Справа № 3/451
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 3/451
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є., при секретарі судового
засідання Серпутько Т. С.
відкритому судовому засіданні адміністративну справу
управління пенсійного фонду України в місті Києві та Київського міського центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат
визнання дій протиправними та зобов'язання
частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому
засіданні 7 жовтня 2008 року проголошено вступну та резолютивну частини
Б С Т А В И Н И С П Р А В И
ОСОБА_1 (надалі -Позивач) звернувся
до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Управління
праці та соціального захисту населення Шевченківського району міста Києва про
визнання неправомірним та незаконним рішення Управління праці та соціального
захисту населення Шевченківського району міста Києва про виплату різниці
одноразової компенсації в розмірі 94 грн. 80 коп.; зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення Шевченківського району міста Києва
провести перерахунок відповідно до Закону, керуючись рішенням Конституційного
Суду України; зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення
Шевченківського району міста Києва виплатити суму в розмірі 16 525 грн. 20
коп., що складає різницю одноразової компенсації, передбаченої Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 липня 2008 року було залучено Київський міський центр
по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі -Відповідач-2) до участі
у справі № 3/451 в якості співвідповідача.
В судовому
засіданні 19 серпня 2008 року протокольною ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва було замінено Управління праці та соціального захисту населення
Шевченківського району міста Києва на Головне управління пенсійного фонду
України в місті Києві (надалі -Відповідач-1).
вимоги мотивовані тим, що 15 жовтня 2007 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про
виплату різниці у компенсаціях, оскільки раніше був інвалідом ІІІ групи і
одноразова компенсація виплачувалась за місцем роботи. Відповідачем було
опрацьовано вказану заяву, нараховано Позивачу різницю в розмірі 94 грн. 80
коп. З таким розміром компенсації ОСОБА_1
не згоден, оскільки він суперечить чинному законодавству і порушує законне
право Позивача на отримання компенсації в розмірі, який передбачений законом.
проти позовних вимог заперечував, вважаючи їх необґрунтованими.
Відповідач-2 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та
зазначив, що Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат діяв в межах правового поля і немає законних підстав для виплати різниці
суми одноразової компенсації, оскільки виплати зазначених допомог проведені Позивачу
у відповідності з чинним законодавством.
подані документи і матеріали та заслухавши пояснення Позивача та представника
Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста
положеннями статт1 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Виплата
здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка складається на момент
встановлення інвалідності чи втрати годувальника. Так, статтею 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»передбачено, що одноразова компенсація учасникам
ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи виплачується у таких розмірах: інвалідам ІІ групи -45
мінімальних заробітних плат; інвалідам ІІІ групи -30 мінімальних заробітних
Суд звертає
увагу на те, що зупинення дії абзаців 3 та 4 статті 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»- згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007
року № 6-рп -визнано неконституційними.
підтверджується матеріалами справи, 16 червня 1993 року ОСОБА_1 під час первинного
огляду висновком медико-соціальної комісії (надалі -МСЕК) встановлено ІІІ групу
інвалідності. 5 березня 2007 року під час повторного огляду МСЕК, ОСОБА_1
встановлено ІІ групу інвалідності «захворювання пов'язане з роботами по
ліквідації аварії на ЧАЕС». ІІ групу інвалідності Позивачу встановлено
вбачається з відповіді Управління праці та соціального захисту населення від 19
березня 2008 року по заяві ОСОБА_1 від 15 жовтня 2007 року Київським міським
центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплачено різницю
одноразової компенсації в розмірі 94 грн. 80 коп. відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Суд звертає
увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при
прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
це, Суд вважає необґрунтованими посилання представника Відповідача-2 на те, що
стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлює лише право
постраждалим громадянам на клмпенсацію, а стаття 62 Закону -регламентує, що
порядок застосування цього закону визначається КМ України, рішення якого є
обов'язковими для виконання, констатуючи наступне.
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачений конкретний розмір компенсації
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а статтею 62
даного закону встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону
провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами
державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої
влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.
даному випадку мова йде саме про роз'яснення порядку застосування закону, а не
про визначення такого порядку. Під застосуванням Суд розуміє механізм
здійснення передбачених даною статтею сум виплат. Таким чином на Кабінет
Міністрів України статтею 62 покладена функція роз'яснення порядку застосування
цього закону, а не встановлення нових сум щорічної допомоги на оздоровлення.
796-XII викладено основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх
життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою
конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та
обсягу права, наданого Законом N 796-XII, є безпідставним.
Суд вважає
за необхідне зазначити, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання
органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, наприклад, у справі «Кечко
проти України»Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає
аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх
що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії
засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє
державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає
механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та
інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home
Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності
означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання,
взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті,
який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу
пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що
держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання
відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили
певну концепцію, в даному випадку це надання допомоги на оздоровлення особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, така держава чи орган
вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої
політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення
про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи
поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб
стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи
що склалися між Позивачем та відповідачами є публічно-правовими відносинами,
виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України.
у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це
умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини,
необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини -
це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його
множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних
змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик
можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто
якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола
суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких
інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх
кількісної характеристики.
те, що Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи,
вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на
додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення у відповідному розмірі.
зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити
належний матеріальний рівень цих осіб.
Позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері
життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави
забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
вимогами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на адміністративні суди
покладено обов'язок, у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
адміністративний суд, встановивши невідповідність положень нормативно-правового
акту Конституції України застосовує положення Конституції України як норми
прямої дії. При цьому, адміністративний суд може не застосовувати закон, який
не відповідає Конституції України.
виходячи з пріоритетності конституційних норм, суд приходить до висновку, що на
момент здійснення виплат Позивачеві,
застосуванню підлягали норми статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не положення інших нормативно-правових актів, які істотно
звужують обсяг встановлених Законом № 796-XII прав. Що згодом було підтверджено
Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-29/2007.

Відповідно
до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2
статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Таким чином,
на підставі викладеного, Суд вважає, що нарахування різниці компенсації
Позивачу має здійснюватися виходячи із розміру, передбаченого статтею 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно
до вимог статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Для захисту
прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо
не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом
встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався
цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається
з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за
результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Вивчивши
матеріали справи, Суд встановив, що Позивач звернувся до Окружного адміністративного
суду міста Києва 1 квітня 2008 року, про що свідчить відповідний реєстраційний
номер на першій сторінці позовної заяви, а відповідь Відповідача на адресу
Позивача надіслано 19 березня 2008 року.

Частиною 3
статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд
може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином,
виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи Позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню
частково.

Відповідно
до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно
до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач, як
інвалід-ліквідатор аварії на Чорнобильській атомній електростанції, звільнений
від сплати судових витрат.

На підставі
викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 8, 9, 17, 94, 99, 100, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний
суд міста Києва

П О С Т А Н
О В И В

1.
Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати
протиправними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат щодо виплати ОСОБА_1різниці одноразової компенсації як
учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС всупереч вимогам
статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

3.
Зобов'язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат здійснити перерахунок та забезпечити виплату ОСОБА_1різниці одноразової
компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

4. В
задоволенні решти позовних вимог -відмовити.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Н.
Є. Блажівська