Справа № 2-а-7229/08
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2008-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-7229/08
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

29 вересня
2008 року м.
Харків

Харківський окружний
адміністративний суд в складі головуючого судді
Тацій Л.В., при секретарі Андрієць М.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративний позов Фонду
загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок
безробіття в особі Харківського
обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому
просив суд стягнути з відповідача
ОСОБА_1, який мешкає за адресою АДРЕСА_1, витрати на професійне навчання в сумі
7309 грн. 90 коп. (сім тисяч триста дев'ять грн. 90 коп.) на користь
Харківського обласного центру зайнятості.

Позивач свого представника в судове
засідання не направив, до суду подав заяву про розгляд справи за відсутності
його представника.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 22 листопада 2007
року громадянин ОСОБА_1 звернувся за сприянням у працевлаштуванні до
Дзержинського районного центру зайнятості міста Харкова, де і був
зареєстрований з відкриттям персональної картки НОМЕР_1. За заявою відповідача
29 листопада 2007 р. йому було надано статус безробітного і відповідно до п. 4
ст. 32, п. 1 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування на випадок безробіття» та п. п. 4.3, 4.4 «Порядку надання допомоги
по безробіттю, у тому числі одноразової виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності», як застрахованій особі, яка має право на
матеріальні виплати без урахування страхового стажу у розмірі, установленому
законодавством протягом 180 календарних днів. Згідно поданої заяви від
23.11.2007 року, Дзержинським районним центром зайнятості Харківської області з
відповідачем був укладений договір № 00645 від 12.12.2007 року, щодо
перепідготовки за професією слюсар із збирання металевих конструкцій, пунктом
3.1.2 якого передбачено, що при припиненні навчання без поважних причин з
громадянина стягується загальна сума витрат на професійне навчання, включаючи
суму виплаченої матеріальної допомоги у період професійного навчання, витрат на
проїзд до місця навчання і назад та витрат на проживання. Згідно договору №
369-ІН/07 від 08.06.2007 року, укладеного між Харківським обласним центром
зайнятості - робочим органом виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування України на випадок безробіття та ВАТ
«Харківський завод Гідропривід», громадянин ОСОБА_1 був направлений
Дзержинським районним центром зайнятості на професійне навчання за професією
„слюсар із збирання металевих конструкцій» до ЗАТ „Харківський завод
Гідропривід», зі строком навчання 3,0 місяці (520 год.). За вказаним договором відповідач
наказом № 206-вк від 13 грудня 2007 року 10 ВАТ „Харківський завод Гідропривід»
з 13 грудня 2007 був зарахований на навчання. Незважаючи на це, ОСОБА_1 без
поважних причин припинив навчання за направленням державної служби зайнятості,
у зв'язку з чим наказом № 35-вк від 20 березня 2008 року по ВАТ „Харківський
завод Гідропривід», був відрахований з навчання з 20.03.2008р. Вартість
профнавчання громадянина ОСОБА_1, згідно з кошторисом, становить 7309 грн. 90
коп. (сім тисяч триста дев'ять грн.. 90 коп.). Таким чином, належить до
відшкодування 7309 грн. 90 коп. До цього часу кошти відповідачем державній
службі зайнятості не відшкодовані.

Відповідач в судове засідання не
прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,
про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причин
неприбуття суду не повідомив. Відповідно до
ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена
протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття
провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Разом з тим, Кодексом адміністративного судочинства
не врегульовано питання можливості розгляду справи за відсутності відповідача,
належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, якщо від
нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, який не є
суб'єктом владних повноважень. Згідно з ч. 7 ст. 9 КАС України у разі
відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон,
що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого
закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права
(аналогія права). Таким чином, у зв'язку з неврегульованістю КАС України
питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, якщо від нього не
надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, який не є суб'єктом
владних повноважень, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо
суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним
чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи викладене, беручи до уваги,
що відповідач не прибув в судове засідання, причин неприбуття суду не
повідомив, є належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду
справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в
ній доказами.

Суд, вивчивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд зазначає, що з аналізу вказаної
норми вбачається, що основною метою та завданням адміністративного судочинства
є саме захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень. І саме ця мета реалізується через розгляд і них повноважень. У цій
нормі законодавець також дає перелік осіб, права та інтереси яких можуть
потребувати судового захисту, виділяючи фізичних осіб, юридичних осіб. У цій
нормі законодавець також дає перелік осіб, права та інтереси яких можуть
потребувати судового захисту, виділяючи фізичних осіб, юридичних осіб.

Відповідно до ст. 104 КАС України
до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. Суб'єкт
владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у випадках,
встановлених законом.

Відповідно ч. 4 ст. 50 КАС України
громадяни України, іноземці чи особи без
громадянства, їх

об'єднання, юридичні
особи, які не є суб'єктами
владних повноважень, можуть бути
відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних
повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення)
окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий
розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове
видворення іноземця чи особи
без громадянства з України; 4) про
обмеження щодо реалізації
права на мирні зібрання (збори,
мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.
17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на: 1) спори
фізичних чи юридичних осіб
із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між
суб'єктами владних повноважень
з приводу реалізації їхньої
компетенції у сфері управління, у
тому числі делегованих повноважень,
а також спори, які виникають з
приводу укладання та виконання адміністративних договорів; 4) спори
за зверненням суб'єкта
владних повноважень у випадках, встановлених законом; 5)
спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Як вбачається з позовної заяви
позивач вказує, що стягнення коштів, виплачених як допомога по безробіттю,
отриманих незаконно, здійснюється на підставі ст. 36 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»,
відповідно до якої застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як
безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума
виплаченого забезпечення в наслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з
цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин,
що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Щодо стягнення вказаних сум в судовому порядку, позивач посилається також на
положення п. 28 Порядку надання матеріальної допомоги у період професійної
підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного,
затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 308
від 20.11.2000 року, зареєстрованого в Мін'юсті України 14.12.2000 року за №
916/5137, у разі припинення професійного навчання за направленням державної
служби зайнятості без поважних причин з осіб стягується загальна сума витрат на
професійне навчання, включаючи суму виплаченої матеріальної допомоги у період
професійного навчання, витрат на проїзд до місця навчання і назад (включаючи
щоденні) та витрати на проживання.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що жодним законом не передбачено наявність
у позивача повноважень щодо стягнення з фізичної особи в судовому
порядку витрат на професійне навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд
зазначає, що встановлення в законі
чітких приписів щодо повноважень органів публічної влади є важливою гарантією
захисту суб'єктивних публічних прав окремих громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового
вирішення.

Із
суті позовних вимог вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача збитки, заподіяні внаслідок
невиконання умов договору. В позові позивач наголошував на необхідності
стягнення з відповідача витрат на професійне навчання відповідача, понесених
позивачем за Договором № 00645 від 12.12.07,
укладеним між ОСОБА_1 та Дзержинським районним центром зайнятості в м. Харкові
про професійне підготовку. З позову вбачається, що позивач звертається з
позовом до суду у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за Договором
про професійну підготовку. Крім того,
умовами Договору № 00645 від 12.12.07 (п. 3.1.2) передбачено,
що в разі припинення навчання без поважних причин або відмови працювати за
професією(спеціальністю), набутою в результаті професійного навчання з
громадянина стягується загальна сума витрат на професійне навчання, включаючи
суму виплаченої матеріальної допомоги у період професійного навчання, витрат на
проїзд до місця навчання і назад (включаючи оплату щоденного проїзду) та витрат
на проживання. (а.с. 15)

Відповідно
до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Відповідно
до ч. 1 ст. 15 Цивільний процесуальний кодекс України суди розглядають
в порядку цивільного судочинства
справи про захист порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи

інтересів, що
виникають із цивільних,
житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого

судочинства.

Відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу
не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням
характеру спору і суб'єктного складу
сторін у справі, враховуючи, що між сторонами виник цивільний спір, який знаходиться поза межами компетенції
адміністративного суду, тому відповідно до п. 1
ч. 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України суд
вважає за необхідне закрити
провадження у справі.

Позивач не позбавлений можливості звернутися до загального місцевого суду з відповідним позовом в порядку ЦПК
України.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 22 ЦК України, с. 15 ЦПК України, ст. ст. 4, 17, 50, 104, 157, 160, 165
Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

1. Провадження у
справі за адміністративним позовом Фонду загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського обласного центру зайнятості до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків закрити.

2. Роз'яснити позивачу, що повторне
звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

3. Копію
ухвали про закриття провадження у страві надіслати особам, які беруть
участь у справі.

4. Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
протягом 5-ти днів з дня отримання
копії ухвали заяви про апеляційне оскарження, а далі - протягом наступних 10
днів апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

5. Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у встановлений строк, ухвала набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду справи

Суддя (підпис) Л.В. Тацій

З оригіналом згідно

Суддя