Справа № 22-а-1007/2008
Суддя: Ілюхіна Г.П.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

19.11.2008

Справа
№ 22-а-1007/08 Попередній № справи 2-а-362/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ілюхіної Г.П.,

суддів Санакоєвої М.А. ,

Горошко Н.П.

секретар судового засідання Шелемет'єва О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1,

від відповідача: Нізамутдінов Марат Ільдусович,
довіреність №02.9-2/1162 від 20.10.2008, ,

розглянувши апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради
Автономної Республіки Крим на постанову
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим (суддя Земляна Г.В. ) від 23.07.08 у справі № 2-а-362/08

за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради
Автономної Республіки Крим (пл. Радянська, б. 1, м.Ялта, Автономна Республіка
Крим, 98600)

про визнання неправомірними та
скасування рішень,

26.01.2007 позивач звернувся до Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим з позовною заявою про визнання протиправними та скасування
рішень Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради Автономної Республіки Крим
щодо зносу споруд по АДРЕСА_2 (т.1 арк.с.3-5).

Позов мотивовано тим, що рішенням міжвідомчої комісії Ялтинського
Виконавчого комітету Ради Автономної народних депутатів від 12.07.1982
мешканцям будинку АДРЕСА_2, за їх власний рахунок дозволено обладнати
бутобетонний паркан відповідно до зовнішніх меж земельної ділянки; на час
придбання квартири в цьому будинку залізобетонна стіна огородження біля будинку
вже була збудована мешканцями будинку, а не позивачем; 20.03.2001 позивач
подарував ј квартири №АДРЕСА_1 своїй донці, тому вже не має власності в цьому
будинку; про порушення своїх прав дізнався в кінці 2006 року після отримання
копії позовної заяви Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради Автономної
Республіки Крим з Ялтинського міського
суду, до якої були надані оскаржувані рішення, вважає не пропущеним строк на
звернення до суду.

Постановою Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим від 01.03.2007, яка залишена без змін ухвалою
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 11.04.2007, в задоволенні
позову відмовлено (т.1 арк.с.69, 108-109).

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 26.02.2008 постанова Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 01.03.2007 та ухвала Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 11.04.2007 скасовані, справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції (т.1 арк.с.144-146).

Постановою Ялтинського міського суду Автономної Республіки
Крим від 23.07.2008 позов задоволено, визнані незаконними рішення Виконавчого
комітету Ялтинської міської Ради Автономної Республіки Крим № 1760 від
12.12.2005 "Про знесення самовільно збудованої ОСОБА_1. залізобетонної
стіни огорожі біля будинку АДРЕСА_2", № 202 від 09.02.2006 "Про
знесення самовільно збудованої ОСОБА_1. конструкції прибудови до житлового
будинку АДРЕСА_2" (т.1 арк.с.187-188).

Постанова мотивована тим, що діючим
законодавством Виконавчий комітет Ялтинської міської Ради Автономної Республіки
Крим не наділений повноваженнями на прийняття рішень про покладення на позивача
обов'язку про знос самовільно збудованих споруд; при прийнятті оскаржуваних
рішень відповідач діяв не в межах наданих йому повноважень, незаконно поклавши
на позивача обов'язок вчинити певні дії, чим порушив його права; позивач не був
своєчасно повідомлений про прийняття цих рішень, відповідач не заперечував, що
позивач дізнався про них з позовної заяви; доводи позивача про те, що ним не
здійснювались будівельні роботи судом не прийняті до уваги, оскільки судовим
рішенням від 18.05.2006 встановлені
обставини самовільного будівництва позивачем зазначених споруд.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач - Виконавчий комітет Ялтинської міської Ради Автономної Республіки
Крим, 31.07.2008 звернувся з заявою про апеляційне оскарження, апеляційна
скарга надійшла 19.08.2008, відповідач просить скасувати постанову суду першої
інстанції, прийняти нову, якою відмовити
в задоволенні позову (т.2 арк.с.1, 4-6).

Апеляція мотивована тим, що рішення
прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права; суд при
вирішенні спору вийшов за межі позовних вимог про визнання протиправними і
скасування рішень, визнавши їх незаконними; оскаржувані позивачем рішення були
визнані незаконними в цілому, але, ці рішення також стосуються третіх осіб, а
суд надав оцінку цим рішенням тільки в частині їх законності по відношенню до
позивача; рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від
18.05.2006 встановлений факт самовільного будівництва позивачем будівель по
АДРЕСА_2, які підлягають зносу.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду від
03.10.2008 відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради Автономної
Республіки Крим (т.2 арк.с.11-13).

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду від 10.10.2008 закінчено підготовку справи
до апеляційного розгляду та призначено справу до розгляду на 19.11.2008
(арк.с.16-18).

В запереченнях на апеляційну скаргу
(вх.№1614), позивач просить відмовити в її задоволенні, вважає рішення суду
законним та обґрунтованим, посилаючись на те, що судом встановлено, що жоден
нормативно-правовий акт не дає відповідачу право покладати обов'язок на
будь-кого по зносу самовільно збудованих споруд; право відповідача на звернення
до суду, про яке зазначено в пунктах 2 оскаржуваних рішень не оспорюється;
апелянт не оспорює факт неправомірності перших пунктів рішень, наполягає на
законності других пунктів рішень, які містять вказівку про звернення до суду у
випадку невиконання позивачем перших пунктів рішень, а звернення до суду у
випадку невиконання незаконних рішень органів місцевого самоврядування не
передбачено діючим законодавством, тому рішення є незаконними повністю (арк.с.23).

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити по мотивам,
викладеним в ній.

Позивач в судовому засіданні проти
задоволення апеляційної скарги заперечував, просить відмовити в її задоволенні
по мотивам, викладеним в запереченнях.

Розглянувши справу в порядку статей
195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтями 159, 163 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права;
обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні; в мотивувальній частині зазначаються
встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви
неврахування окремих доказів.

Судом встановлено, що Рішенням
Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради Автономної Республіки Крим від
12.12.2005 № 1760 "Про знесення самовільно збудованої ОСОБА_1.
залізобетонної стіни огорожі біля будинку АДРЕСА_2" зобов'язано позивача в
строк до 24.12.2005 знести залізобетонну стіну огородження по АДРЕСА_2 (пункт
1), у випадку невиконання пункту 1 юридичному відділу виконкому спільно з
Управлінням міського господарства м.Ялти належить підготувати та направити до
Ялтинського міського суду позовну заяву про вирішення питання про знос
самовільно збудованої позивачем залізобетонної стіни огородження по
АДРЕСА_2 з відшкодуванням витрат,
пов'язаних зі зносом зазначеної будівлі та приведенням земельної ділянки до
попереднього стану (пункт 2), контроль за виконанням рішення покладено на
заступника Голови Ялтинської міської Ради Кіріченко Ю.А. (пункт 3) (арк.с.6).

Рішенням Виконавчого комітету
Ялтинської міської Ради Автономної Республіки Крим від 09.02.2006 № 202 "Про знесення самовільно збудованої
ОСОБА_1. конструкції прибудови до житлового будинку АДРЕСА_2" зобов'язано
позивача в строк до 10.03.2006 знести самовільно збудовану конструкцію
прибудови до житлового будинку № АДРЕСА_2(пункт 1), у випадку невиконання
пункту 1 юридичному відділу виконкому спільно з Управлінням міського
господарства м.Ялти належить підготувати
та направити до Ялтинського міського суду позовну заяву про знос самовільно збудованої позивачем
конструкції прибудови до житлового будинку № 7 по вул.Блюхера з відшкодуванням
витрат, пов'язаних з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (пункт
2), контроль за виконанням рішення покладено на заступника Голови Ялтинської
міської Ради Кіріченко Ю.А. (пункт 3) (арк.с.7).

Зазначені рішення прийняті на
підставі Актів від 08.12.2005 та 01.02.2006 перевірки дотримання вимог
містобудівельного законодавства Інспекції державного архітектурно-будівельного
контролю Управління головного
архітектора Ялтинської міської Ради по фактам самовільного будівництва залізобетонного
фундаменту і залізобетонної стіни щодо ОСОБА_1. і ОСОБА_2. (арк.с.41-42,
46-49).

Рішенням міжвідомчої комісії від
12.07.1982 Ялтинського виконавчого комітету Ради народних депутатів надано
дозвіл на встановлення бутобетонної огорожі згідно зовнішніх меж земельної
ділянки будинку № АДРЕСА_2та прилеглого тротуару; роботи по встановленню
огорожі, збору сміття, раціональному озелененню та нагляд за зеленими
насадженнями на огородженій території здійснюватиметься за рахунок коштів
мешканців кв. №АДРЕСА_1 (арк.с.8).

Згідно Договору купівлі-продажу
квартири від 24.02.2001 № 1128 позивач придбав частку квартири №АДРЕСА_1, яку подарував 20.03.2001 за Договорами
дарування частки квартири реєстрові №№3-963, №3-966 (арк.с.11, 13, 14).

Рішенням Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 18.05.2006 по справі №2-1177/2006 позов
Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради задоволено, зобов'язано ОСОБА_1.
знести самовільно збудовані конструкції залізобетонної стіни огорожі біля
будинку АДРЕСА_2, прибудови до квартири №12 будинку АДРЕСА_2, а також
зобов'язано привести земельну ділянку прибудинкової території, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2, на якій розташовані самовільні будови до попереднього стану
(арк.с.31-34).

Відповідно до статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням
в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Правовідносини сторін регулюються
статтями 13, 19, 55, 144 Конституції України, статтею 376 Цивільного кодексу
України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України
встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Стаття 144 Конституції України
передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених
законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній
території.

Згідно зі статтею 11 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»виконавчими органами сільських, селищних,
міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети,
відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до підпунктів 3, 6
пункту «б»частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в
Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад
належать, зокрема: здійснення в установленому порядку державного контролю за
дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при
плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках,
передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної
документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди
навколишньому природному середовищу; вирішення відповідно до законодавства
спорів з питань містобудування.

Часиною шостою статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні»встановлено, що виконавчий
комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення)
ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету
приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу
виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою,
головою районної у місті ради.

Отже, діючим законодавством не
передбачено право виконавчих комітетів місцевих рад зобов'язати будь-яку особу
знести збудовані нею споруди.

Відповідач міг в перших
пунктах оскаржуваних рішень лише
запропонувати позивачу знести самовільно збудовані споруди, а не зобов'язати
його здійснити це, так як відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України,
якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво,
або за її рахунок.

Оскаржувані рішення в частині
зобов'язання позивача знести самовільно збудовані споруди (пункти 1) прийняті
відповідачем з порушенням норм діючого законодавства та за межами компетенції,
наданої йому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, висновок суду першої
інстанції щодо задоволення позовних вимог про визнання незаконними рішень
Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради Автономної Республіки Крим № 1760
від 12.12.2005 "Про знесення самовільно збудованої ОСОБА_1. залізобетонної
стіни огорожі біля будинку АДРЕСА_2" та № 202 від 09.02.2006 "Про
знесення самовільно збудованої ОСОБА_1. конструкції прибудови до житлового
будинку АДРЕСА_2" в частині
зобов'язання позивача знести самовільно збудовані споруди є правомірним, однак
судом не врахований принцип диспозитивності, встановлений статтею 11 Кодексу
адміністративного судочинства України, згідно з якою суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог; суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять; кожна
особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом; таким правом
користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов.

Позивач не звертався з позовними
вимогами про визнання рішень незаконними, а просив визнати спірні рішення
неправомірними та скасувати їх, але ці вимоги судом першої інстанції не
розглядались, вихід за межі позовних вимог судом не обґрунтовано.

Відповідно до статей 70, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які
за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо
таких обставин не виникає спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на
яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею
72 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутній
письмовий відзив та заява відповідача про застосування положень статей 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства України щодо відмови в задоволенні позову
у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, інші заперечення на
позов, які б спростовували доводи позивача в цій частині.

Суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини справи, що мають
значення для справи, судове рішення в частині визнання незаконними пунктів
другого та третього оскаржуваних рішень щодо звернення відповідача до суду про
зобов'язання позивача знести самовільно збудовані споруди та покладення
контролю за виконанням рішення на заступника голови Ялтинської міської Ради
ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, оскільки вони не стосуються прав та
охоронюваних законом інтересів позивача, право на звернення до суду передбачено
діючим законодавством України та не може бути обмежено чи скасовано будь-яким
рішенням.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи в зазначеній вище частині, суперечить вимогам
процесуального і матеріального права, а доводи апеляційної скарги щодо їх неправильного
застосування в цій частині є обґрунтованими.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони: на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1 частини
другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі
задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Все вищеперелічене дає судовій
колегії право для висновку про те, що
пункти 1 оскаржуваних рішень підлягають визнанню неправомірними та
скасуванню в частині зобов'язання позивача знести самовільно збудовані споруди.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини
першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для
скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;
порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанова
суду першої інстанції -скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення
позовних вимог частково.

Керуючись частиною третьою статті
24, статтями 71, 72, 160, 162, 167, частиною першою статті 195, пунктом 3 частини першої статті 198, пунктами
1, 4 частини першої статті 202, частиною
другою статті 205, статтями 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради
Автономної Республіки Крим на постанову
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим (суддя Земляна Г.В.) від
23.07.08 у справі № 2-а-362/08 задовольнити частково.

2. Постанову Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим
(суддя Земляна Г.В.) від 23.07.08 у
справі № 2-а-362/08 скасувати.

3. Прийняти нову постанову.

4. Позовні вимоги ОСОБА_1до Виконавчого
комітету Ялтинської міської Ради Автономної Республіки Крим задовольнити
частково.

5. Визнати неправомірним та скасувати
пункт 1 рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради Автономної
Республіки Крим № 1760 від 12.12.2005 "Про знос залізобетонної стіни
огородження по АДРЕСА_2".

6. Визнати неправомірним та скасувати
пункт 1 рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради Автономної
Республіки Крим № 202 від 09.02.2006 "Про знос самовільно побудованих гр.ОСОБА_1.
конструкцій прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_2".

7. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

8. Стягнути з Ялтинського місцевого
бюджету на користь ОСОБА_1судовий збір в розмірі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення згідно з частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Постанову може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної
сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
підпис
Г.П.Ілюхіна

Судді
підпис М.А.Санакоєва

підпис Н.П.Горошко

З оригіналом згідно

Помічник судді
К.В.Бендус