Справа № К-23332/06
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
______________________________________________________________
УХВАЛА

10 «липня» 2008 р. Справа №
18/531-АП

к/с № К-23332/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Головуючий:

Нечитайло О.М.

Судді:

Конюшко К.В.

Пилипчук Н.Г

Сергейчук О.А.

Степашко О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя

на постанову

Господарського суду Запорізької області

від

25.01.2006р.

та ухвалу

Запорізького апеляційного господарського суду

від

26.04.2006 р.

у справі

№ 18/531-АП

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІК»

до

Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя

про

скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство
з обмеженою відповідальністю «ЛІК» (надалі - позивач, ТОВ «ЛІК) звернулось до
Господарського суду Запорізької області із позовом до Державної податкової
інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя (надалі - відповідач, ДПІ у
Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя) про скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у м. Запоріжжі від 14.11.2005р. № /0.

Постановою
господарського суду Запорізької області (суддя - Туркіна Л.П.) від 25.01.2006
року, яка залишена без змін ухвалою Запорізького апеляційного господарського
суду (судова колегія у складі: головуючий - Кагітіна Л.П., судді: Коробка Н.Д.,
Яценко О.М.) від 26.04.2006р. у справі № 18/531-АП позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя від 14.11.2005р. № /0, у
частині визначення податкового зобов'язання у сумі 4 980,33 грн. (у тому числі
1660,11 грн. основного платежу та 3320,22 грн. штрафних санкцій). У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено. Присуджено на користь позивача 3,13 грн.
судових витрат.

Вказані
судові рішення, в частині задоволення позовних вимог, мотивовані тим, що
отримана 25 робітниками підприємства нецільова благодійна допомога не
перевищувала розміру, передбаченого п.п. 6.5.1. п.6.5. ст.6 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», а тому в цій частині господарським судом
зроблено висновок, що податковим органом було неправомірно донараховано
податкові зобов'язання з доходів фізичних осіб та застосовано штрафну санкцію.
В іншій частині позову відмовлено у зв'язку з обґрунтованістю донарахування
податкових зобов'язань та застосування штрафних санкцій з цього податку,
оскільки сума доходу громадян ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перевищила 510 грн.

ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, не погоджуючись із судовими
рішеннями господарських судів першої та апеляційної інстанцій, з підстав
порушення вказаними судовими інстанціями норм матеріального права, звернулась
до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову господарського суду Запорізької області від
25.01.2006р. та ухвалу Запорізького апеляційного господарського суду від
26.04.2006р. у справі № 18/531-АП та прийняти нове судове рішення, яким у
позові відмовити.

Позивач
надав заперечення на касаційну скаргу ДПІ у Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя, за змістом яких проти вимог останньої заперечує з підстав
необгрунтованості таких та просить у її задоволенні відмовити, залишивши
оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно
до частини 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що
не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Господарськими
судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне:

ДПІ у
Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя у жовтні-листопаді 2005 р. було
проведено планову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання товариством з ТОВ «ЛІК» вимог податкового,
іншого законодавства за період з 01.07.2002 року по 30.06.2005 року, про було
складено акт № 192/23-20481160 від 10 листопада 2005 року.

Згідно
висновків вказаного акту перевірки, встановлено порушення пп. 4.2.1 п. 4.2 ст.
4, абз. «а» пп. 6.5.2 пп. 6.5.1 п. 6.5 ст. 6, пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, пп. 9.7.3
п. 9.7 ст. 9, п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб» № 889-ІУ від 22.05.2003 року із змінами та доповненнями.

На
підставі вказаних висновків, податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від 14.11.2005 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання ТОВ «ЛІК» по податку з доходів фізичних осіб у розмірі
5 407,32 грн., з яких 1 802,44 грн. є безпосередньо сумою зобов'язання по
податку, а 3 604,88 грн. сумою штрафних санкцій.

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України, заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла
наступних висновків.

Згідно з
пп. 6.5.1 п. 6.5 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»,
податкова і соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь
платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші
прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та
відшкодування), якщо його розмір не перевищує суми, яка дорівнює сумі місячного
прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного
податкового року, помноженої на 1,4 та округленої до найближчих 10 гривень.

Граничний
розмір доходу для будь-якого платника, що давав право на одержання у 2004 році
податкової соціальної пільги становив 510 грн. (510 грн. = 365 грн. х 1,4 та
округлено до найближчого десятку, де 365 грн. це прожитковий мінімум для
працездатної особи на 2004 рік).

Як
вбачається з оскаржуваних судових рішень, у грудні 25 працівникам підприємства
було нараховано заробітну платню у розмірі від 46,36 грн. до 260 грн. в
залежності від відпрацьованого часу та посадового окладу, тобто нижче за 510
грн.

Цім
працівникам також у грудні 2004 року згідно поданих заяв було видано разову
благодійну нецільову допомогу у розмірі 365 грн. кожному.

Згідно
пп. 4.3.35. п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»
до доходів, які не включаються до складу загального місячного або річного
оподатковуваного доходу відносяться інші доходи, які відповідно до норм цього
Закону не включаються до складу загального місячного оподатковуваного доходу з інших
підстав.

Згідно
пп. 9.7.3. п. 9.7 ст. 9 вказаного Закону, не підлягає включенню до
оподатковуваного доходу сума нецільової благодійної допомоги, у тому числі
матеріальної, яка надається резидентами - юридичними або фізичними особами на
користь платника податку протягом звітного податкового року сукупно у розмірі,
що не перевищує розмір суми граничного розміру доходу, визначеного згідно з
абзацом першим підпункту 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього Закону, встановленого
на 1 січня такого року, за умови, що на такого платника податку поширюється
право на отримання податкової соціальної пільги згідно з підпунктом 6.5.1
пункту 6.5 статті 6 цього Закону.

Таким
чином, як правильно встановлено господарськими судами першої та апеляційної
інстанцій, отримана 25 робітниками підприємства нецільова благодійна допомога
не перевищувала розміру, передбаченого підпунктом 6.5.1 пункту 6.5 статті 6
Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та не підлягає включенню
до оподатковуваного доходу.

Однак,
як вбачається з оскаржуваних судових рішень, у грудні 2004 р. позивачем також
було видано зазначену разову благодійну нецільову допомогу громадянам ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, сума доходу яких перевищила 510,00 грн.

За таких
обставин, вірним є висновок щодо обгрунтованості донарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток фізичних осіб в сумі 142,33 грн., здійсненні
податковим органом у зв'язку із виплатами цим трьом громадянам, у грудні 2004
року, та правомірним застосування штрафної санкції у розмірі 20%, а саме в сумі
284,66 грн.

Щодо
виявлених податковим органом порушень, у вигляді не проведення перерахунку сум
доходів, нарахованих платнику податку у вигляді заробітної плати, а також сум
наданих податкових соціальних пільг за наслідками звітного податкового року,
судова колегія Вищого адміністративного суду України вбачає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно
пп. 6.5.2 п.6.5 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»,
працедавець платника податку за місцем застосування податкової соціальної
пільги здійснює перерахунок сум доходів, нарахованих такому платнику податку у
вигляді заробітної плати, а також сум наданих податкових соціальних пільг.

Згідно
пп. 6.5.1 п.6.5 ст. 6 вказаного закону Закону України, податкова соціальна
пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку
протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї
відповідно до законодавства виплати, компенсації та відшкодування).

Господарським
судами першої та апеляційної інстанції зроблено правильний висновок, що річний
перерахунок полягає, в тому числі, в уточненні виплачуваних протягом року
місячних доходів з врахуванням сум, які були нараховані безпосередньо за
відповідні звітні місяці. Вже саме такі уточненні місячні доходи розглядаються
кожний окремо як об'єкти оподаткування і по них проводиться кінцеве
оподаткування для визначення остаточної річної суми податку. По місяцях, в яких
протягом року не провадилося ніяких змін щодо складу оподаткованого доходу та
підстав для надання податкової соціальної пільги перерахунків податку не
здійснюється.

Таким
чином, податок з загального річного оподатковуваного доходу складається з сум
податків, визначених за наслідками перерахунку кожного окремого місячного
оподатковуваного доходу.

З огляду
на що, посилання відповідача на порушення позивачем пп. 6.5.2, 6.5.1 п. 6.5 ст.
6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» обгрунтовано визнано
господарськими судами першої та апеляційної інстанцій неправомірними.

Частиною
першої ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Мотивація
та докази, надані у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову
позицію господарського суду апеляційної інстанцій.

Таким
чином, судова колегія Вищого адміністративного суду України підтверджує, що при
прийнятті судового рішення у справі № 18/531-АП господарський суд апеляційної
інстанцій дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин
справи і правильно застосували до спірних правовідносин сторін норми
матеріального права.

За таких
обставин, касаційна скарга ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя
підлягає залишенню без задоволення, а постанова господарського суду Запорізької
області від 25.01.2006р. та ухвала Запорізького апеляційного господарського
суду від 26.04.2006р. у справі № 18/531-АП - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201
223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя на постанову господарського суду
Запорізької області від 25.01.2006р. та ухвалу Запорізького апеляційного
господарського суду від 26.04.2006р. у справі № 18/531-АП залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Запорізької області від
25.01.2006р. та ухвалу Запорізького апеляційного господарського суду від
26.04.2006р. у справі № 18/531-АП залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
не може бути оскаржена, крім випадків, встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:
Нечитайло О.М.

Судді
Конюшко К.В.

Пилипчук Н.Г.

Сергейчук О.А.

Степашко О.І.