Справа № 2а-94/07
Суддя: Битківський Л.М.
Дата ухвалення: 2007-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а- 94/2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2007 року Богородчанський районний суд
Івано-Франківської області

в складі
головуючого-судді: Битківського Л.М.

з участю
секретаря Круліковської Л.В.

представника
позивача ОСОБА_2

представника
відповідача Дем'янів М.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани справу в| порядку
адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації
про стягнення 8562 грн., -

встановив:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення
Богородчанської РДА про стягнення недоплачених щорічних одноразових виплат,
належних йому, як особі зі статусом ветерана-інваліда війни, за період з 2004
по 2007 роки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебуває на обліку в
Богородчанському управлінні праці і соціального захисту населення; Висновком
медико-соціальної експертної комісії від він визнаний інвалідом третьої групи в
зв'язку з захворюванням, що пов'язане з участю в бойових діях при виконанні
обов'язків військової служби. Зазначений висновок комісією підтверджено і під
час переогляду 30.05.2007 року. На підставі цього, визнаний інвалідом війни і у
відповідності до ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни і
гарантії їх соціального захисту" щорічно, до 5 травня йому повинна
виплачуватись разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за
віком. Тому, за 2005-2007 роки мав одержати 8862 грн. допомоги, а фактично
виплачено Управлінням 2007 році 300 грн. Просить стягнути з відповідача не
виплачені кошти в сумі 8562 грн. в його користь.

В судовому
засіданні представник позивача позов підтримав з викладених в позовній заяві
підстав, просить вимоги задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що
позивач дійсно є учасником бойових дій і як інвалід 3 групи має право на пільги
встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни і перебуває на
обліку в управлінні праці та соціального захисту населення. Протягом 2005-2007
років позивачу на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" до 5 травня виплачувалась разова грошова
допомога в 2005-2006 роках - 270 грн., в 2007 році - 300 грн., тобто в
розмірах, які були встановлені законами України про бюджет відповідно на
2005-2007 роки. -Крім того, зазначила, що ст.77 п.18 Закону України "Про
державний бюджет України на 2006 рік" дію частини п'ятої статті 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
було зупинено на 2006 рік, а розмір щорічної разової допомоги для інвалідів
війни другої групи визначений ст.30 Закону України "Про бюджет на 2006
рік" в твердій грошовій сумі, які були виплачені відповідачу. Крім того,
вимоги позивача про стягнення коштів за 2006 рік вважає безпідставними,
оскільки минули строки позовної давності, встановлені ст.99 КАС України.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у

розпорядження
суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до наступних

висновків.

У відповідності
до ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни і гарантії їх
соціального захисту" щорічно, до 5 травня інвалідам третьої групи повинна
виплачуватись разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за
віком.

Встановлено, що
висновком медико-соціальної експертної комісії позивач визнаний інвалідом
третьої групи в зв'язку з травмою, пов'язаною з участю в бойових діях при виконанні
обов'язків військової служби. (а.с. 4).

ОСОБА_1., як інвалід 3
групи має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів
війни - інвалідів війни. (а.с.З) і перебуває на обліку в Богородчанському
управлінні праці і соціального захисту населення.

Право позивача
на одержання щорічної одноразової допомоги відповідачем не оспорюється, тому на
підставі ст.72 ч.3 КАС України
доказуванню не підлягає.

Проте,
погодитись з правильністю нарахування належних позивачу компенсаційних виплат
суд не може з таких міркувань. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст.8
Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Правова позиція,
яку висловив Конституційний суд України в Рішенні від 20 березня 2002 року у
справі №5-рп/2002 полягає в тому, що зупинення дії законів є способом
тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб і має здійснюватись
відповідно до вимог Конституції України. Систематичне зупинення законами про
Державний бюджет України дії чинних законів України щодо надання пільг,
компенсацій, і гарантій фактично скасовує їх дію. Зупинення дії положень
законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є
обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених
Основним Законом України в умовах воєнного або надзвичайного стану. Рішенням
Конституційного Суду України у справі №1-29/2007 від 09.07.2007 року визнано
неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік", зокрема ст. 29, за якою у 2007 році виплата щорічної
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється у конкретно встановлених
розмірах, а не у порядку, встановленому цим Законом.

Тому, діючи за
аналогією суд вважає, що не підлягає застосуванню і ст.77 Закону України
"Про державний бюджет на 2006 рік, якою зупинялась дія ч.5 ст.13 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту".

Таким чином, не
може суд погодитись з доводами відповідача, що щорічну допомогу ОСОБА_1 слід
провести в сумі, визначеній законами про бюджет відповідно на 2005,2006 та 2007
роки.

Проте, вимоги
заявника про стягнення недоплаченої разової допомоги за 2006 рік задоволенню не
підлягають, оскільки з 01.09.2005 року вступив в дію Кодекс адміністративного
судочинства України, ст.99 якого встановлює річний строк для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи. Тому, строк
позовної давності за вимогою про стягнення недоплаченої одноразової доцомоги,
яка мала бути виплачена до 05.05.2006 року - минув. Питання про поновлення
строку позивач не ставив. Щодо заявлених вимог позивача про стягнення
недоплаченої допомоги за 2005 рік, то суд приходить до висновку, що до цього
періоду слід застосувати вимоги Цивільного Кодексу України, яким встановлено
трьохрічний строк позовної давності, оскільки на час виникнення спірних
правовідносин Кодексу адміністративного судочинства України не існувало, а такі
відносини регулювалися ст. 257 ЦК
України.

Виходячи з
наведеного, позовні вимоги про стягнення недоплачених позивачу щорічних разових
грошових допомог як інваліду війни у відповідності до ч.5 ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту" у
розмірі 7 мінімальних пенсій за віком за 2005 та 2007 роки підлягають
задоволенню. Сума невиплачених щорічних виплат ОСОБА_1 як інваліду війни за
2005 рік складає 2054 (332*7-270), за 2007 рік 2542 грн. ( 406*7-300), а всього
- 4596 грн.

Оскільки позивач
звільнений від сплати державного мита при подачі позовної заяви,

відповідач також
звільнений від сплати державного мита на підставі Декрету Кабінету

Міністрів
України "Про державне мито", у відповідності до ст.94 КАС України
судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 160-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов
задовольнити частково. Стягнути з управління праці та соціального захисту
населення Богородчанської районної державної адміністрації в користь ОСОБА_1
4596 грн. невиплачених щорічних разових допомог за 2005, 2007 роки, як інваліду
війни. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати
по справі віднести за рахунок держави.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного
адміністративного суду (79018, м.Львів, вул. Чоловського,2). Заява про
апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів з дня її
проголошення. Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.