Справа № 22-а-652/2008
Суддя: Санакоєва М.А.
Дата ухвалення: 2008-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

05.11.2008

Справа № 22-а-652/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Санакоєвої М.А.,

суддів Ілюхіної Г.П. ,

Щепанської О.А.

при секретарі судового засідання Колб Т.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду м.Севастополя апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної
адміністрації м. Севастополя на постанову
Гагарінського районного суду м.Севастополя (суддя Лугвіщик А.М.) від 18.06.08 у справі №
2-а-514/08 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (прАДРЕСА_1)

до Управління
праці та соціального захисту населення Гагарінської районної державної
адміністрації м. Севастополя (проспект Жовтневої революції,
8,Севастополь,99038)

Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя
(вул. Леніна, 66,Севастополь,99011)

про стягнення недосплаченої
одноразової грошової допомоги ветерану війни та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2008 року ОСОБА_1звернувся до суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального захисту населення Гагарінської районної
державної адміністрації м. Севастополя про стягнення недосплаченої грошової
допомоги ветерану війни у розмірі 13 972,60 грн. та моральної шкоди у розмірі 2
000 грн. Позов мотивовано тим, що він є інвалідом війни 2 групи і відповідно до
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" щорічно до 05 травня йому
повинна виплачуватися грошова допомога у розмірі вісьми мінімальних пенсій за
віком, і оскільки з 1999р. по 2008р. грошова допомога йому була виплачена не в
повному обсязі, просив стягнути з відповідача суму недоплаченої щорічної
грошової допомоги у сумі 13972 грн.60 коп. та моральну шкоду у сумі 2000 грн.

В ході розгляду справи
судом в якості другого відповідача було притягнуто до участі у справі
Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної
адміністрації, оскільки на останнього відповідно до листа Управління праці та
соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації
від 03.04.2008 р. № 959 (а.с. 15) був покладений обов'язок здійснити
нарахування грошової допомоги до 05
травня.

Постановою Гагарінського
районного суду міста Севастополя від 18 червня 2008 року адміністративний позов
задоволено частково.

Стягнено з Управління праці
та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації м.
Севастополя на користь ОСОБА_1. одноразову грошову допомогу до 5 травня в
розмірі 2 920 гривень.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з постановою
суду, Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної
державної адміністрації м. Севастополя звернулося до Севастопольського
апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення суду.

В апеляційній скарзі
заявник вказав на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та
процесуального права, не застосовані зокрема Закони України "Про Державний
бюджет України" та не враховані фінансові можливості держави.

У судове засідання,
призначене на 05.11.08р. сторони не з'явились. Про дату, час та місце розгляду
справи повідомлялись належним чином. Причин неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що явка у
судове засідання це право, а не обов'язок учасників процесу, неявка у судове
засідання сторін у справі не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає
можливим розглянути справу у відсутності сторін, належним чином повідомлених
про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю -
доповідача, яка доповіла зміст постанови, що оскаржена, межі, в яких повинні
здійснюватись перевірка постанови, встановлюватися обставини і досліджуватися
докази учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено,
підтверджується матеріалами справи, що позивач
ОСОБА_1є інвалідом війни 2 групи.

Судом правильно
встановлено, що відповідно до ч.5 ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 05 травня
інвалідам війни 2 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком. Позивачу у 2007 році Управлінням праці та
соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації м.
Севастополя була виплачена разова грошова допомога до 05 травня в розмірі 360
грн. відповідно до норм Закону України "Про Державний бюджет України на
2007 рік".

Статтею 29 Закону України
“Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19.12.2006 року № 489 - V
встановлено, що виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інвалідам ІІ
групи здійснюється у розмірі 360 гривень.

Згідно Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6 -рп/2007 стаття 29 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" в частині
обмеження розмірів щорічної допомоги визнана невідповідною Конституції України.

Частиною 3 статті 22
Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесення
змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав
і свобод.

Згідно правової позиції
Конституційного Суду України, який неодноразова розглядав питання щодо конституційності
положень законів України про Державний бюджет України на відповідні роки, якими
обмежуються пільги, компенсації і гарантії, передбачені чинним законодавством
для окремих категорій громадян -таке обмеження є недопустимим. Право на
соціальний захист громадян України встановлено статтею 46 Конституції України,
згідно з якою пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від
прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною другою
статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції, що положення Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” не можуть бути застосовані до спірних
правовідносин, оскільки вони суперечать
нормам Конституції України про недопустимість звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних
законів ( частина третя статті 22 Конституції України).

Відповідно до частини 1
статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” від 09.07.2003 рік № 1058 мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Згідно ст. 62 Закону України від
19.12.2006 № 489 “Про Державний бюджет України на 2007 рік” прожитковий мінімум
для осіб, які втратили працездатність на 2007 рік затверджується в наступному
розмірі: з 01 січня -380 грн., з 01 квітня -406 грн., з 01 жовтня - 411 грн.

Відповідно до частини 3
статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489 “Про Державний бюджет України на
2007 рік”, для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до
абзацу першого частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” з 01 квітня по 01 жовтня 2007 року
застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність,
визначений абзацом п'ятим частини першої цієй статті, збільшений на 1 відсоток.

Судова колегія погоджується
з висновками суду про те, що з відповідача - Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної державної адміністрації на користь
позивача, як інваліда війни ІІ групи підлягає стягненню разова грошова допомога
до 05 травня за 2007 рік з урахуванням раніше призначених виплат у сумі 2 920
грн.

Доводи відповідача про те,
що вони діяли відповідно до закону та порушень у виплаті щорічної грошової
допомоги не вчиняли, оскільки допомога була сплачена у розмірі, який був
встановлений Законом України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, суперечать
чинному законодавству, у зв'язку з чим не приймаються до уваги колегією суддів.

З'ясовуючи питання про
можливість застосування до спірних правовідносин Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 9 КАС
України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода
на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно -правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому нормативному акту суд
застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім того, згідно з абзацом
1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8
“Про незалежність судової влади” звернуто увагу на те, що відповідно до статей
8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші
нормативно -правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи
людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг
встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Фізичним та юридичним
особам для захисту порушених прав відповідно до частини 3 статті 8 КАС України
гарантується звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод
громадянина безпосередньо на підставі Конституції.

Статтею 1
Конституції України проголошено демократичною, соціальною, правовою державою.

Статтею 2 Конституції
України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і
свободи та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави, а
їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 21
Конституції України, зміст та обсяг прав і свобод людини при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений.

Отже, встановлення Законом
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” розмірів виплат щорічної
разової грошової допомоги інвалідам війни в меншому розмірі, ніж передбачено
статтею 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”, обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених зазначеним
Законом.

Таким чином, при визначені
розміру разової грошової допомоги ветеранам війни необхідно керуватися статтею
13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”, а не положеннями Закону України “Про Державний бюджет України на 2007
рік”, які визнані неконституційними.

Доводи відповідача, що
позов не підлягає задоволенню у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань,
призначених на ці виплати, не приймаються до уваги з наступних підстав.

Реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних
на час виникнення спірних правовідносин нормативно -правових актів
національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань, тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність
коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом не приймається до
уваги. Так, у справі “Кечко проти
України” Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент
Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть
посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, невиконання
або неналежне виконання законів, якими передбачено певні соціальні гарантії,
через відсутність коштів для їх виплати не є підставою для виправдання
дискримінуючої недоплати одноразової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції про відмову в частині вимог про перерахунок
та виплату разової грошової допомоги за 1999-2006 р.р. у зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

Відповідно до ч.2 ст. 99
КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод
та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 100 КАС
України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому
наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи
вбачається, що позивач звернувся до суду 21.03.2008 року (а.с. 1-2) з вимогою
про перерахунок та стягнення з 1999 року по 2006 рік щорічної разової грошової
допомоги до 05 травня, тобто про порушення своїх прав позивач знав, однак,
протягом строку, встановленого законом для оскарження дій та рішень
відповідача, в суд не звернувся; крім того, будь-яких доказів про поважність
причин пропуску строку звернення до суду позивач не надав.

Представник відповідача у
запереченні на позов, наполягав на відмові в задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку, встановленого ч.2 ст.99 КАС України (а.с. 12-14).

Тому суд обґрунтовано
прийшов до висновку, що вимоги про перерахунок та виплату разової грошової
допомоги до 05 травня за період 1999-2006 роки, задоволенню не підлягають у
зв'язку з пропуском строку, встановленого ч.2 ст.99 КАС України.

На підставі викладеного, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя задоволенню не підлягає, постанова суду
першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального
права, відповідності висновків суду обставинам справи, інші підстав для скасування постанови
відсутні.

Керуючись статтями 195,
196, п.1 ч.1. ст. 198, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації м.
Севастополя залишити без задоволення.

Постанову Гагарінського
районного суду м.Севастополя від 18.06.08 у справі № 2-а-514/08 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
підпис
М.А.Санакоєва

Судді
підпис
Г.П.Ілюхіна

підпис О.А.Щепанська

З оригіналом згідно

Помічник судді
А.В.Тюленєва