Справа № 22а-5402/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №
головуючий суддя у 1-ої
інстанції - Верба І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого, судді
Сафронової С.В. (доповідача),

суддів Поплавського В.Ю.,

Уханенко С.А.

при
секретарі Фірсік Д.Ю.

за участю: представника УПФ України у
Кіровському районі м. Дніпропетровська - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України у
Кіровському районі м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05 березня 2008 року

по адміністративній справі 2а-42/08 за
позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Кіровському районі м.
Дніпропетровська про визнання незаконною бездіяльності, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Дніпропетровська заявляє про скасування постанови Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05 березня 2008 року, якою визнано
незаконною бездіяльність УПФУ в Кіровському районі м. Дніпропетровська та
зобов'язано відповідача перерахувати і виплатити позивачці пенсію з 09.07.2007
р. згідно із ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Просить
постановити нове рішення по справі про відмову у задоволені позовних вимог
ОСОБА_2

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм
матеріального права та не врахуванням обставин, що мають значення для справи. А
саме, відповідач не заперечуючи проти права позивачки на отримання пенсії
згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», вказує на
відсутність механізму реалізації вказаної норми та на те, що законом не
визначено розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовується для
обчислення підвищення пенсії особам із статусом «дитини війни» є невизначеним.
Крім того, вказується на дотримання працівниками УПФУ чинного пенсійного
законодавства при призначенні та
нарахуванні пенсії позивачці, що не знайшло свого відображення в
оскаржуваній постанові суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримала та наполягає на її задоволенні по викладеним у скарзі підставам

Позивачка в судове засідання не з'явилася, хоча про час, день та місце
судового засідання попереряджалася належним чином, заперечень проти апеляційної
скарги до суду не надіслала. Виходячи з вимог ч.4 ст.196 КАС України колегія
суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивачки, оскільки її
участь у справі не була визнана судом обов'язковою.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено,
що предметом спору у даній справі є
захист прав позивачки від протиправної бездіяльності відповідача стосовно
отримання нею державної соціальної підтримки згідно з вимогами ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV від
18.11.2004 р. (далі - Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.), якою встановлено підвищення дітям війни пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
позивачка перебуває на обліку в УПФ
України в Кіровському районі м. Дніпропетровська та має правовий статус «дитини
війни», а тому має право на отримання
пільг та державної соціальної підтримки, що встановлені Законом № 2195-IV від
18.11.2004 р.

Право позивачки на оскарження рішень, дій та бездіяльності відповідача,
який згідно до наданого у п.7 ст.3 КАС України є суб'єктом владним повноважень
уповноваженою державою по наданню визначених Законом № 2195-IV від 18.11.2004 р. пільг, безпосередньо
передбачено ст.10 вказаного Закону та визначено ст.4, ст.6, п.1 ч.1 ст.17 КАС
України.

При задоволені позову ОСОБА_2 судом першої інстанції правильно прийнято до
уваги Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року, яким
визнано неконституційними п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», що
призупиняли дію ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. Дане рішення є
обов'язковим до виконання на всій
території України для осіб, які
беруть участь у справі, для
їхніх правонаступників, а також
для всіх органів, підприємств, установ
та організацій, посадових чи службових осіб.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо
обов'язку відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 та виплатити їй пенсію у розмірі,
встановленому ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

З матеріалів справи вбачається, що УПФ України в Кіровському районі м
Дніпропетровська будь-яких дій, пов'язаних з перерахунком пенсії позивачки
відповідно до вищезазначених положень Закону не здійснювало та виплат не
проводило, що свідчить про бездіяльність відповідача стосовно надання гарантованої ОСОБА_2 державної соціальної підтримки.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги та слугувати
підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки особливий
статус «дітей війни» та обумовлена цим необхідність їх адекватного соціального
захисту на законодавчому рівні визначає, що встановлені цим Законом державні
соціальні гарантії дітям війни, не можуть бути обмежені або скасовані іншими
нормативно-правовими актами (ч.2 ст.3 Закону № 2195-IV від
18.11.2004 р).

Функції з призначення, виплати
пенсій, надбавок, підвищень та доплат діючим законодавством покладено на органи
Пенсійного фонду України, а тому відповідач по справі, заперечуючи проти
адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України
повинен доказати правомірність своєї бездіяльності стосовно позивача.

Проте відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо правомірності його дій та бездіяльності, також як і
не наведено підстав не застосування у виниклих правовідносинах належним чином
положень ст.7 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., якою визначено, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на отриманий по запиту лист
Міністерства Юстиції України, в якому підтверджується відсутність механізму
реалізації положень Закону № 2195-IV та можливості вирішення спірних питань
шляхом внесення змін до цього Закону, ніяким чином не виправдовують
бездіяльність відповідача щодо належного соціального забезпечення позивачки, оскільки вказаний Закон було
прийнято ще у 2004 році, набрав чинності Закон з 01.01.2006 року.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про правомірність дій відповідача
спростовуються наступним

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної
допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків
Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу
України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної
підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 БКУ розробляє план своєї
діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими
актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок
бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект
кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому
фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого
рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та
встановленому у ст.35 БКУ порядку розроблення бюджетних запитів, які
враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України - колегія суддів вважає, що правомірними
вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету
України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто
відповідні звернення у період 2005 р. та 2006 р. до Пенсійного Фонду України з
пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності на
наступний бюджетний період. Таких доказів відповідачем не надано.

З огляду на встановлені судом першої інстанції
фактичних обставин справи та обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність порушень норм матеріального
та процесуального права при прийнятті судом першої інстанції постанови. Інших
визначених у ст.201 та ст.202 КАС України підстав для зміни або для скасування
судового рішення, колегія суддів також не вбачає, тому в задоволені апеляційної
скарги треба відмовити, а постанову окружного адміністративного суду залишити в
силі.

Керуючись ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі
м. Дніпропетровська - залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
березня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення повного тексту ухвали.

Повний
тест ухвали виготовлено 30 вересня 2008 року

Судді:
Сафронова С.В.

Поплавський В.Ю.

Уханенко С.А