Справа № 22-а-2113-Ф/07
Суддя: Полянська В.О.
Дата ухвалення: 2007-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
грудня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії у складі:

головуючого
судді: Моісеєнко Т.І.,

суддів ІщенкаВ.І..

Полянської
В.О ,

при
секретарі. Петриченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії справу адміністративної юрисдикції
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення
Кіровської районної державної адміністрації,
третя особа Кіровська районна державна адміністрація, ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Кіровського районного суду Автономної Республіки Крим від 11 червня
2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

07
серпня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління праці і соціального захисту населення Кіровської
РДА і просив скасувати наказ УПСЗН Кіровської РДА № 35-л від 30 червня 2006
року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити
його на роботі на посаді начальника відділу субсидій і соціальних виплат УПСЗН
Кіровської РДА або іншій аналогічній посаді Кіровської РДА, стягнути середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу та компенсацію за спричинення моральної шкоди.

Вимоги
обгрунтовані тим, що згідно наказу №
45-Л від 06 травня 2001 року він працював начальником відділу субсидій УПСЗН
Кіровської РДА. Наказом № 35-Л від 30 червня 2006 року був звільнений з роботи
за п.3 ст. 40 КЗпП України в зв'язку із систематичним
невиконанням без поважних причин обов'язків,
передбачених посадовою інструкцією.

Позивач
указує на те, що після його звільнення
наказом по УПСЗН № 37-Л від 07липня 2006 року „Про реорганізації управління
праці й соціального захисту населення Кіровської РДА", прийнятого на підставі розпорядження
Кіровської райдержадміністрації № 607-р від 04 липня 2006 року „Про
затвердження структури управління праці й соціального захисту населення
Кіровської райдержадміністрації" ліквідований відділ субсидій і соціальних
виплат, начальником якого він був на
момент звільнення, чим також порушені
його права

Вважає, що його звільнено з роботи незаконно, оскільки не має системи невиконання посадових
обов'язків без поважних причин,
профспілковий комітет відповідача не дав згоди на його звільнення, його звільнення не було погоджено з
Міністерством праці і
соціальної політики АР
Крим, виконанню доручення

Справа №
22-а-2113-Ф/07р. Головуючий
першій інстанції Чулуп ОС.

Суддя-доповідач
Полянська В.О.

2

перешкоджали
невідповідні умови праці, зокрема про
низький температурний режим у робочих приміщеннях, відсутність у відділі необхідної інформації, яку належало подати у звіті.

Вказує
також, що після його звільнення з роботи
ним втрачено можливість заробляти собі на життя, утримувати себе та свою родину, в зв'язку із безпідставним записом в трудовій
книжці йому було важко знайти іншу роботу,
була опорочена його ділова
репутація, втрачені звичні для нього
життєві зв'язки, тому для організації
свого життя він прикладав додаткові зусилля. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача
він переносив душевні страждання,
стреси, що спричинило моральної
шкоди, яку він оцінює у 50 000 грн.

Постановою
Кіровського районного суду АР Крим від 11 червня 2007 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати постанову суду та прийняти по справі нову постанову про задоволення
його позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування своїх вимог апелянт посилається на неправильне застосування
судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування суттєвих обставин по
справі і надання неналежної правової оцінки доказам, які надавалися апелянтом.

Апелянт
вважає, що суд не звернув увагу на
порушення вимог ч. 1 ст. 148 КЗпП України, допущене при його звільненні, оскільки від дня виявлення порушення минув
установлений цією нормою закону місячний строк для застосування стягнення.

На думку
апелянта, суд не звернув уваги на
те, що при його звільненні порушені
вимоги ст. 43 КЗпП України, згідно яких подання роботодавця повинне
розглядатися в присутності працівника,
щодо якого воно подано. Суд не звернув уваги на те, що письмового запрошення на засідання профкома яке відбулося 30
червня 2006 року він не отримував.

Апелянт
вказує, що суд проігнорував
роз'яснення, які містяться в ч.2 п. 17
Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про
практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з
ініціативи власника або уповноваженого їм органа не може бути визнано
обгрунтованим, якщо в день звільнення
працівникові виданий лікарняний (довідку у встановлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність,
оскільки в день звільнення 30 червня 2006 року в нього погіршився стан
здоров'я, і він звертався в лікарню, що підтверджується довідкою медичного
закладу.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове
засідання, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
у позові, суд першої інстанції виходив з
того, що при розгляді справи не
встановлені поважні причини з яких позивач не виконав обов'язки, покладені на нього трудовим договором, і відповідач при прийнятті рішення про
застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи позивача
діяв правомірно, а отже права позивача
не порушені.

Колегія
суддів не може погодитися з вказаним висновком суду, оскільки вважає його неправомірним, таким,
що суперечить нормам трудового законодавства стосовно притягнення
працівника до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно
до ст.
147 ч. 1 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника
може бути застосовано тільки один з заходів стягнення, догана та звільнення.

Дисциплінарне стягнення,
згідно ч. 1
ст. 148 КЗпП
України, застосовується власником
або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку але
не пізніше одного місяця з дня
його виявлення, не рахуючи часу звільнення

з

працівника від
роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці

Відповідно
до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992
року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, у чому конкретно виявилося
порушення, що стало приводом для
звільнення, чи міг він бути основою для
розірвання трудового договору по пунктах 3,
4. 7, 8, ст 40,
пі ст. 41 КЗпП України, і чи дотримані власником або уповноваженим їм
органом передбачені статтями 147-1,
148, 149 КЗпП України правила й
порядок застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк.

Судом
встановлено, що згідно наказу УПСЗН
Кіровської РДА № 35-л від ЗО червня 2006 року ОСОБА_1 був звільнений з посаді начальника відділу
субсидій і соціальних виплат УПСЗН Кіровської РДА за п.3 ст. 40
КЗпП України в зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин
обов'язків, передбачених посадовою
інструкцією.

Підставою
для звільнення за цією нормою закону сталося несвоєчасне надання інформації в
управління Пенсійного фонду України в Кіровськом районі АР Крим.

З матеріалів справи вбачається, що
20 січня 2006 року на ім'я начальника УПСЗН Кіровської РДА надійшов лист про надання
інформації «Індивідуальні відомості про застраховану особу за 2005 рік» в
управління Пенсійного фонду України в Кіровськом районі АР Крим в строк до 01
березня 2006 року. Підготовка цієї інформації була доручена головному
бухгалтеру та начальнику відділу субсидій і соціальних виплат УПСЗН Кіровської
РДА (а.с. 29).

Оскільки
вказана інформація в строк не була підготовлена, то керівництво УПСЗН Кіровської РДА вже після
01 березня 2006 року мало знати про невиконання ОСОБА_1 своїх службових обов'язків у вигляді
невиконання завдання по підготовці вищевказаної інформації.

З
пояснень представника УПСЗН Кіровської РДА Батуріної Г.Ф. в засіданні
апеляційного суду вбачається, що на
адресу начальника УПСЗН неодноразово надходили нагадування з УПФУ в Кіровському
районі про надання інформації і ці нагадування доводились до відома
ОСОБА_1 УПСЗН Кіровської РДА було
проведене службове розслідування по вказаним фактам, і наказом № 27-Л від 30 травня 2006 року
головному бухгалтеру та начальнику відділу субсидій та соціальних виплат
ОСОБА_1 було вказано на недостатній
контроль за виконанням зазначеного доручення.

Судом
першої інстанції був досліджений акт службового розслідування від 10 травня
2006 року, згідно якого комісія по
проведенню службового розслідування УПСЗН Кіровської РДА за результатами
службового розслідування рекомендувала притягнути позивача до дисциплінарної
відповідальності.

З цього
акту вбачається, що вже на 10 травня
2006 року адміністрація УПСЗН знала про порушення ОСОБА_1 його посадових обов'язків.

Крім того,
з матеріалів справи
вбачається, що рішення
начальника УПФУ в Кіровському
районі № 126 від 25 травня 2006 року про
застосування фінансових санкцій, які
були застосовані за ненадання інформації «Індивідуальні відомості про застраховану
особу за 2005 рік», надійшли до
керівництва УПСЗН 26 травня 2006 року про що свідчить розпис начальника УПСЗН
та вхідний номер (ас. 68).

За такими
обставинами колегія суддів вважає, що
посилання представника відповідача на те,
що строк, коли адміністрація
УПСЗН виявила підстави для притягнення ОСОБА_1
до дисциплінарної відповідальності настав 29 травня 2006 року, в день надходження з УПФУ в Кіровському
районі АР Крим рішення № 126 від 25 травня 2006 року про застосування
фінансових санкцій за ненадання відомостей у систему персоніфікованого обліку,
не може бути
прийнято до уваги,
оскільки

4

спростовується матеріалами
справи та поясненнями представника УПСЗН
під час розгляду справи.

З
оглядом на вищенаведене, колегія суддів
вважає, що звільнення ОСОБА_1 було проведено з порушенням вимог ч. 1 ст.
148 КЗпП України, оскільки від
дня виявлення порушення минув установлений цією нормою закону місячний строк
для застосування дисциплінарного стягнення. Доводи апелянта в цій частині
заслуговують на увагу.

Колегія
суддів, також, вважає обгрунтованими доводи апелянта щодо
порушення вимог ст. 43 КЗпП України.

Відповідно
ч.3 ст.
43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу має
розглядатися у присутності працівника,
щодо якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника
допускається лише за його письмовою заявою Якщо працівник не з'явився на
засідання, розгляд заяви відкладається
до наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за
його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи,
письмове запрошення на засідання профкому про дачу санкції на звільнення
позивача, яке було призначене на 03
липня 2006 року, ОСОБА_1 отримав ЗО червня 2006 року в 15 годин 35 хв.
(а.с. 17). Проте засідання профкому за
вказаним питанням відбулося 30 червня 2006 року у відсутності ОСОБА_1 .
Будь-яких доказів про вручення письмового запрошення ОСОБА_1 на засідання
профкому відповідачем, відповідно до
вимог ч 1 ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Оскільки, розірвання трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу за ч.3
ст. 40 КЗпП України допускається
лише за попередньою згодою профспілкового органу, а рішення профкому від 30 червня 2006 року
про згоду на звільнення ОСОБА_1 не можна
вважати правомірним, то звільнення
позивача проведено з порушенням норм трудового законодавства.

За
вказаних підстав, колегія суддів
вважає, що наказ УПСЗН Кіровської РДА №
35-л від 30 червня 2006 року «Про звільнення ОСОБА_1 » є незаконним і підлягає
скасуванню.

Щодо
інших доводів апелянта про незаконність його звільнення, викладених в апеляційній скарзі, то вони не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи і
не стосуються на нормах закону.

Вимоги
позивача про поновлення його на роботі на посаді начальника відділу субсидій та
соціальних виплат УПСЗН Кіровської РДА задоволені бути не можуть.

Як
вбачається з матеріалів справи згідно розпорядження Кіровської
райдержадміністрації № 607-р від 04 липня 2006 року „Про затвердження структури
управління труда та соціального захисту населення райдержадміністрації" та
наказу УПСЗН Кіровської РДА № 37-Л від 07 липня 2006 року „Про реорганізацію
управління труда і соціального захисту населення Кіровської РДА" відділ
субсидій та соціальних виплат,
начальником якого був ОСОБА_1
ліквідований, і створений новий
відділ грошових виплат та компенсацій. Ліквідація вказаного відділу робить
неможливим поновлення позивача на колишню посаду.

Крім
того посада, на яку претендує
ОСОБА_1 є посадою, яку має право займати державний
службовець, який пройшов згідно ст. 4
Закону України „Про державну службу" конкурсний відбір.

Тобто, для того,
щоб поновити позивача на іншій аналогічній посаді, він повинен пройти конкурсний відбір. Участі
в конкурсі на посаду начальника відділу грошових виплат та компенсацій
ОСОБА_1 не приймав.

Відповідно до
роз'яснень, які містяться в п. 18
Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про
практику розгляду судами трудових спорів» у випадку, коли працівника звільнено без законних
підстав або з порушенням

5

встановленого
порядку, але поновити його на роботі
неможливо внаслідок ліквідації підприємства,
установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і
зобов'язує власника виплатити цьому працівникові заробітну плату за час
вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпПО. Одночасно визнає працівника
звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України у

зв'язку
з ліквідацією підприємства,
установи, організації.

З
матеріалів справи вбачається, що строк
вимушеного прогулу, у зв'язку з
незаконним звільненням ОСОБА_1 складає 3
місяці та 2 дні з 30 червня 2006 року по

03 жовтня 2006 року, оскільки згідно пояснень позивача він з 04
жовтня 2006 року

приступив до роботи в управлінні газового господарства.

Відповідно
до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про
визнання звільнення неправомірним орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно
довідки про заробітну плату ОСОБА_1 О його середньомісячна зарплата за
квітень-травень 2006 року складає 1400 грн. 32 коп., середньоденна - 68 грн. 31 грн. До виплати за
час вимушеного прогулу підлягає 4336 грн. 62 коп.

Оскільки, позивач визнається
звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 44
КЗпП України йому повинна бути виплачена вихідна допомога в розмірі не менш
середньомісячного заробітку, тобто в
сумі 1400 грн. 32 коп.

Колегія
суддів, вважає, що на підставі ч. 1 ст.
237-1 КЗпП України, позовні
вимоги позивача, щодо стягнення на його
користь компенсації за спричинення моральної шкоди у зв'язку з незаконним
звільненням, підлягає частковому
задоволенню - в розмірі 500 грн.

Відповідно
до п.3 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування
рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.
ст. 195, 196,
198 ч.1 п.3, 202 ч. 1 п.3, 205, 207 КАС України, судова колегія судової палати,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Постанову
Кіровського районного суду
АР Крим від
11 червня 2007
року скасувати.

Прийняти
по справі нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_1.

Визнати
звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу субсидій та соціальних
виплат УПСЗН Кіровської РДА за п.3 ст. 40
КЗпП України незаконним. Наказ №
35-Л від 30
червня 2006 року
про звільнення ОСОБА_1 скасувати.

В
зв'язку з реорганізацією структури УПСЗН Кіровської РДА і ліквідації відділу
субсидій та соціальних виплат у задоволенні вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі відмовити.

Визнати
ОСОБА_1 звільненим з посади начальника
відділу субсидій та соціальних виплат УПСЗН Кіровської РДА з 04 жовтня 2006
року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з реорганізацією
структури УПСЗН Кіровської РДА.

Стягнути
на користь ОСОБА_1 з УПСЗН Кіровської
РДА заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30 червня 2006 року
по 04 жовтня 2006 року в сумі 4336 грн. 62 коп., вихідну допомогу в розмірі 1400 грн. 32 коп.

Стягнути
з УПСЗН Кіровської РДА на користь ОСОБА_1
у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Зобов'язати
УПСЗН Кіровської РДА внести зміни в трудову книжку ОСОБА_1

6

Постанова суду апеляційної інстанції набирає
законної сили з дня п проголошення,
однак може бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду в касаційному
порядку протягом одного місяця з дня набрання законної сили