Справа № 22-а-9428/2008
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
суддя Шальєва В. А.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

5
вересня 2008 року справа № 22-а-9428/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Яманко В.
Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Малашкевич С. А.
Горбенко К. П. Запорожцевій
Г. В.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився

від відповідача:

не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в

Будьонівському
районі м. Донецька

на постанову Донецького окружного адміністративного суду

від 24 червня 2008 року

(постанова виготовлена в повному обсязі

26 червня 2008 року)

по адміністративній справі № 2-а-9859/08 (суддя Шальєва В. А.)

за позовом ОСОБА_1, м. Донецьк

до Управління
Пенсійного фонду України в

Будьонівському
районі м. Донецька

про визнання бездіяльності протиправною,

зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 26 травня 2008 року до Донецького окружного адміністративного суду з
позовною заявою (арк. справи 1-2) до Управління Пенсійного фонду України в
Будьонівському районі м. Донецька про визнання неправомірною бездіяльності
Управління Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька по не
нарахуванню та не виплаті з 9 липня 2007 року щомісячної доплати до пенсії в
розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком, зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька здійснити
нарахування щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії
за віком, визначення, що неправомірною бездіяльністю Управління Пенсійного
фонду України в Будьонівському районі м. Донецька вчинив матеріальну шкоду в
розмірі 699 грн. 94 коп., зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в
Будьонівському районі м. Донецька здійснити компенсацію заподіяної матеріальної
шкоди в сумі 699 грн. 94 коп., зобов'язання Управління Пенсійного фонду України
в Будьонівському районі м. Донецька з лютого 2008 року виплачувати щомісячно
пенсії з доплатою в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 20 червня 2008 року (арк. справи 21-22) позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені частково. Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька з
невиплати Шпортюк Н. К, щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, починаючи з 9 липня 2007 року, зобов'язав Управління
Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, починаючи з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року, зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м.
Донецька здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії
в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 22 травня 2008 року, в
задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.

В апеляційній скарзі
відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту з
порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи без
їх присутності (арк. справи 46, 48).

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
заперечення на скаргу, встановила наступне.

Закон України "Про соціальний захист дітей
війни" № 2195- IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та
доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни та визначає
основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом
надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що дитина війни
це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945
року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 виданого
Будьнівським МР УМВС України в Донецькій області ІНФОРМАЦІЯ_1 року (арк. справи
3-4) ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто станом на 2 вересня 1945 року
їй було 5 років. Статус позивача як дитини війни підтверджується посвідченням
(арк. справи 6).

Позивач в позові зазначив, що має право на доплату до
пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків від розміру мінімальної пенсії за
віком.

Відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що
відсутні нормативні акти згідно яких органи Пенсійного фонду України повинні
виплачувати заявлену позивачем доплату до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з приводу спірних правовідносин зазначає
наступне.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» було зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей
війни" з урахуванням статті 111 цього Закону, якою було
встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки,
встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від
9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був
визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт
12 статті 71, стаття 111 Закону України "Про Державний бюджет України на
2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до
виконання на території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними.

За приписами абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня
2006 року (у редакції Закону України від
15 березня 2007 року N 749-V, який набрав чинності 28 березня 2007 року) для
визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого
частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" для осіб, які втратили працездатність затверджений
прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 2007 року -
380 грн., з 1 квітня 2007 року - 410 грн. 06 коп., з 1 жовтня 2007 року - 415
грн. 11 коп. Виходячи з цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком за статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей
війни" складає: з 9 липня 2007 року - 123 грн. 02 коп., з 1 жовтня 2007 року - 124 грн. 53 коп.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI, що набрав
чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладена в новій редакції, яка передбачає, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни, тобто на 10 процентів прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, при цьому зміни

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були визнані такими,
що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. У вказаному рішенні Конституційним судом
України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду
України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних
неконституційними.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що Закони,
інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність. Суд першої інстанції правильно визначив, виходячи з рішення
Конституційного суду N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, що передбачене
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком діяло з 22 травня
2008 року, оскільки з 1 січня 2008 року вказана стаття 6 була викладена в іншій
редакції, за якою виплата 30 % підвищення пенсії передбачена не була.

За приписами статті 58 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу
першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" для осіб, які втратили працездатність
затверджений прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць: з 1
квітня 2008 року по 30 червня 2008 року в розмірі 481 грн., з 1 липня 2008
року по 30 вересня 2008 року в розмірі
482 грн., з 1 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року в розмірі 498 грн. Виходячи
з цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" складає:
з 22 травня 2008 року - 144 грн. 30 коп. (481 грн. х 30%), з 1 липня 2008 року - 144 грн. 60 коп. (482 грн.
х 30%).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про визнання
права позивача на виплату підвищення до пенсії за віком як дитині війни в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2008
року та з 22 травня 2008 року є вірним.

Відповідач в обґрунтування апеляційної скарги посилається
на те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується
виключно для визначення пенсій, призначених
згідно з цим Законом.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що частиною 1
статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999
року передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для: встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком,
визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по
безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог
Конституції України та законів України, визначення права на призначення
соціальної допомоги.

Відповідно до статті 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя» передбачено, що конституційні права та свободи людини і громадянина
є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших
нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів
законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і
забезпечуються захистом правосуддя.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно
законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року визначено, що судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента
України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету
Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів
місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази
керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить закону, суд зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" передбачено, що державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини
по справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) від 8
листопада 2005 року визначено, що поняття “власності”, яке міститься в першій
частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене
власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в
національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що
становлять майно, можуть також розглядатись як “майнові права”, і, таким чином,
як “власність” в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення,
полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник
право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі
23 цього ж рішення Європейський суд з прав людини зауважує, що в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи
відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на
відсутність бюджетного фінансування в обсязі передбаченому Законом України
"Про соціальний захист дітей війни" для здійснення соціальних виплат,
з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого
законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету
України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2 статті 3 Конституції
України, за якою права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою
діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції спір по суті вирішений правильно з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184,
195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-9859/08 - залишити без задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду
від 24 червня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-9859/08 ОСОБА_1,
м. Донецьк до Управління Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м.
Донецька про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні
дії - залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання ухвали у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені, підписані
колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 5
вересня 2008 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Ухвала складена в повному обсязі та підписана колегією
суддів 8 вересня 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
С.А.Малашкевич

К.П.Горбенко

З оригіналом згідно: Суддя В.Г.Яманко