Справа № к-3316/07
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Федорова М.О., Штульмана
І.В., Мироненка О.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.
Києва від 29 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06
жовтня 2004 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність
Міністерства закордонних справ України, -

встановила:

В серпні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Міністерства закордонних справ
України (надалі - МЗС України, суб'єкт оскарження), в якій вказував, що
20.02.2003 року він звернувся до МЗС України із заявою щодо надання інформації
про конкретні норми закону, згідно якого в Україні можуть використовуватись
договори тимчасового застосування для регулювання трудових правовідносин.

Своїм листом від 11.04.2003 року
МЗС України надало відповідь, але не по суті його звернення.

В подальшому заявник доповнив свою
скаргу та просив визнати неправомірною бездіяльність МЗС України щодо ненадання
відповіді на його скаргу від 10.12.2003 року, а також просив визнати факт, що
оскільки неурядові організації зарубіжних країн, зокрема Міжнародний Комітет
Червоного Хреста, не є суб'єктами регулювання Віденської Конвенції про право
міжнародних договорів 1969 року, то його представництво в Україні не є закладом
охорони здоров'я в Україні.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 березня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06
жовтня 2004 року, скаргуОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано неправомірною
бездіяльність Міністерства закордонних справ України щодо ненадання скаржнику
відповіді на його скаргу та зобов'язано надати обґрунтовану відповідь.

Не погоджуючись із ухваленими по
справі судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України з
касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року в якій,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив
вказані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Листом Верховного Суду України від
05.02.2007 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Задовольняючи частково
скаргуОСОБА_1, суди попередніх інстанцій виходили з того, що лист від
10.12.2003 року, поданий в порядку ст.ст. 9, 10 Закону України "Про
інформацію" на адресу Міністерства закордонних справ України, був
отриманий адресатом, згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового
відправлення, 15.12.2003 року.

Проте, в установлений законом
термін (ст. 20 Закону України "Про звернення громадян") відповідь на
вказану скаргу не була надана.

Відтак, висновок судів про
обґрунтованість скарги в цій частині слід визнати таким, що відповідає нормам
матеріального права.

Щодо решти вимог, то судами вірно
зазначено про їх безпідставність, оскільки такі не ґрунтуються на положеннях
закону.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди першої та
апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам закону.
Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Приведені в касаційній скарзі
доводи зазначені висновки судів не спростовують, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 86 КАС України,
виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

При вирішенні справи судами
правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального
права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів
не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС
України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29
березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2004 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і
може бути оскаржена за винятковими обставинами лише у випадках, з підстав, у
строки та в порядку, які визначені статтями 235-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: