Справа № 6/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2007-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м. Київ

20.12.2007 р.
№
6/15

Окружний
адміністративний суд міста Києвав у складі:

головуючого
- судді Добрянської Я.І.,

секретаря
судового засідання Голубенко О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Київський міський військовий
комісаріат

про

про донарахування та сплату невиплаченої
пенсії

За
участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2(довіреність від 23.08.2007
р.)

відповідача Павелко П.М. (довіреність від
02.08.2007 р. № 32), Цапенко С.С. (довіреність від 19.07.2007 р. № 26)

На
підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому
засіданні 20.12.2007 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До
Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київського міського військового
комісаріату про донарахування та сплату
недоплаченої пенсії.

В
ході судового розгляду відповідач
Київський міський військовий комісаріат
подав клопотання від 03.09.2007 р. № 1250 про заміну його, як
неналежного відповідача по справі на належного відповідача - Головне Управління
Пенсійного фонду України в м. Києві, в
зв'язку з тим, що відповідно до ст.. 99 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», з 1 січня 2007 року пенсії колишнім військовослужбовцям
призначаються та перераховуються
органами Пенсійного фонду України.

Ухвалою
від 18.09.2007 р. судом було задоволено вказане клопотання про заміну
Київського міського військового комісаріату, як неналежного відповідача по
справі на належного відповідача - Головне Управління Пенсійного фонду
України в м. Києві

В
обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач своїми діями порушив
вимоги Указу Президента України від
14.07.1999 р. № 847/99 «Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України», Указу Президента
України від 23.02.2002 р. № 173/2002 «Про посилення соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх
справ», Указу Президента України від 05.05.2003 р. № 389/2003 «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу», Постанови Кабінету Міністрів
України від 22.05.2000 р. № 829 «Про грошове забезпечення
військовослужбовців»та Наказ Міністра оборони України від 05.03.2001 р. № 75,
що призвело до відмови в перерахунку пенсії. Також, позивач вважає, що він має
право на надбавку до пенсії за роботу з секретними носіями з 03.07.1992 р. по
01.01.2006 р.

Відповідач
проти позову заперечує, вважає його
необґрунтованим виходячи з наступного. Пенсія позивачу ОСОБА_1. обчислено з
урахуванням положень ст.. 43 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших
осіб», виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну
надбавку за вислугу років, щомісячні
додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених
законодавством.

Відповідачем
на виконання вимог ч. 2 Прикінцевих
положень Закону України від 15.06.2004 р. № 1769-ІУ "Про внесення змін до
статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб", який набрав чинності з 01.01.2005 р., позивачу зроблено перерахунок
раніше призначеної пенсії з урахуванням положень зазначеного Закону № 2262-ХІІ
та здійснено виплату 50 відсотків перерахованої пенсії з 1 січня 2005 року, азі
січня 2006 року - 100 відсотків перерахованої пенсії.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників,
всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до
відповідача та просив зобов'язати Головне
Управління Пенсійного фонду України
в м. Києві дорахувати та виплатити йому різницю між виплаченою пенсією
та пенсією в підвищеному розмірі, яку він повинен був отримувати, за період
від введення в дію Указів Президента України:

№
847/99 від 14.07.1999 р. (надбавка 40% з 01.09.1999 р.);

№
173/2002 від 23.02.2002 р. (надбавка 100% з 01.01.2003 р.);

№
389/2003 від 05.05.2003 р. (надбавка 90% з 01.05.2003 р.;

Постанови
Кабінету Міністрів України № 829 від 22.05.2000 р. і Наказу Міністра оборони
України № 75 від 05.03.2001 р. (премія 33% з 16.05.2000 р.) до 01.06.2003 р.
(дати нарахування позивачу підвищеного розміру премії).

Оскільки,
відповідно до ст.. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб»в редакції,
яка була чинна до 01.01.2006 р., призначені пенсій перераховуються з
підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 02.11.2006р. № 1522 “Про передачу органам
Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким
категоріям громадян” встановлено, що
функції призначення та виплати пенсій категоріям осіб відповідно до Закону України
“Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб” з 1 січня 2007 року передаються органам Пенсійного фонду України.

Відповідач
не погоджується з даним твердженням позивача, та в обґрунтування зазначає
наступне. Пенсію ОСОБА_1. обчислено з
урахуванням положень ст. 43 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ
"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб", виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення)
та премії в розмірах, установлених законодавством.

На
виконання вимог ч. 2 Прикінцевих положень Закону України від 15.06.2004 р. №
1769-ІУ "Про внесення змін до статті 43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб", який набрав чинності з 01.01.2005
р., позивачу зроблено перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням
положень зазначеного Закону № 2262-ХІІ та здійснено виплату 50 відсотків
перерахованої пенсії з 1 січня 2005 року, азі січня 2006 року - 100 відсотків
перерахованої пенсії.

На
думку позивача, така методика перерахунку його пенсії обмежує його
конституційні права.

Суд
не погоджується з твердженням позивача щодо неправомірного перерахунку пенсії,
виходячи з наступного.

Відповідно
до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005 р. № 4
"Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне
забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби),
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" встановлено, що законодавством з питань пенсійного забезпечення, яке
діяло до 1 січня 2005 р., не було передбачено можливості перерахунку раніше
призначених пенсій у зв'язку із запровадженням після звільнення
військовослужбовців та осіб, котрі мають право на пенсію згідно із Законом N
2262-ХП, нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, яких вони не
отримували під час служби, а також премій. До того ж Закон N 1769-1V, який
набув чинності 1 січня 2005 р., не має зворотної сили, тому вимоги щодо
перерахунку пенсії з урахуванням запроваджених після звільнення зі служби нових
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за минулий час,
тобто до 1 січня 2005 р., задоволенню не підлягають.

Згідно
з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням
Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої
статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99, за
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58
Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той
закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або
мали місце.

Таким
чином, право на перерахунок пенсії позивач здобув після набрання чинності
вищенаведеного Закону, а саме з 01 січня 2005 року, який проводиться з сум
грошового забезпечення відповідної посади на час набрання законом чинності.

Конституційність
положень ч. 2 Прикінцевих положень Закону України № 1769-ІУ, згідно з якими
зроблено перерахунок раніше призначеної пенсії позивача, підтверджується
Рішенням Конституційного Суду України від 14.06.2007 р. № З-рп/2007. Згідно з
яким, визнано конституційним перше речення п. 2 розділу ІІ «прикінцеві
положення»Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»від 15.06.2004 р. №
1769-ІУ: «Встановити, що особи, яким раніше призначено пенсії відповідно до
Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб»мають право на перерахунок пенсій з урахуванням положень цього Закону та
виплату 50 відсотків перерахованої пенсії з 1 січня 2005 року, а з 1 січня 2006
року - 100 відсотків перерахованої пенсії».

Відповідно
до положень ст. 43 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", при обчисленні
пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом враховуються відповідні
оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за
вислугу років, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію і умови
служби в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом
6 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про
порядок обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсії
і грошової допомоги
особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби і військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" передбачено,
що пенсії особам зазначеної категорії військовослужбовців обчислюються із суми
грошового забезпечення, що виплачується їм на день звільнення з військової
служби.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 452 ( 452-98-п ) "Про
упорядкування додаткових видів грошового забезпечення
військовослужбовців", якою затверджені додаткові види грошового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил України, премія, що виплачується
військовослужбовцям, не віднесена до додаткових
видів грошового забезпечення.

Зазначене
преміювання військовослужбовців було запроваджене на підставі Указу Президента
України від 4 жовтня 1996 року № 923 "Про грошове забезпечення
військовослужбовців" та здійснювалось на підставі Постанови Кабінету
Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 "Про грошове забезпечення
військовослужбовців". Проте наведеними нормативними актами не визначено,
що ці премії віднесені до додаткових видів грошового забезпечення
військовослужбовців, і що вони підлягають врахуванню при визначенні суми
грошового забезпечення, з якої обчислюється пенсія.

Оскільки,
премія в розмірі 33,3% не віднесена до додаткових видів грошового
забезпечення, тому вона не могла бути врахована позивачу при нарахуванні
пенсії.

Що
стосується інших надбавок, про врахування яких просив позивач, то щомісячні
надбавки військовослужбовцям, встановлені Указом Президента України від 23 лютого
2002 року № 173/2002 "Про посилення соціального захисту
військовослужбовців" у розмірі 100%, Указом Президента України від
5 травня 2003 року № 389/2003 "Про надбавки військовослужбовцям Збройних
Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у
справах охорони державного кордону України та Управління державної охорони
України за безперервну службу" у розмірі до 90% не є підвищенням грошового
забезпечення, з якого позивачу нарахована пенсія, а новими видами грошового
забезпечення, яких позивач під час його служби в Збройних Силах не отримував, а
тому ці надбавки не могли бути враховані позивачу при перерахунку пенсії.

Крім
цього, зазначеними указами не передбачено перерахунку пенсій
військовослужбовцям у зв'язку із запровадженням цих надбавок.

З
урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач здійснив
перерахунок пенсії відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)
з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття рішення ;

10)
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Докази,
подані позивачем не підтверджують обставини, на які позивач посилається на обґрунтування позовних вимог.

Відповідно
до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи
по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи
відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення
адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними
рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його
положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням
способу його здійснення.

Враховуючи
вищенаведене, суд дійшов висновку, що з урахуванням положень зазначеної статті
необхідно в позові відмовити.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи
викладене, керуючись ст. ст. 69, 71, 94, 97, 112, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В
позові відмовити.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий -
суддя Добрянська
Я.І.