Справа № К-30630/06
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2008-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2008 Вищий адміністративний суд України в складі
колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Нечитайла О.М.

Пилипчук Н.Г.

Сергейчука О.А.

Степашка О.І.

при секретарі: Ільченко О.М.

за участю представників:

позивачів: Невмержицька Т.О. ( представник за довіреністю ОСОБА_1.)

відповідачів: не з'явилися.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

на постанову Апеляційного
суду Житомирської області від 16.08.2006 р.

у справі №2-1719/05

за позовом 1ОСОБА_4, 2.ОСОБА_5, 3. ОСОБА_6, 4. ОСОБА_7, 5. ОСОБА_8 6. ОСОБА_9, 7.
ОСОБА_10, 8. ОСОБА_11, 9. ОСОБА_12, 10. ОСОБА_13, 11. ОСОБА_14, 12. ОСОБА_15,
13. ОСОБА_16, 14. ОСОБА_17, 15. ОСОБА_18, 16. ОСОБА_19, 17. ОСОБА_20 18.
ОСОБА_1, 19. ОСОБА_3, 20. ОСОБА_2, 21. ОСОБА_21, 22. ОСОБА_22, 23. ОСОБА_23

до
1. Обласного центру з питань нарахування та виплат пенсій
та доплат Житомирської облдержадміністрації, 2. Управління праці та соціального
захисту населення Овруцької райдержадміністрації, 3. Головного управління
Пенсійного фонду України в Житомирській області, 4. Управління Пенсійного фонду
України в Овруцькому районі Житомирської області, 5.Головне управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації

про стягнення заборгованості по виплатах передбачених ст.ст.37, 39 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачами заявлено вимоги про стягнення заборгованості по виплатам, передбаченими
ст.37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 06.12.2005
позови задоволено частково. Стягнуто на користь позивачів заборгованість по компенсації громадянам, які
проживають на територія радіоактивного забруднення за період з 01.07.2002 по 30.06.2005 та
підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення за цей же період.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 16.08.2006 рішення суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог скасовано і постановлено нове про відмову у позові.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційними скаргами
позивачів ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3., у
яких ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та
залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі 1, 3, 4 у запереченнях на касаційну скаргу просили в задоволенні
касаційних скарг відмовити.

Сторони представників у судове засідання не направили, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин
справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачені компенсації
громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення.

Зокрема, статтею 37 цього Закону - громадянам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, статтею 39 -
доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, у
т.ч. пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях.

Апеляційний суд Житомирської області, скасовуючи рішення суду першої
інстанції, виходив з того, що зазначена допомога має виплачуватись у розмірах,
установлених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Проте із цим висновком погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і
компенсацій. Навпаки, у частині першій статті 67
зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

У Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
викладено основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя
і здоров'я, оскільки відповідно до частини першої статті 50 Конституції України
кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування
завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження
підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», є безпідставним.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 26.12.2002 року № 372-IV «Про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік» Кабінету
Міністрів України було доручено до 01.03.2003 року подати на розгляд Верховної
Ради України пропозиції про поетапне наближення розміру мінімальної заробітної
плати до прожиткового мінімуму та про внесення змін до законів України, у
нормах яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата. Це
положення не перешкоджало здійсненню виплат у розмірах, установлених статтями
37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанцій не ґрунтуються на законі.

Крім того суд апеляційної інстанції не надав значення тому, що заявлені
позивачами вимоги не відповідають наведеному в частині третій статті 105
Кодексу адміністративного судочинства України переліку вимог, які можуть
пред'являтися в адміністративному суді.

В рішенні суду апеляційної інстанції не наведено мотивів, виходячи з яких
судом здійснено апеляційний перегляд рішення, прийнятого за правилами
Цивільного процесуального кодексу України (після набрання чинності КАС
України), у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції помилково здійснив розгляд справи
за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскаржуване судове
рішення підлягає скасуванню з направленням справи до цього ж суду для розгляду
в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 16.08.2006 скасувати.

Справу направити до Апеляційного суду Житомирської області для розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України за винятковими обставинами протягом одного місяця з
дня відкриття таких обставин.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
О.М.Нечитайло

Н.Г.Пилипчук

О.А.Сергейчук

О.І.Степашко