Справа № К-8035/06
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2008-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ С
______________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“10” квітня 2008р. Вищий адмін
істративний суд України у ск
ладі колегії суддів:
головуючого
Конюшка К.В.
суддів: Лан
ченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
Степашка О.І.

Федорова М.О.
при секретарі: Патюк А.
О.
за участю представників:

позивача: Мороз Л.М.
відповідача: не явка
розглянувши у відкритому с
удовому засіданні касаційну
скаргу Державної податко
вої інспекції у Шевченківськ
ому районі м. Львова на рішенн
я Господарського суду Львівс
ької області від 22.02.2005р. та пост
анову Львівського апеляційн
ого господарського суду від
05.05.2005р.

у справі № 5/3325-19/406

за позовом Това
риства з обмеженою відповіда
льністю Науково-виробниче об
єднання «Облсількомунгос
п»
до Держ
авної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Ль
вова
про визн
ання недійсними податкових п
овідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2004 р. Товари
ство з обмеженою відповідаль
ністю Науково-виробниче об
єднання «Облсількомунгосп»
звернулось з позовом до Держ
авної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Ль
вова про (з урахуванням уточн
ення позовних вимог) визнанн
я недійсними податкового пов
ідомлення-рішення від 18.11.2004р. №
/0/24374 та податкового повідом
лення-рішення від 18.11.2004р. № /0/293
75.
В обґрунтування позо
вних вимог позивач послався
на необґрунтованість та безп
ідставність висновків, викла
дених в акті документальної
перевірки, який і став підста
вою для винесення 18.11.2004р. оскарж
ених податкових повідомлень
рішень № /0/24374 та № /0/29375.

Рішенням Господарсь
кого суду Львівської області
від 22.02.2005р. позовні вимоги задо
волено частково. Визнано нед
ійсним податкове повідомлен
ня-рішення від 18.11.2004р. № /0/24374 пов
ністю та визнано недійсним п
одаткове повідомлення-рішен
ня від 18.11.2004р. № /0/29375 в частині н
арахування податкового зобо
вязання з податку на додан
у вартість в сумі 74704,16 грн. В зад
оволенні іншої частини позов
них вимог відмовлено.
Постановою Львівськ
ого апеляційного господарсь
кого суду від 05.05.2006 р. апеляційн
у скаргу Державної податково
ї інспекції у Шевченківськом
у районі м. Львова задоволено
частково. Рішення Господарс
ького суду Львівської област
і від 22.02.2005 р. у справі 5/3325-19/406 скасов
ано частково. Визнано недійс
ним податкове повідомлення-р
ішення від 18.11.2004 р. №/0/24374 в части
ні нарахування податкового з
обовязання по податку на п
рибуток в сумі 508553,65 грн. основно
го платежу та 508553,65 грн. штрафних
санкцій. В іншій частині ріше
ння залишено без змін.
Не погоджуючись з вк
азаними рішеннями судів попе
редніх інстанцій, Державна п
одаткова інспекція у Шевченк
івському районі м. Львова оск
аржила їх в касаційному поря
дку.
В касаційній скарзі
скаржник просить скасувати р
ішення Господарського суду Л
ьвівської області від 22.02.2005 р. т
а постанову Львівського апел
яційного господарського суд
у від 05.05.2006 р. в частині задоволе
ння позовних вимог з мотивів
порушення судом норм матері
ального і процесуального пра
ва та прийняти нове рішення, я
ким відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю.
Заслухавши суддю-доп
овідача, пояснення присутніх
у судовому засіданні предст
авників сторін, розглянувши
та обговоривши доводи касаці
йної скарги, перевіривши пра
вильність застосування суда
ми норм матеріального та про
цесуального права і матеріал
и справи, колегія суддів вваж
ає, що касаційна скарга підля
гає частковому задоволенню з
огляду на таке.
Як встановлено судам
и попередніх інстанцій, в лип
ні - листопаді 2004 р. Державною п
одатковою інспекцією у Шевче
нківському районі м. Львова п
роведено планову документал
ьну перевірку дотримання вим
ог податкового та валютного
законодавства Товариством з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничого обєдн
ання «Облсількомунгосп» за п
еріод з 01.01.2001 р. по 30.06.2004 р.
За результатами пров
еденої скаржником вказаної в
ище перевірки відповідачем 1
5.11.2004 р. складено відповідний Ак
т № 654/23-2/01337475.
На підставі вказаного Акту
скаржником 18.11.2004 р. прийнято по
даткове повідомлення-рішенн
я №/0/24374, яким на підставі п. 4.1 с
т. 4, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п. 11.3.5 п. 11.3 ст. 11 Зак
ону України «Про оподаткуван
ня прибутку підприємств» та
п.п. 17.1.3 та п.п. 17.1.6 п. 17.1 ст.17 Закону Ук
раїни «Про порядок погашення
зобовязань платників пода
тків перед бюджетами та держ
авними цільовими фондами» ви
значено позивачу суму податк
ового зобовязання з податк
у на прибуток в розмірі 1022707,30 гр
н., в тому числі: основний плат
іж у сумі 511353,65 грн. та штрафні (фі
нансові) санкції в сумі 511353,65 грн
.
Також скаржником пр
ийнято податкове повідомлен
ня рішення №/0/29375 від 18.11.2004 р.,
яким на підставі п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 З
акону України «Про податок н
а додану вартість» та п.п. 17.1.3, 17.1.
6 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про п
орядок погашення зобовяза
нь платників податків перед
бюджетами та державними ціль
овими фондами» визначено поз
ивачу суму податкового зобов
язання в розмірі 227056,16 грн., в т
ому числі: основний платіж в с
умі 113528,08 грн. та штрафні (фінанс
ові) санкції в сумі 113528,08 грн.
Під час проведеної Д
ержавною податковою інспекц
ією у Шевченківському районі
м. Львова зазначеної вище пер
евірки, на думку податкового
органу, встановлено порушен
ня позивачем п.п. 11.3.5 Закону Укр
аїни «Про оподаткування приб
утку підприємств», а саме, під
приємством не включено до ва
лових доходів кошти, отриман
і з державного бюджету, та пор
ушення п. п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону Укр
аїни «Про оподаткування приб
утку підприємств», зокрема, п
латником включено до валових
витрат кошти, не підтверджен
і первинними документами.
Судами попередніх ін
станцій встановлено, що пози
вачем на бюджетний рахунок о
тримані кошти у вигляді тран
сфертів в розмірі 993880,53 грн. Вказ
ані кошти були витрачені на п
ридбання будівельних матері
алів, які в подальшому були ре
алізовані підприємством по ц
інах придбання та в межах одн
ого звітного періоду підприє
мствам сільської комунально
ї служби. На підставі зазначе
ного, фінансовий результат з
а вказаними операціями дорів
нював 0.
Задовольняючи позов
ні вимоги в цій частині, суди п
опередніх інстанцій виходил
и, зокрема, з того, що відповід
но до листів ДПА України «Щод
о податкового обліку трансфе
ртів (дотацій, субсидій), що на
даються з бюджету субєктам
підприємницької діяльності
» отримані позивачем кошти у
вигляді трансфертів не відп
овідають ознакам валового до
ходу платника податку, встан
овленим пунктом 4.1 Закону Укра
їни «Про оподаткування прибу
тку підприємств», і не підляг
ають оподаткуванню, оскільки
їх одержання з бюджету прямо
не повязане з будь-яким вид
ом діяльності підприємства і
спрямоване на реалізацію пр
ограм соціально-економічног
о розвитку держави.
Проте, суд касаційно
ї інстанції не може погодити
ся з такими висновками судів
попередніх інстанцій, оскіл
ьки вони ґрунтуються тільк
и на викладеній позиції ДПА У
країни в зазначених вище лис
тах тазроблені без повного
та всебічного зясування о
бставин справи, з огляду на та
ке.
Дійсно, отримані поз
ивачем кошти у вигляді транс
фертів не відповідають ознак
ам валового доходу та не підл
ягають оподаткуванню. Однак,
за висновком податкового ор
гану, вказані кошти були витр
ачені позивачем на придбання
будівельних матеріалів, вар
тість яких була віднесена до
складу валових витрат. В пода
льшому зазначені матеріали б
ули реалізовані іншим контра
гентам.
Відповідно до п.п. 11.3.5 п
. 11.3 ст. 11 Закону України «Про опо
даткування прибутку підприє
мств» (в чинній редакції на ча
с прийняття податкових повід
омлень-рішень) датою збільше
ння валового доходу в разі пр
одажу товарів (робіт, послуг) з
оплатою за рахунок бюджетни
х коштів є дата надходження т
аких коштів на поточних раху
нок платника податку або дат
а отримання відповідної комп
енсації у будь-якому іншому в
игляді, включаючи зменшення
заборгованості такого платн
ика податку за його зобовя
заннями перед таким бюджетом
.
Таким чином, вирішую
чи в цій частині спір по суті,
суди попередніх інстанцій не
дослідили та не надали належ
ної правової оцінки фактично
му придбанню будівельних мат
еріалів з оплатою за рахунок
бюджетних коштів та їх подал
ьшої реалізації.
Також суд касаційної
інстанції звертає увагу, що п
осилання судів першої та апе
ляційної інстанцій на припис
и зазначених листів ДПА Укра
їни є необгрунтованими, оскі
льки вказані листи не є норма
тивно-правовими актами, і маю
ть лише рекомендаційний хара
ктер. Отже, не можуть встановл
ювати правила ведення податк
ового обліку. Таким чином, під
час вирішення даного спору с
удам першої та другої інстан
цій необхідно було б керуват
ися виключно вимогами та при
писами нормативно-правових а
ктів, які мають силу закону аб
о підзаконного акту.
Окрім того, вказаним
Актом встановлено заниження
валових доходів підприємств
а за І, ІІ, ІІІ квартал 2002 р. в сум
і 139749 грн., внаслідок чого відпо
відно занижено і податок на п
рибуток на суму 41925 грн.
Відповідно до п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про оподат
кування прибутку підприємст
в» валовий дохід загальна
сума доходу платника податк
ів від усіх видів діяльності
, отриманого (нарахованого) пр
отягом звітного періоду в гр
ошовій, матеріальній або нем
атеріальній формах як на тер
иторії України, її континент
альному шельфі, виключній (мо
рській) економічній зоні, так
і за їх межами.
Згідно п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 З
акону України «Про оподаткув
ання прибутку підприємств» д
атою збільшення валового дох
оду вважається дата, яка прип
адає на податковий період, пр
отягом якого відбувається бу
дь-яка з подій, що сталася рані
ше: або дата зарахування кошт
ів від покупця (замовника) на б
анківський рахунок платника
податку в оплату товарів (роб
іт, послуг), що підлягають прод
ажу, у разі продажу товарів (ро
біт, послуг) за готівку дата
її оприбуткування в касі пла
тника податку, а за відсутнос
ті такої дата інкасації го
тівки у банківській установі
, що обслуговує платника пода
тку; або дата відвантаження т
оварів, а для робіт (послуг)
дата фактичного надання рез
ультатів робіт (послуг) платн
иком податку.
З матеріалів справи,
зокрема, з Акту перевірки вба
чається, що для підтвердженн
я правильності формування ва
лових доходівза І, ІІ, ІІІ кв
артал 2002 р.позивачем не було
представлено податковому ор
гану первинних документів (н
акладних, актів виконаних ро
біт, книги продажу товарів), в
звязку з чим і виникла розб
іжність між валовим доходом
платника по податковим декла
раціям про прибуток підприєм
ства та податковим деклараці
ям з ПДВ.
Перевіряючи законні
сть формування позивачем вал
ових доходів по вказаному еп
ізоду, суди попередніх інста
нцій дійшли висновку про те, щ
о платником податку на підс
таві п.п.16.4 ст. 16 Закону України «
Про оподаткування прибутку п
ідприємств»в податковій дек
ларації про прибуток за 4 квар
тал 2002 р. самостійно виправлен
о і задекларовані раніше не в
ідображені та не враховані у
минулих податкових періодах
суми.
Проте, суд касаційно
ї інстанції не може погодити
ся зі вказаними висновками с
удів, оскільки судами попере
дніх інстанцій не витребовув
ались та не досліджувались з
азначені в Акті податкові де
кларації. Доводи податково
го органу відносно розбіжнос
ті сум зазначених у податков
их деклараціях, належним чин
ом не перевірені, відповідна
правова оцінка цим обставин
ам судами також не надана.
Необґрунтованими є т
акож висновки судів попередн
іх інстанцій щодо неправомір
ності донарахування податко
вим органом податкового зобо
вязання на підставі п. п. 5.3.9 п
. 5.3 ст. 5 Закону України «Про опо
даткування прибутку підприє
мств» з огляду на таке.
Вказаним вище Актом
встановлено, що під час перев
ірки підприємства за ІV кварт
ал 2001 р., платник податків не зм
іг надати перевіряючим перви
нні бухгалтерські документи
в звязку з їх знищенням. Вна
слідок зазначеного податков
им органом на підставі п. п. 5.3.9 п
. 5.3 ст. 5 Закону України «Про опо
даткування прибутку підприє
мств» було визначено підприє
мству податкове зобовязан
ня за платежем податок на при
буток в розмірі 180214,50 грн.
Вирішуючи спір по су
ті, суди попередніх інстанці
й дійшли висновку, що у випадк
у відсутності на підприємств
і первинних документів, конт
ролюючий орган має право виз
начити суми податкового зобо
вязання за непрямими метод
ами, зокрема, вчинити дії пере
дбачені «Методикою визначен
ня сум податкових зобовяза
нь за непрямими методами» та
«Методичними рекомендаціям
и», що не було зроблено податк
овим органом.
Але всупереч вимогам
ст. 11 Кодексу адміністративно
го судочинства України судам
и першої та апеляційної інст
анцій не були вжиті передбач
ені законом заходи, необхідн
і для зясування всіх обста
вин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування д
оказів з власної ініціативи.

Зокрема, ані судом пе
ршої інстанції, ані судом апе
ляційної інстанціїне було ви
требувано з відповідних банк
івських установ інформацію п
ро рух коштів підприємства з
а вищевказаний період. Також
судами не досліджено та не на
дано правової оцінки фактичн
им витратам підприємства, зд
ійсненних у конкретний періо
д.
Таким чином, висновк
и судів попередніх інстанцій
стосовно визнання недійсним
податкового повідомлення-рі
шення №/0/24374 від 18.11.2004 р. в частин
і донарахування податкового
зобовязання по податку на
прибуток в сумі 508553,65 грн. основ
ного платежу та 508553,65 грн. штрафн
их санкцій є необґрунтованим
и та передчасними.
Окрім того, з названо
го Акту вбачається порушення
позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на дода
ну вартість», а саме порушенн
я при формуванні податкового
кредиту з податку на додану в
артість в розмірі 101568 грн., оскі
льки віднесена позивачем до
податкового кредиту зазначе
на сума ПДВ не є підтверджено
ю, у звязку з чим нараховани
й позивачем ПДВ в зазначеній
сумі підлягає зменшенню.
Відповідно до п.п. 7.4.1 п
. 7.4. ст. 7 Закону України «Про под
аток на додану вартість» (в чи
нній редакції на час проведе
ння перевірки) податковий кр
едит звітного періоду склада
ється із сум податків, сплаче
них (нарахованих) платником п
одатку у звітному періоді у з
вязку з придбанням товарів
(робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валов
их витрат виробництва (обігу
) та основних фондів чи немате
ріальних активів, що підляга
ють амортизації.
Як встановлено зазна
ченим Актом, з чим і погодилис
я, задовольняючи позовні вим
оги, суди попередніх інстанц
ій, платником до складу подат
кового кредиту були включені
суми по невірно оформленим п
одатковим накладним.
Проте, суд касаційно
ї інстанції не може погодити
ся зі вказаними висновками с
удів попередніх інстанцій, о
скільки ані судом першої інс
танції, ані судом апеляційно
ї інстанції не витребувано т
а не проведено належного пра
вового аналізу відповідност
і зазначених в Акті податков
их накладних вимогам чинного
законодавства. Не встановле
но, які саме порушення були вч
инені платником при оформлен
ні вказаних в Акті податкови
х накладних.
Зокрема, судами при р
озгляді справи не були врахо
вані приписи ч. 2 ст. 9 Закону Укр
аїни «Про бухгалтерський обл
ік та фінансову звітність» т
а Наказу Державної податково
ї адміністрації України «Про
затвердження форми податков
ої накладної та порядку її за
повнення» від 30.05.1997 року №165 відн
осно відповідності названих
податкових накладних вимога
м даних актів.
Також податковим орг
аном в названому Акті встано
влено порушення позивачем п.
п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Пр
о податок на додану вартість
», а саме порушення при формув
анні податкового кредиту з п
одатку на додану вартість в с
умі 12136,33 грн., оскільки вартість
використаних позивачем буді
вельних матеріалів не віднес
ена ним до складу валових вит
рат, а отже сума ПДВ в зазначен
ому розмірі підлягає зменшен
ню.
Задовольняючи позов
ні вимоги в цій частині, суди п
опередніх інстанцій виходил
и з того, що вказана сума була
позивачем включена до складу
валових витрат, оскільки на м
омент складання податкової д
екларації зазначені будівел
ьні матеріали не були списан
і на виробництво.
Проте, суд касаційно
ї інстанції не може погодити
ся з такими висновками судів
першої та апеляційної інста
нції, оскільки вони зроблені
без повного та всебічного з
ясування обставин справи з о
гляду на таке.
Відповідно до п.п. 7.5.1 п
. 7.5 ст. 7 Закону України «Про под
аток на додану вартість» дат
ою виникнення права платника
податку на податковий креди
т вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списа
ння коштів з банківського ра
хунку платника податку в опл
ату товарів (робіт, послуг), да
та виписки відповідного рах
унку (товарного чеку) в разі
розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток
або комерційних чеків; або да
та отримання податкової накл
адної, що засвідчує факт прид
бання платником податку това
рів (робіт, послуг).
Доводи податкового о
ргану відносно того, що платн
иком в будівництві використо
вувались власні будівельні м
атеріали і вартість цих мате
ріалів всупереч вимогам п.п
. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 та п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на дода
ну вартість» небула включе
на до складу валових витрат, н
алежним чином не перевірені,
відповідна правова оцінка ц
им обставинам судами не нада
на.
Крім того, в даному ви
падку при розгляді справи по
вказаному епізоду судами не
були враховані положення п.п
.7.4.1. ст.7 Закону України “Про под
аток на додану вартість” та в
имог п.п.7.4.5 ст.7 Закону, який міст
ить заборону включення до ск
ладу податкового кредиту сум
и сплаченого (нарахованого) п
одатку у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), не підтвердж
ених податковими накладними
.
З огляду на це, виснов
ки судів попередніх інстанці
й стосовно визнання недійсни
м податкового повідомлення-р
ішення № /0/29375 в частині нарах
ування податкового зобовя
зання з податку на додану вар
тість в сумі 74704,16 грн. є також не
обґрунтованими та передчасн
ими.
Неправомірними є так
ож висновки судів попередніх
інстанцій щодо застосування
податковим органом штрафних
санкцій на підставі п.п. 17.1.3 п. 17.1
ст. 17 Закону України «Про поря
док погашення зобовязань п
латників податків перед бюдж
етами та державними цільовим
и фондами», оскільки факт пор
ушення платником податковог
о зобовязання не є підтвер
дженим.
Щодо застосування по
датковим органом фінансових
санкцій на підставі п.п. 17.1.6 п. 17.1
ст. 17 Закону України «Про поря
док погашення зобовязань п
латників податків перед бюдж
етами та державними цільовим
и фондами», судом касаційної
інстанції встановлено насту
пне.
Задовольняючи позов
ні вимоги в цій частині, суди п
опередніх інстанцій виходил
и, зокрема, з того, що гранична
межа застосування штрафних
санкцій на підставі п.п. 17.1.3 п. 17.1
ст. 17 Закону України «Про поря
док погашення зобовязань п
латників податків перед бюдж
етами та державними цільовим
и фондами» встановлена а роз
мірі 50 відсотків від суми недо
плати, а не 100 відсотків як заст
осовано податковим органом.

Проте, суд касаційно
ї інстанції не може погодити
ся з такими висновками судів
попередніх інстанцій, оскіл
ьки вони зроблені без повног
о та всебічного зясування
обставин справи.
Відповідно до п.п. 17.1.6 п
. 17.1 ст. 17 Закону України «Про пор
ядок погашення зобовязань
платників податків перед бю
джетами та державними цільов
ими фондами» у разі коли плат
ника податків (посадову особ
у платника податків) засудже
но за скоєння злочину щодо ух
илення від сплати податків а
бо якщо платник податків дек
ларує переоцінені або недооц
інені обєкти оподаткуванн
я, що призводить до заниження
податкового зобовязання у
великих розмірах, такий плат
ник податків додатково до шт
рафів, визначених цим пункто
м, за наявності підстав для їх
накладення сплачує штраф у р
озмірі пятдесяти відсоткі
в від суми недоплати, але не ме
нше ста неоподаткованих міні
мумів доходів громадян сукуп
но за весь строк недоплати, не
залежно від кількості податк
ових періодів, що минули.
Вирішуючи спір по су
ті, судами взагалі не дослідж
увався факт правомірності за
стосування податковим орган
ом до позивача фінансових са
нкцій на підставі п.п. 17.1.6 п. 17.1 ст
. 17 Закону України «Про порядо
к погашення зобовязань пла
тників податків перед бюджет
ами та державними цільовими
фондами».
Окрім того, в рішенні
суду першої інстанції викла
дені в його мотивувальній ча
стині висновки суперечать од
ин одному. Зокрема, з одного бо
ку суд вказує на те, що: «Згідн
о Закону України «Про поряд
ок погашення зобовязань пл
атників податків перед бюдже
тами та державними цільовими
фондами», а саме п. 17.1.3. гранична
межа штрафних санкцій встан
овлена в розмірі 50% суми недоп
лати, а не 100%, як застосувало до
позивача ДПІ». Між тим, інший
висновок вказує на те, що: «Згі
дно п.п. 17.1.3 та п.п. 17.1.6 Закону Украї
ни «Про порядок погашення зо
бовязань платників податк
ів перед бюджетами та держав
ними цільовими фондами» до п
озивача правомірно застосов
ано штрафні санкції в розмір
і 100% недоплати».
Судами попередніх ін
станцій при розгляді справи
не були враховані приписи ч
астини 1 статті 11 Кодексу адмі
ністративного судочинства У
країни щодо здійснення розгл
яду і вирішення справ в адмін
істративних судах на засадах
змагальності сторін та своб
оди в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед с
удом їх переконливості.
Відповідно, частинам
и 4 та 5 цієї статті на суд покла
дається обовязок вживати п
ередбачені законом заходи, н
еобхідні для зясування всі
х обставин у справі, у тому чис
лі щодо виявлення та витребу
вання доказів з власної ініц
іативи; зобовязує суд запр
опонувати особам, які беруть
участь у справі, подати доказ
и або з власної ініціативи ви
требувати докази, яких, на дум
ку суду, не вистачає.
Проте, докази правом
ірності нарахування сум фіна
нсових санкцій податковим ор
ганом, зокрема, їх обґрунтова
ний розрахунок, судами не вит
ребовувались та сторонами не
надавались.
Крім того, згідно з
ч. 1 ст.138 Кодексу адміністратив
ного судочинства України пре
дметом доказування є обстави
ни, якими обґрунтовуються по
зовні вимоги чи заперечення
або які мають інше значення д
ля вирішення справи та які на
лежить встановити при ухвале
нні судового рішення у справ
і.
Проте, судами всупер
еч приписам ч.1 ст.138 Кодексу адм
іністративного судочинства
України не встановлено пред
мет доказування у справі, не
зобовязано податковий ор
ган надати в необхідному обс
язі докази на обґрунтування
своїх доводів та не витребув
ано необхідних і достатніх д
оказів з власної ініціативи.

Відповідно до роз
яснень, які викладені в поста
нові Пленуму Верховного Суду
України від 29.12.1976 р. № 11 «Про суд
ове рішення» (зі змінами та
доповненнями) рішення є зак
онним тоді, коли суд, викона
вши всі вимоги процесуальн
ого законодавства і всебічн
о перевіривши обставини, вир
ішив справу у відповідності
з нормами матеріального пр
ава, що підлягають застосува
нню до даних правовідносин
.
Оскаржувані судові р
ішення вказаним вимогам не в
ідповідають.
Враховуючи, що судам
и попередніх інстанцій вищен
азвані обставини враховано н
е було, і це призвело до не обґ
рунтованих належним чином ви
сновків щодо прав і обовяз
ків сторін у даному спорі, а та
кож те, що передбачені процес
уальним законодавством межі
перегляду справи в касаційн
ій інстанції не дають їй прав
а встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не б
ули встановлені попередніми
судовими інстанціями, оскар
жувані судові рішення у дані
й справі підлягають скасуван
ню з направленням справи на н
овий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно
до ч.2 ст. 227 Кодексу адміністра
тивного судочинства України
.
Під час нового розг
ляду справи суду необхідно
врахувати викладене, всебіч
но і повно зясувати і пер
евірити всі фактичні обста
вини справи, обєктивно оц
інити докази, що мають юрид
ичне значення для її розгл
яду та вирішення спору по с
уті, і в залежності від вста
новленого правильно визнач
ити норми матеріального пр
ава, що підлягають застосув
анню до спірних правовідно
син, та прийняти обґрунтова
не і законне судове рішенн
я.
Керуючись ст.ст. 220, 221, 223,
227, 230, 231 Кодексу адміністративно
го судочинства України, суд к
асаційної інстанції

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державн
ої податкової інспекції у Ше
вченківському районі м. Льво
ва задовольнити частково.
Рішення Господарського су
ду Львівської області від 22.02.20
05р. та постанову Львівського а
пеляційного господарського
суду від 05.05.2005р. у справі № 5/3325-19/406 с
касувати та направити матері
али справи на новий судовий р
озгляд до суду першої інстан
ції.
Ухвала набирає законної си
ли з моменту проголошення і м
оже бути оскаржена з підстав
, у строк та у порядку, визначе
ними ст.ст. 237 239 КАС України.

Головуючий
(підпис)
Конюшко К.В.

Судді

(підпис)

Ланченко Л.В.

(підпис)

Пилипчук Н.Г.

(підпис)

Степашко О.І.

(підпис)

Федоров М.О.

З оригіналом згідно
Відповідальний секретар

Ф.А. Каліушко