Справа № 2-а-337/07
Суддя: Шевченко Л.В.
Дата ухвалення: 2007-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Спр. № 2-а-337/2007 р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2007 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого
судді Шевченко Л.В.

при секретарі Бородавко Н.Г.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання
надати необхідні документи Пенсійному фонду України для перерахування пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства
внутрішніх справ України про зобов'язання надати необхідні документи Пенсійному
фонду України для перерахування пенсії, а саме: процентну надбавку за роботу з
таємними та цілком таємними документами; доплату до пенсії, яку він щомісячно
одержував під час служби в центральному апараті; процентну доплату за шкідливі
умови служби, в результаті яких він втратив 80% працездатності.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постійно працював на
оперативній роботі середнього начальницького складу карного розшуку: жовтень
1969р. - червень 1977р. - інспектор, старший інспектор відділу "А"
карного розшуку УВС Хмельницького Облвиконкому, а з липня 1977 і до звільнення
з органів внутрішніх справ - 25 грудня 1992р. - оперуповноважений, старший
оперуповноважений Головного управління карного розшуку МВС України.

Виконуючи службові обов'язки особисто працював з агентурою, таємними та
цілком таємними документами (шифровками), підтримував тісний службовий контакт
з 7-ю службою (розвідкою) органів внутрішніх справ.

За професійну організацію оперативно-пошукової роботи з таємним апаратом,
багаторазово був нагороджений урядовими медалями, почесними грамотами,
нагрудними знаками, цінними подарунками та грошовими заохочуваннями, про що
свідчать записи в трудовій книжці.

Однак, відповідач на його запит дав відповідь, що
документів, які підтверджують наявність у нього допуску до державної таємниці,
на момент звільнення не виявлено.

З 01.02.1992 року Печерським райсобесом м. Києва йому була
призначена щомісячна доплата до його грошового забезпечення в розмірі,
встановленому законодавством. Згодом аналогічна доплата була запроваджена всім
співробітникам, котрі мали 20 і більше років вислуги.

Відповідно до пункту 6 постанови № 4 Пленуму Верховного
Суду України від 15 квітня 2005 року вказана щомісячна доплата повинна
враховуватись при нарахуванні пенсії, так як він одержував доплату не
звільняючись зі служби і наказ МВС не скасовувався. Однак в його пенсійний
атестат ця сума не врахована.

Працюючи в карному розшуку він часто виїжджав у службові
відрядження і наказом МВС України № 243 від 26.04.1986 року був відряджений у
м. Прип'ять для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, де одержав дозу
опромінення 37.744 бер. У зв'язку зі шкідливими умовами служби він признаний
інвалідом 2-ї групи з втратою 80% працездатності. Однак шкідливі умови служби
до його пенсійного атестату не включено.

В судовому засіданні позивач позов підтримав і просить його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що в пенсійному атестаті
позивача вказані всі можливі надбавки, які були у нього на час проходження
служби до його звільнення, інших якихось довідок чи даних, на які посилається
позивач не має в його особовій справі, тому вони не можуть надаватися в
пенсійний фонд.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з пояснень сторін та наданих документів вбачається, що позивач дійсно
з 1969 року працював на оперативній роботі середнього начальницького складу
карного розшуку в системі МВС України, а з грудня 1992 року перебуває на
пенсії.

Як працюючому пенсіонеру та учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
йому за період з 1 лютого 1992 року по 31 березня 1993 року проводилась доплата
до грошового забезпечення. Однак ця доплата припинена з 1 квітня 1993 року у
зв'язку з переходом на пенсію по лінії МВС України (а.с. 13).

На неодноразові звернення до відповідача, позивач
отримував відповіді, з який вбачається, що в його особовій справі не має
документів, які підтверджують наявність у позивача допуску до державної
таємниці на момент звільнення. Одночасно зверталась його увага на те, що
надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень
установлюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №

414
"Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з
роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці".

Зазначена постанова набрала чинності з 1 червня 1994 року і поширюється
тільки на тих осіб, які на цей час перебували на службі і яким відповідно до
умов, визначених у цій постанові, оформлено допуск до державної таємниці.

Оскільки наказом МВС України від 19.01.1993 року № 11 о/с позивач
звільнений з органів внутрішніх справ з 25 грудня 1992 року, положення вказаної
постанови на нього не поширюється (а.с. 5).

З відповіді департаменту документального забезпечення та

режиму МВС України на запити позивача вбачається, що
згідно з

Законом України "Про внесення змін до статті 43
Закону України

"Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб

начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 15
червня 2004 року № 1769-ІУ при перерахунку пенсії позивачу ураховано надбавки,
які носять загальний характер і можуть бути виплачені всім пенсіонерам
незалежно від фактичного отримання цих надбавок (а.с. 3).

Враховуючи вищевикладене суд визнає позов не обґрунтованим і таким, що не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 105, 107, 160, 186 КАС України, Постановою № 4 Пленуму
Верховного Суду України від 15 квітня 2005 року", суд,

ПОСТАВИВ:

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ
України про зобов'язання надати необхідні документи Пенсійному фонду України
для перерахування пенсії залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м.
Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подачі в 10-денний строк з
дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно
до ст. 160 КАС України - з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС
України.