Справа № 2а-413/07
Суддя: Бессараб Л.М.
Дата ухвалення: 2007-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суду 2702
справа №2а-413/2007 категорія 42
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007
року Гагарінський
районний суд

міста
Севастополя

у складі:
головуючого судді Бессараб
Л.М.

при
секретарі Трігуб
Г.В.,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової
частини А 3370 про стягнення доплати по грошової компенсації замість
продовольчого пайка,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 30.01.2007 року до суду з позовом до відповідача
військової частини А 3370 про стягнення доплати по грошової компенсації замість
продовольчого пайка у розмірі 15731 грн. 18 коп. по тих підставах, що він
проходив дійсну військову службу у військової частини А 3370.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 надіслав письмову заяву з проханням
позов задовольнити та розглянути справу за його відсутністю.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, надіславши заяву,
відповідно до якої, позов він визнає та просить розглянути справу за його
відсутністю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та
просить позов задовольнити.

Згідно зі ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за
відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

В судовому засіданні встановлено, що, позивач ОСОБА_1 проходив дійсну
військову службу у військовій частині А 3370 на підставі наказу Міністра
оборони України від 02.02.2007 року №138 та наказом командира військової
частини А 3370 був звільнений з військової служби .

2 лютого 2007 року ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу
військової частини.

Відповідно до вимог ст..
116 КЗпП України, при звільненні працівників, виплата всіх сум,
встановлених працівнику, виплачується йому в день звільнення. Таким чином, суд
приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і
підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Добровільно виплатити грошову компенсацію замість продовольчого пайка
військова частина А 3370 відмовилась.

Згідно ч.2 ст.17 Конституції України „держава забезпечує соціальний захист
громадян України, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших
військових формування, а також ч.1енів їх сімей". Частина 2 ст.9 Закону
України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і ч.1енів їх
сімей" свідчить „військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, по їх бажанню,
грошову компенсацію".

Згідно ч.4 ст.9 порядок і розміри грошового і матеріального забезпечення
військовослужбовців і компенсації замість продовольчих пайків встановлюються
Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта грошових доходів.

На вимогу вищезгаданих законів, з метою раціонального забезпечення
військовослужбовців продовольством Кабінетом Міністрів України прийнята
Постанова №316 від 12.03.1996 року „Про норми забезпечення продовольчими
пайками військовослужбовців Збройних Сил України і інших військових
формувань".

Відповідно до вищезгаданої Постанови позивач повинен був забезпечуватися
продовольчим пайком по нормі №1, але з 11.03.2000 року Законом України „Про
деякі заходи щодо економії бюджетних засобів" від 17.02.2000 року, була
припинена дія ч.2 ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців" в частині отримання військовослужбовцями продовольчих
пайків і речового майна або по їх бажанню, грошової компенсації. Конституційним
судом України, Закон України „Про соціальній і правовий захист
військовослужбовців" антиконституційним не визнаний та не відміняє ч.1
ст.9 Закону, який гарантує матеріальне, продовольче і інші види забезпечення
військовослужбовцям. Ніхто не має право обмежувати військовослужбовців і
ч.1енів їх сімей в правах і свободах, встановлених законодавством. Оскільки
якнайменшу вартість цих всіх норм продовольчого забезпечення має норма №1, то
позивачу повинні були забезпечувати саме за даною нормою.

Згідно ст.16 Закону України „Про Збройні Сили України" і редакції від
05 жовтня 2000 року вказано, що держава забезпечує соціальний і правовий захист
військовослужбовців і осіб, звільнених в запас, а також гарантує отримання за
рахунок держави фінансової, речової, продовольчої і інших видів забезпечення.

На виконання вимог ст.16 Закону України „Про Збройні Сили України"
постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року №426 були затверджені
норми харчування військовослужбовців і інших військових формувань.

Частина 3 статті 22 Конституції України вимагає „при ухваленні нових
законів або внесенні змін до діючих законів не допускається зменшення змісту і
об'єму існуючих прав і свобод".

Враховуючи вищесказане, суд вважає, що порушено законне
гарантоване державою право позивача на отримання продовольчого забезпечення за
рахунок держави, унаслідок чого у військовій частині утворилася заборгованість
перед позивачем в сумі 15731 грн. 18 коп. за

період 11.03.2000 року по 31.12.2006 року, відповідно розрахунку до
адміністративного позову , враховуючи індекс інфляції на підставі Закону
України від 19.10.200 року №2050-111 та порядку, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 та довідкою виданою
військовою частиною А 3370 від 29.12.2007 року №108

На підставі висловленого, керуючись ч.2 ст.9 Закону України „Про соціальний
захист військовослужбовців та ч.1енів їх сімей", ст.20 Положення „Про
забезпечення військовослужбовців ЗС України речовим майном в мирний час",
затвердженим Постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року №Н44, ст.. 104, 105, 185
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення доплати по
грошової компенсації замість
продовольчого пайка
задовольнити.

Стягнути з військової частини А 3370 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію
замість продовольчого пайка суму у розмірі 15731 грн. 18 коп. (п'ятнадцять
тисяч сімсот тридцять одна грн.. 18 коп.).

Стягнути з військової частини А 3370 на користь держави держмито в розмірі
51 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Гагарінський
районний суд м. Севастополя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова надрукована власноручно у нарадчої кімнаті.