Справа № к-36296/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Штульмана І.В.,
Мироненка О.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Києва від 25
березня 2004 року та ухвалу цього ж суду від 25 березня 2004 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та
бездіяльність Голосіївського районного суду м. Києва, -

встановила:

В січні 2004 року ОСОБА_1 звернувся
до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність Голосіївського районного
суду м. Києва.

В обґрунтування скарги вказувала,
що в провадженні суду знаходився її позов до Українсько-Європейського
консультативного центру з питань законодавства про поновлення трудових прав.

08.08.2003 року вона надіслала до
суду позовну заяву з додатками на 32 аркушах для приєднання її до справи
№2-562/16. Проте, під час ознайомлення з матеріалами справи 2-562/16 у вересні
2003 року вона виявила відсутність поданої позовної заяви з додатками в
матеріалах справі.

Згодом з'ясувалося, що за вказаною
позовною заявою Голосіївським районним судом м. Києва відкрито провадження по
цивільній справі за №2-3801/18.

Ухвалою суду від 22.10.2003 року на
підставі п.5 ст. 229 ЦПК України1963 року у зв'язку з тим, що в провадженні
суду є аналогічна цивільна справа між тими ж сторонами та по тому ж предмету,
позовна заява була залишена без розгляду.

14.11.2003 року скаржниці стало
відомо про відсутність в матеріалах справи її клопотання про звернення ухвали
суду про забезпечення доказів до виконання, яке вона подала до суду 16.04.2003
року за реєстраційним №9221.

Крім цього, 17.12.2003 року в
канцелярії суду та заступником голови їй безпідставно було відмовлено в
завіренні копій документів з матеріалів справи №2-562/16.

09.01.2004 року вона звернулась до
суду із запитом, в якому на підставі ст. 99 ЦПК України 1963 року і ст. 36
Закону України "Про інформацію" просила засвідчити правильність
виготовленої нею копії протоколу судового засідання від 23.12.2003 року по
справі №2-562/16 або надати завірену ксерокопію цього протоколу, на що 12.01.2004
року отримала відмову.

Вважаючи, що такими діями
Голосіївського районного суду м. Києва порушені її права, не було забезпечено
належну повноту розгляду справи в касаційній інстанції, порушено Інструкцію з
діловодства щодо реєстрації матеріалів, ст. 6 Закону України "Про
судоустрій України", ст. 5 Європейської Конвенції з прав людини, ОСОБА_1
просила апеляційний суд, як суд першої інстанції у даній справі, встановити
винних осіб, визнати дії неправомірними та зобов'язати суб'єкта оскарження
завершити завірення копій документів та протоколу судового засідання від
23.12.2003 року по цивільній справі №2-56216.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 25 березня 2004 року провадження у даній справі в частині визнання
неправомірними дій Голосіївського районного суду м. Києва щодо відкриття
провадження №2-3801/18 за позовною заявою ОСОБА_1. до Українсько-Європейського
консультативного центру з питань законодавства було закрито.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 25 березня 2004 року у задоволенні скарги ОСОБА_1. на рішення, дії та
бездіяльність Голосіївського районного суду м. Києва було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими
по справі судовими рішеннями, ОСОБА_1
звернулася до Верховного Суду України з окремими касаційними скаргами в порядку
визначеному ЦПК України 1963 року, в яких, посилаючись на порушення Конституції
України, норм матеріального та процесуального права, просила вказані судові
рішення скасувати, та, зокрема в частині оскарження ухвали суду від 25.03.04 -
справу направити на новий розгляд, а в частині оскарження рішення суду від
25.03.04 - постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити повністю.

Ухвалою судді Верховного Суду
України від 08.11.2006 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень
Кодексу адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі
справою було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в
порядку касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні
Голосіївського районного суду м. Києва на розгляді знаходилася цивільна справа
за позовом ОСОБА_1. до Українсько-Європейського консультативного центру з
питань законодавства про поновлення трудових прав.

16 квітня 2003 року ОСОБА_1. до
суду було подано письмове клопотання про виконання ухвали суду про забезпечення
доказів, яке зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції суду за №9221 та
передано судді, в провадженні якого знаходився позов.

Щодо відмови ОСОБА_1. в завіренні
процесуальних документів, то судом вірно зазначено, що вказані дії працівників
Голосіївського районного суду м. Києва відповідають вимогам ст.ст. 99, 200 ЦПК України
1963 року, де значиться, що особи які беруть участь у справі, мають право
знайомитись з матеріалами справи та робити з них витяги, одержувати копії
рішень, ухвал, постанов і інших документів, що є в справі.

Оскільки Цивільним процесуальним
кодексом України 1963 року не було передбачено обов'язку суду видавати особам,
які беруть участь у справі, завірених копій протоколу судового засідання, то
вимоги скаржниці в цій частині суд обґрунтовано визнав безпідставними.

Закриваючи провадження по справі в частині
вимог щодо визнання дій Голосіївського районного суду м. Києва з приводу
безпідставного відкриття провадження у цивільній справі №2-3801/18 колегія
суддів апеляційного суду також вірно виходила з положень п.1 ст. 227 ЦПК
України 1963 року, яким передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в судах.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суд ухвалив рішення, що
відповідають вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в касаційній скарзі
доводи зазначені висновки судів не спростовують та зводяться до незгоди з ними.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС
України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення, а рішення апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2004 року
та ухвалу цього ж суду від 25 березня 2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і
може бути оскаржена за винятковими обставинами лише у випадках, з підстав, у
строки та в порядку, які визначені статтями 235-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: