Справа № 22-а-3961/08
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а-
Головуючий 1-ої інстанції: Данилова М.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня
2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого
судді - Філатова Ю.М.,

суддів - Водолажської Н.С., Гуцала М.І.

при
секретарі Житєньової Н.М.

за
участю відповідача: ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду справу за апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Київському районі м. Харкова на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 25 березня
2008 року по справі №2а-1618/08

за позовом
державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова

до Суб»єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДАН»

про визнання угоди недійсною,-

ВСТАНОВИЛА:

П озивач, ДПІ у Київському районі м.
Харкова, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з позовом до ТОВ «ДАН», СПД ОСОБА_1., в якому
просив визнати недійсною угоду, по якій складено усний договір та виписано податкову
накладну № 0303 від 03.03.2003 року на суму 39 384, 60 грн. між відповідачами
та застосувати наслідки, передбачені ст.. 49 ЦК України (в редакції 1963 року).

Постановою
Харківського окружного адміністративного суду
від 25.03.2008 року по справі № 2а-1618/08 в задоволенні позову ДПІ у Київському
районі м. Харкова до ТОВ «ДАН», СПД ОСОБА_1. відмовлено.

Позивач,
ДПІ у Київському районі м. Харкова, з
постановою Харківського окружного суду не погодилась і звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна
скарга вмотивована тим, що судом першої
інстанції при прийнятті постанови
порушені норми матеріального та процесуального права, саме: ст.. 72 КАС
України, ст. 49 ЦК України, п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року.

Також
в обґрунтування апеляційної скарги ДПІ у Київському районі м. Харкова зазначає,
що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги рішення Оболонського
районного суду м. Київа від 27.02.2003 року про визнання недійсними установчих
документів та Свідоцтва платника ПДВ. Вважає, що вся діяльність ТОВ «ДАН» була
завідомо суперечна інтересам держави та суспільства, так само і угода, укладена
між СПД ФО ОСОБА_1. та ТОВ «ДАН» укладені з метою, суперечною інтересам держави
та суспільства, та оспорювана угода повинна бути визнана недійсною в порядку
ст.. 49 ЦК України , оскільки з боку
осіб, які діяли від імені ТОВ «ДАН» завідомо була мета здійснення угоди
всупереч засадам законодавства в сфері підприємницької діяльності та
оподаткування, ТОВ «ДАН не сплачувати податки та надавати звітність згідно
законодавства.

Відповідач,
СПДФО ОСОБА_1. в запереченнях на апеляційну скаргу проти доводів апеляційної
скарги заперечує, вважає її необґрунтованою, а доводи апеляційної скарги -
безпідставними, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову
Харківського окружного адміністративного суду - залишити без змін.

В
судовому засіданні відповідач, СПДФО ОСОБА_1., підтримав доводи, викладені у
запереченнях на апеляційну скаргу ДПІ у Київському районі м. Харкова, просив
суд апеляційної інстанції скасувати апеляційну скаргу залишити без задоволення,
постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник
позивача, представник відповідача, ТОВ «ДАН», до суду не прибули, про час та
місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не
повідомили.

Відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства

України,
- неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про
дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши судове рішення, дослідивши надані до матеріалів
справи документи, пояснення відповідача, колегія суддів дійшла до
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Перевіркою було встановлено, що
відповідач ОСОБА_1. уклав усний договір купівлі-продажу з відповідачем - ТОВ
«Дан», останнім виписано податкову накладну № 0303 від 03.03.2003р. на суму
39384,60 грн., в тому числі ПДВ - 6564,10 грн. Товарно - матеріальні цін­ності
передано відповідно до видаткової накладної № 0303 від 03.03.2003р. на суму
39384 грн., оплату здійснено відповідно квитанцій прибуткового касового ордеру
№ 28 6 від 21.03.2003р. на суму 6000,00 грн., № 285 від 20.03.2003р. на суму
6000,00 грн., № 288 від 25.03.2003р. на суму 6000,00 грн., № 287 від
24.03.2003р. на суму 3500,00 грн., № 290 від 28.03.2003р. на су­му 6000,00
грн., № 289 від 26.03.2003р.на суму 7600,00 грн. , № 300 від 31.03.2003р. на
суму 4284,60 грн.

Рішенням Оболенського районного
суду м. Києва визнано недій­сними установчі документи ТОВ «ДАН» з 11.10.2002р.,
свідоцтво платника ПДВ - з 07.11.2002р., в судовому засідання Оболонським
районним судом м. Києва встановлено, що ТОВ «Дан» не знаходиться за місцем
своєї реєстрації, звітність не надавало, засновник ОСОБА_2 таОСОБА_3 вийшли з
числа засновників шляхом складання заяви у нотаріуса. Таким чином, корпоративні
права на ТОВ «Дан» були передані особі, яка в подальшому після отримання
печатки підприємства відкрила поточний рахунок у ЗАТ КБ «Донкредитінвест», не
повідомивши про це державну податкову інспекцію, чим порушено ст. 8 Закону
України «Про підприємництво». На підставі викладеного установчі докумен­ти ТОВ
«Дан» було визнано недійсним з огляду на те, що ТОВ «Дан» не знаходилось за
місцем своєї реєстрації, яке було змінено піс­ля передачі корпоративних прав.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позовних вимог ДПІ у Київському районі м. Харкова до ТОВ «ДАН»,
СПДФО ОСОБА_1. про визнання угоди недійсною, виходячи з наступного:

Відповідно до норм цивільного
законодавства правоздатність юридичної особи виникає з моменту реєстрації її
статуту. Одноча­сно з правоздатністю юридичної особи виникає дієздатність. Вини­кнення
дієздатності означає, що юридична особа своїми діями може створювати і
здійснювати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.59 ГК України, що
вступив в силу з 01.01.2004р., тобто діяв на час прийняття оскаржуваних судових
рішень, встановлено, що суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня
внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності.

На день укладення спірної угоди ТОВ
«Дан» не було виключене з Державного реєстру підприємств, установ та
організацій Украї­ни, отже мало право укладати цивільно-правові угоди, у тому
чис­лі і усні договори.

Відповідно до ст. 48 ЦК України
1963 року недійсною є угода, яка не відповідає вимогами закону, а тому не тягне
за собою пра­вові наслідки, які бажали створити сторона чи сторони при здійс­ненні
цієї угоди.

Судом першої інстанції було
встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що спірна усна угода
була укладена та виконана. Позивач не заперечував проти фак­ту отримання
відповідачем - СПДФО ОСОБА_1. товарів від ТОВ «Дан» на суму 39384,60 грн.

Згідно ст.
ст. 153,154 ЦК України 1963 року якщо сторони домовились укласти договір у певній
формі, він вважається укла­деним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч
би за зако­ном для даного виду договорів ця форма і не була потрібна. Якщо
згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладе­ний в письмовій
формі , - він може бути укладений як шляхом скла­дання одного документу,
підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами та інш.

В даному випадку сторони
обмінювались відповідними письмовими документами, в яких відображались істотні
умови укладеної угоди (виписано податкову накладну, видані квитанції прибуткового
касового ордеру, накладна на відпуст ТМЦ). Тобто, укладена угода між
відповідачами за своєю формою відповідає вимогам діючого на той час
законодавства.

Щодо вимоги про визнання спірної
угоди недійсною на підставі ст. 49 ЦК УРСР
1963 року , колегія суддів відзначає наступне:

Відповідно до ст. 49 ЦК УРСР
недійсними є угоди, укладені з метою, що суперечить інтересам держави і
суспільства. Необхідною умовою визнання угод недійсними є наявність в однієї чи
обох сторін спеціальної мети зашкодити інтересам держави та суспільс­тва.

Згідно п. б Постанови Пленуму
Верховного Суду України № З від 1978 року зі змінами та доповненнями недійсною
на підставі ст. 4 9 ЦК недійсними визнаються угоди, які укладені з метою,
завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, тобто пору­шують основні
принципи існуючого суспільного ладу. До них, зок­рема, належать угоди,
спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або приватної
власності з корисливою ме­тою, приховування фізичними чи юридичними особами від
оподатку­вання доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або
користуванні, на шкоду правам, свободам громадян , інтересам суспільства , на
незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи
придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або
обмежених в обігу.

Для прийняття рішення в спорі про
визнання угоди недійсною в порядку ст. 49 ЦК необхідно встановити вину сторін в
формі умис­лу. Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вона,
виходячи з обставин справи, усвідомлює або повинна усвідомлювати протиправність
угоди, що укладається і суперечність її мети ін­тересам держави та суспільства
і прагне або свідомо допускає на­стання протиправних наслідків. Умисел
юридичної особи визнача­ється як умисел тієї посадової особи або іншої фізичної
особи, яка підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це на­лежні
повноваження. За відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної
особи не може вважатися встановленою.

Суду не надано доказів відсутності
повноважень у особи, яка видала подат­кову накладну. Окрім цього, колегія
суддів зазначає, що наявність умислу не може бути підтверджено лише рішенням
суду про визнання установчих документів однієї зі сторін договору недійсними та
скасування її державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у такій
справі є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного
законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні конкретної
угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності. Так само визнання у судовому порядку недійсним свідоцтва
платника податку на додану вартість не є підставою для визнання спірного
договору таким, що укладений з метою суперечною інтересам держави та
суспільства.

Юридичним наслідком скасування
державної реєстрації підприємства з підстав визнання його установчих документів
недійсними мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої
вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, у тому числі держави. Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не
тягнув за собою недійсності всіх угод, укладених з моменту його державної
реєстрації та до моменту виключення з державного реєстру.

Відповідно до ст. 62 Конституції
України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана
криміналь­ному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної си­ли.

Таким чином доказом наявності вини
сторін у формі умислу мо­же бути лише обвинувальний вирок суду в кримінальній
справі, що набрав законної сили, з питань чи мали місце певні дії та ким вони
вчинені. Доказів наявності такого вироку суду позивач суду не надав.

1 січня 2004 року, згідно з
пунктами 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,
Цивільний кодекс Української РСР втратив чинність.

Згідно з частиною другою статті 5
Цивільного кодексу України кодекс має зворотну дію в часі у випадках, коли він
пом'якшує або скасовує відповідальність особи.

Відповідно до частини першої статті 207 Господарського
кодексу України, який набрав чинність з 1 січня 2004 року, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині. Положення статей 207 та 208 Господарського
кодексу України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який
вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас
суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з частиною першою
статті 203, частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України є нікчемним,
і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо відмови у задоволенні
позовних вимог ДПІ у Київському районі м. Харкова до ТОВ «ДАН» про визнання
угоди недійсною.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2007 року ДПІ у Київському районі м.
Харкова була проведена позапланова
документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства
ФОП ОСОБА_1 за період з 01.04.2005 року
по 06.09.2007 року згідно наданої заяви за Ф. №8-ОПП у зв'язку з припиненням
підприємницької діяльності, на підставі якої 31.10.2007 року була видана
довідка про відсутність заборгованості по податках, зборах (обов'язкових
платежах) для проведення державної реєстрації припинення платника податків.

Згідно з свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 05.11.2007 року було проведено
державним реєстратором виконавчого комітету Харківської міської ради державну
реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця
проведено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 157
Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі
у разі ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у
справі.

Отже, колегія суддів вважає, що в
зв'язку з ліквідацією ФОП ОСОБА_1.,
провадження по справі в частині позовних вимог Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Харкова до суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною підлягає закриттю.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.
ст.160, 195, ст.198, ст.200, ст.205,
ст.206 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м.
Харкова на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25
березня 2008 року по справі №2а-1618/08 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 25 березня
2008 року по справі №2а-1618/08 - залишити без змін.

Провадження по
справі в частині позовних вимог Державної податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 - закрити.

Ухвала набирає чинності негайно з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення
повного тексу.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано
26 червня 2008 року.

Головуючий (підпис) Ю.М.
Філатов

Судді (підпис) Н.С. Водолажська

(підпис) М.І.
Гуцал

ЗГІДНО
З ОРИГІНАЛОМ:

Суддя
Харківського

Апеляційного адміністративного суду М.І. Гуцал

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

61064, м.Харків, вул.Володарського,
46 (1 корпус)

Справа №22-а-
3961/08
Головуючий 1-ої інстанції: Данилова М.В.

Категорія: 69 Доповідач: Гуцал М.І.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня
2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого
судді - Філатова Ю.М.,

суддів - Водолажської Н.С., Гуцала М.І.

при
секретарі Житєньової Н.М.

за
участю відповідача: ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду справу за апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Київському районі м. Харкова на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 25 березня
2008 року по справі №2а-1618/08

за позовом
державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова

до Суб»єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДАН»

про визнання угоди недійсною,-

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ч. 3 ст.
160 Кодексу адміністративного судочинства України проголосити вступну та
резолютивну частину ухвали, повний текст якої буде виготовлений 26 червня 2008
року.

На
підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 160, 195,
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу
адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м.
Харкова на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25
березня 2008 року по справі №2а-1618/08 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2008 року по справі №2а-1618/08 - залишити без змін.

Провадження по
справі в частині позовних вимог Державної податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 - закрити.

Ухвала набирає чинності негайно з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення
повного тексу.

Головуючий Ю.М.
Філатов

Судді Н.С. Водолажська

М.І. Гуцал