Справа № 22-а-480/2008
Суддя: Ілюхіна Г.П.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

15.10.2008

Справа № 22-а-480/08 Попередня справа №
2-а-577/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ілюхіної Г.П.,

суддів Санакоєвої М.А.

секретар судового засідання Ланчева Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився ,

від відповідача: не з'явився ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1на ухвалу Залiзничний районний суд м.
Сiмферополь (суддя Адаменко О.Г.) від
09.06.08 по справі № 22-а-480/08

за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Судді Нижньогірського районного суду
Автономної Республіки Крим Кустової Ірини Вікторівни (вул.Фонтанна, б.8,
смт.Нижньогірський, Автономна Республіка Крим, 97100)

про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Залізничного районного суду
м. Сімферополя від 09.06.2008 відмовлено у відкритті провадження у
адміністративній справі в порядку пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Ухвала суду першої інстанції
мотивована тим, що процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення
питань належних до сфери правосуддя, можуть бути оскаржені лише в судовому
порядку відповідно до процесуального законодавства України; пред'явлення позову
до іншого суду першої інстанції з питань оскарження актів і дій суддів або
судів, які стосуються правосуддя, неможливий; відповідно до норм Кодексу адміністративного
судочинства України до суду можуть бути оскаржені лише рішення, дії чи
бездіяльність посадових та службових осіб суду, які шляхом неналежної
організації руху справи поза межами судового засідання створюють перешкоди щодо
реалізації процесуальних прав особам, які беруть участь у справі; порядок
оскарження постанов суду у справах про адміністративні правопорушення
регламентується нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Копія оскаржуваної ухвали отримана
позивачем 13.06.2008 (арк.с.6).

Не погодившись з ухвалою суду,
позивач ОСОБА_1, 19.06.2008 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції, направити справу до суду першої
інстанції для відкриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що в позові мова йде про порушення відповідачем діючого
законодавства України та дії відповідача, що відносяться до сфери управління
-організаційних заходів з метою забезпечення розгляду справи та не відносяться
до процесуальних дій, які направлені на здійснення правосуддя, оскаржуються дії
судді, а не постанова; позивач зазначив, що постанова про притягнення його до
адміністративної відповідальності прийнята суддею з порушенням вимог Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005, статті 129 Конституції України,
без виклику позивача, тому неможливо оскаржити постанову судді у встановленому
Кодексом України про адміністративні правопорушення порядку, позов подано в
порядку пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства
України та Конституції України.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 відкрито апеляційне
провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_1.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду від 16.09.2008 закінчено підготовку справи
до апеляційного розгляду та призначено справу до розгляду на 15.10.2008.

Розпорядженням голови
Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2008 замінено
суддю Щепанську О.А. на суддю Шереніна Ю.Л.

Відповідач в запереченнях на
апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає ухвалу
суду Залізничного районного суду м.Сімферополя від 09.06.08 по справі №
2-а-577/08 законною та обґрунтованою,
просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити (арк.с.35-47).

В судове засідання, призначене на
15.10.2008, відповідач не з'явилась,
надала заяву про розгляд справи у її відсутність (арк.с.48).

Позивач явку уповноважених
представників в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином та своєчасно (арк.с.34), про причини неявки
суд не повідомив.

Згідно з частиною четвертою статті
196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Чинне законодавство не обмежує коло
представників осіб, що беруть участь у справі, при апеляційному розгляді
адміністративної справи.

При викладених обставинах,
враховуючи те, що позивач та відповідач викликались в судове засідання,
відповідач просить розглянути справу у її відсутність, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутність представників позивача та відповідача.

Розглянувши справу в порядку статей
195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.06.2008
ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Сімферополя з адміністративним
позовом до Судді Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим
Кустової Ірини Вікторівни, в якому просить:

- визнати дії відповідача по умисному
неврученню позивачу повістки про розгляд справи № 3-481/2008, розгляду цієї
справи без позивача, його представників та свідків, порушенню права позивача на
захист, як умисне здійснення дій в порушення статті 268 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, частини 24 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 23.12.2005 в частині присутності позивача, його представника
при розгляді справи, в частині допиту
свідків, які не були допитані по справі, в частині порушення права
позивача на захист, що призвело до умисного порушення відповідачем
конституційних принципів судочинства, встановлених пунктами 1-4 частини другої
статті 129 Конституції України -незаконними, оскільки вони суперечать
вищезазначеному діючому законодавству України;

- визнати дії відповідача по умисному
неврученню позивачу повістки про розгляд справи № 3-481/2008, розгляду цієї
справи без позивача, його представників та свідків, як умисне здійснення дій по
прийняттю постанови про притягнення позивача до адміністративної
відповідальності в порушення статті 268 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, частини 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від
23.12.2005 в частині присутності позивача, його представника при розгляді
справи, в частині допиту свідків, які не були допитані по справі, в частині
порушення права позивача на захист, що призвело до умисного порушення
відповідачем конституційних принципів судочинства, встановлених пунктами 1-4
частини другої статті 129 Конституції України, а зазначеної постанови суду про
притягнення позивача до адміністративної відповідальності -незаконною, оскільки
при її прийнятті порушені норми вищезазначеного діючого законодавства України;

- визнати дії відповідача по умисному
неврученню позивачу копії постанови про адміністративне правопорушення під
розписку та умисній невидачі копії постанови про адміністративне правопорушення
за його проханням в порушення статті 285 Кодексу України про адміністративні
правопорушення в частині вручення позивачу копії постанов -незаконними,
оскільки вони суперечать вищезазначеному діючому законодавству України;

- зобов'язати відповідача видати
(надіслати поштою) копію постанови про притягнення позивача до адміністративної
відповідальності по справі № 3-481/2008.

Статтею 107 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного судочинства.

Як зазначено в Постанові
Пленуму Верховного Суду України № 8 від
13.06.2007 «Про незалежність судової влади», незалежність суддів при розгляді
конкретних судових справ має забезпечуватись і в самому суді, у зв'язку з цим
прийняття суддею від будь-яких осіб та розгляд ним заяв, скарг, інших
документів поза встановленим законом процесуальним порядком є неприпустимим.

Законність процесуальних актів і
дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може
перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання
зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи
судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посягання на
процесуальну незалежність суду.

Положення частини другої статті 126
Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб
забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від
форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об'єднань,
юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків чи
схилити їх до винесення неправосудного рішення.

Суддя не зобов'язаний давати
будь-які пояснення щодо розглянутих справ або справ, які знаходяться в його
провадженні, а також надавати їх будь-кому для ознайомлення, крім випадків і
порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті
124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Суди повинні дотримуватися
встановлених процесуальними законами правил підсудності та підвідомчості
спорів, враховувати, що тільки права, свободи та законні інтереси учасників
правовідносин, які виникають із визначених законом підстав та інших юридичних
фактів, підлягають судовому захисту в передбачений законом та/або договором
спосіб.

Звернення до суду здійснюється у
формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом.

Звернення у справах інших осіб у
всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченими
процесуальним законом, розгляду судами не підлягають.

Відповідно до частини п'ятої статті
124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в
іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи,
в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності
та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів
і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним
законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у
прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Прийняття до розгляду будь-якими
особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв,
у яких оскаржуються судові рішення, їх розгляд, витребування від судів
інформації про судові справи у зв'язку з такими заявами, направлення заяв
судам, вимоги до суддів про встановлення контролю за розглядом справи судом чи
суддею є порушенням незалежності та самостійності суду.

Стаття 2 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа
адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому
хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних
повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Для визначення спору як такого, що
підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, має бути
законодавче уповноваження хоча б одного суб`єкта владно керувати поведінкою
іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати
вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Тому слід вважати, що до юрисдикції
адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які
виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до
їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі всіх функцій,
які виконують суб'єкти владних повноважень.

Стаття 17 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція
адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ, це, зокрема,
спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В адміністративному позові позивач
посилається на те, що 07.02.2008 суддя Нижньогірського районного суду
Автономної Республіки Крим Кустова І.В. відклала розгляд справи № 3-481/2008 на
13.02.2008 у зв'язку з неявкою свідка, також позивач заявив клопотання про
виклик свідків та представника позивача; 13.02.2008 розгляд справи знову був відкладений та про
дату наступного судового засідання позивач не був повідомлений, на звернення
позивача повідомити про дату судового засідання надійшла відповідь про те, що
13.02.2008 суддею прийнято постанову про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності, яку було направлено за адресою позивача,
однак позивач зазначену постанову не отримав.

Оскарженні позивачем дії судді є не
управлінськими, а процесуальними, вчиненими при виконанні ним своїх обов'язків
по здійсненню правосуддя, і тому їх законність може перевірятись лише судом
вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від
15.04.2008 № 08/12.

В даних правовідносинах відповідач
не перебуває при здійсненні управлінських функцій і не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства України ознак суб`єкта владних
повноважень, що виключає можливість розгляду даного спору в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини
першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє
у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення пункту 1
частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України та
відмовив у відкритті провадження по адміністративній справі.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим й не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 2, 3, 17, частиною
третьою статті 24, пунктом 1 частини першої статті 109, статтями 160, 167,
частиною першою статті 195, пунктом 1
частини першої статті 199, статтею 200, пунктом 1 частини першої статті
205, статтями 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1на
ухвалу Залізничного районного суду м. Сімферополь (суддя Адаменко О.Г.) від 09.06.08 по справі №
2-а-577/08 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Залізничного районного суду м.
Сімферополь (суддя Адаменко О.Г.) від
09.06.08 по справі № 2-а-577/08 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення згідно з частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної
сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Г.П.Ілюхіна

Судді
М.А.Санакоєва