характер, тому відповідно до вказаного пункту не підлягає індексації.

Щодо
визнання протиправними дій відповідача

Суд
не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій
Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради
Київської області з огляду на наступне.

Управління праці та соціального
захисту населення Ірпінської міської ради Київської області проводить свою діяльність на підставі чинного законодавства України. Розрахунок
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідачем здійснюється відповідно до ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідач здійснив нарахування та виплату ОСОБА_1. 120 грн. за 2006 р. та 120
грн. за 2007 р. -щорічну одноразову допомогу на оздоровлення. При нарахуванні
вказаної допомоги позивачу, відповідачем
були невірно застосовані норми
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому, у суду відсутні
підстави для визнання незаконними дій Управління праці та соціального захисту
населення Ірпінської міської ради Київської області.

Враховуючи,
що обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві
наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, та свідчать про обґрунтованість
позовних вимог. Докази, подані позивачем частково підтверджують обставини, на
які позивач посилається в обґрунтування
позовних вимог.

Відповідно
до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи
по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи
відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення
адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними
рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності
і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про
поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким
чином, суд дійшов висновку, що з урахуванням положень зазначеної статті
необхідно позов задовольнити.

Враховуючи
викладене, керуючись ст. ст. 69, 71, 94, 97, 112, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва,
-

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2.
Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області
провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату
недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення за періоди: 2006 р. та 2007 р. всього на
загальну суму 4 910,00 грн.

3. В
іншій частині позову відмовити.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги. Заява про
апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти
днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються
Київському апеляційному адміністративному суду через Окружний адміністративний
суд міста Києва.

Суддя
Добрянська Я.І.