Справа № 2-а-245/2007
Суддя: Оксюта Т.Г.
Дата ухвалення: 2007-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-245/07
Постанова
Іменем України

20 липня 2007 року Солом'янський
районний суд м суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Богуславець І.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області про
поновлення на роботі, скасування наказів та стягнення середнього грошового
забезпечення, -

Встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування вимог якого
зазначив, що в органах внутрішніх справ України він працював з 22.06.1992 року
до дня незаконного звільнення 17.11.2006 року. Має трудовий стаж більш 25
років, останнє місце служби з 2005 по 2006 рік на посаді начальника спеціального
відділу по боротьбі з хабарництвом державної служби по боротьбі з економічною
злочинністю при Головному Управлінні MB С України в
Київській області. За період роботи мав по службі позитивні результати за що
неодноразово винагороджувався.

Зазначає, що
06.05.2006 року наказом начальника Головного Управління МВС України в Київській
області №259 йому було оголошено догану "за неналежний контроль за
діяльністю підлеглих і допущення ними порушень", а саме за те, що в столі
співробітника відділу був знайдений незареєстрований документ категорії."
Для Службового Користування" під час перевірки Головного Управління
співробітниками Управління внутрішньої безпеки МВС України 30.03.2006 року. Він
був не згоден з таким покаранням, так як в цей період з 22.03.2006 року по
17.04.2006 року знаходився на стаціонарному лікуванні в шпиталі Голвного
Управління МВС України в Київській області, а його обов'язки виконував
заступник Проник А.Д., незареєстрований документ якого і був вилучений
перевіряючими. Не погоджуючись із накладеним стягненням почав його оскаржувати
керівництву, але в його перегляді було відмовлено. За таких обставин позивач
вирішив перейти на роботу до Управління податкової міліції м. Києва, про що
заявив в присутності членів колегії при начальникові Головного Управління
Яловенко В.О., який висунув вимогу до позивача написати рапорт про звільнення
за власним бажанням, датуючи його 01.08.2006року. Про всяк випадок, 01.08.2006
року позивач написав зустрічний рапорт про скасування раніше написаного рапорту
про звільнення за власним бажанням, і заніс його в секретаріат підрозділу,
однак цей рапорт відмовились прийняти і повідомили, що раніше написаний
позивачем рапорт про звільнення в секретаріаті не зареєстрований.

17.11.2006 року
позивача викликали до заступника начальника Головного Управління МВС України в
Київській області Гогулі В.М. де повідомили, що згідно наказу №321 о.с. від 17.11.2006 року його звільнено з роботи за
власним бажанням згідно рапорту від 01.08.2006 року.

Із оскарженням
звільнення позивач звертався в Міністерство внутрішніх справ України, але 10
лютого 2007 року йому направили відповідь, що підстав для скасування наказу про
звільнення немає.

2

Позивач
стверджує, що звільнення його з роботи в органах внутрішніх справ наказом
начальника ГУ МВС
України в Київській області Яловенка В.О. було незаконним і таким чином
порушено його конституційні права на працю, всупереч ст.ст.36,38,39,40 Кодексу
Законів про працю, ст.68 Постанови KM № 114 від
29.07.1991 "Про затвердження положення про проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів внутрішніх справ УРСР".

За таких
обставин позивач просить суд скасувати накази №259 о.с. від 06.05.2006 року про
оголошення догани та №321 о.с. Головного Управління МВС України в Київській
області від 17.11.2006 року про звільнення з роботи за власним бажанням, як
незаконні. Поновити на роботі в посаді начальника спеціального відділу
Державної служби по боротьбі з економічною злочинністю при Головному Управлінні
Міністерства Внутрішніх Справ України в Київській області. Стягнути з Головного
Управління МВС України в Київській області середнє грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу з 17.11.2006 року по день поновлення на роботі. Стягнути з
Головного Управління МВС України в Київській області недоотримані грошові кошти
по 950 гривень з липня 2006 року по17.11.2006 року, коли позивач був звільнений
і перестав отримувати грошове забезпечення. Судові витрати покласти на
відповідача.

В судовому
засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник
відповідача - Головного Управління МВС України в Київській області, в судовому
засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в
задоволенні позову. Пояснив, що при звільненні позивача зі служби ГУ МВС
України у Київській області керувалось виключно Законами України та
підзаконними актами, які регламентують проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Доводи позивача про
незаконність його звільнення є викривленими і не відповідають дійсності.

Заслухавши
пояснення сторін, вивчивши та дослідивши наявні у справі докази та співставивши
їх у відповідності до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку
про необхідність відмови у задоволенні позову виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що 17.11.2006 року Головним управлінням МВС у Київській області
був виданий наказ від 17.11.2006 №321ос про звільнення у запас ОСОБА_1 з 17.11.2006.
Підставою для видання наказу був рапорт позивача від 01.08.2006 року та лист
непрацездатності серії ААЛ №905500. (а. с. 47, 58, 73)

В судовому
засіданні було встановлено, що проходження служби в органах внутрішніх справ
регламентується спеціальним законодавством - Законом України „Про
міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ України, введеним в дію постановою Кабінету
Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України затверджений Указом Президії Верховної Ради України
від 29 липня 1991 року №1368-ХП, а тому суд приходить до висновку про
необхідність застосування норм цих документів, а не норм Кодексу законів про
працю України.

Судом
встановлено, що 01.08.2006 року ОСОБА_1
звернувся до керівництва Головного управління з рапортом про звільнення
його зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням.

Відповідно до п.
68 про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх
справ Української РСР особи рядового і начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого
начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за
три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

З пояснень
відповідача та матеріалів справи вбачається, що ГУ МВС України у Київській області було готове задовольнити
рапорт позивача, однак в період з 29.09.2006 по 16.11.2006 року він перебував
на лікарняному бюлетені.

Оскільки чинним
законодавством України звільнення у період тимчасової непрацездатності
заборонено, то рапорт позивача був задоволений після його виходу на роботу з
лікарняного 17.11.2006 року, коли Головним управлінням був виданий наказ від
17.11.2006 №321ос про звільнення у запас ОСОБА_1 з 17.11.2006.
Підставою

3

для видання наказу
був рапорт позивача
від 01.08.2006 року та лист непрацездатності серії ААЛ №905500.

Згідно довідки
№388 від 08.05.2007 року виданої ГУ
МВС України у Київській області, розрахунок з ОСОБА_1, проведений у повному
обсязі. Заборгованість позивача перед відповідачем складає 448 грн. 96 коп. (а.
с 90)

В судовому
засіданні встановлено, що при звільненні позивача зі служби ГУ МВС України у
Київській області керувалось Законом України „Про міліцію", Положенням про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
України, введеним в дію постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991
року № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України
затверджений Указом Президії Верховної Ради України від 29 липня 1991 року
№1368-ХП. На думку суду доводи позивача про незаконність його звільнення є
викривленими і не відповідають дійсності.

Твердження
позивача про написання рапорту під тиском є надуманими і нічим об'єктивно не
підтверджуються, крім того позивачем не було надано доказів подання ним рапорту
про відзив первісного рапорту про звільнення за власним бажанням. За даними ГУ МВС України у
Київській області рапорт про відзив до відповідача не надходив.

Судом
встановлено, що 31.03.2006 працівниками ДВБ ГУБОЗ МВС України спільно з
працівниками УВБ в Київській області було проведено перевірку УДСБЕЗ ГУМВС
України в Київській області щодо дотримання працівниками управління чинного
законодавства, зокрема Закону України „Про звернення громадян", вимог
наказів МВС України № 400-04, № 1177-04, № 08-97, № 007-04 та інших
нормативно-правових актів з питань дотримання законності, ведення діловодства,
службової та транспортної дисципліни.

Відповідно до
висновку за результатами перевірки дотримання законності, службової та
транспортної дисципліни працівниками УДСБЕЗ ГУ, затвердженого 04.04.2006 року, під час перевірки кабінету
93-а спеціального відділу по боротьбі з хабарництвом УДСБЕЗ ГУ виявлено один
примірник акту прийому - передачі від в.о. начальника спеціального відділу по
боротьбі з хабарництвом УДСБЕЗ ГУ
старшого лейтенанта міліції Проника А.Д. з однієї сторони і начальника
спеціального відділу по боротьбі з хабарництвом УДСБЕЗ ГУ підполковника
міліції ОСОБА_1, оперативно
- розшукових справ категорій "Захист" і "Розшук" та
контрольпо-наглядових справ. Даний акт датований 31 грудня 2005 року та має
гриф "ДСК". План роботи даного відділу на 1-й квартал року, який мас
гриф "ДСК" підписаний ОСОБА_1., але керівництвом УДСБЕЗ не
затверджений. Як пояснив оперуповноважений даного відділу лейтенант міліції
Шинкаренко СП., план роботи
ним підготовлений та роздрукований на захищеному ПЕОМ, який знаходиться в їх
службовому кабінеті. В подальшому зазначений план він передав начальнику
вказаного відділу ОСОБА_1 для погодження в керівництва УДСБЕЗ. Відповідно до
наказу МВС України № 1440 від 24.11.2004 року „Про організацію діловодства в
системі МВС України" було порушено порядок обліку та зберігання
документів, що носять обмежений доступ. Чому зазначений план знаходиться в
комп'ютерному столі він пояснити не може.

Відповідно до
функціональних обов'язків працівників спеціального відділу по боротьбі з
хабарництвом при ГУ МВС
України в Київській області затверджених начальником ГУ, зокрема пункту
14 повноважень начальника спеціального відділу - здійснює контроль за ходом
виконання підлеглими заходів, передбачених планами і наказами МВС України і
ГУМВС України в Київській області.

Встановлено, що
за наслідками перевірки був виданий наказ начальника ГУ №259 від
06.05.2006 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників
УДСБЕЗ ГУ, яким
підполковнику міліції ОСОБА_1 за неналежний контроль за діяльністю підлеглих і
допущення ними порушень вимог наказів МВС України № 08-97, №007-04, було
оголошено догану, (а. с. 50-52)

За таких
обставин, в діях ОСОБА_1 вбачається порушення ст. 1 Дисциплінарного статуту ОВС
України, а саме неналежний контроль за діями підлеглих та зниження вимогливості
до них, що призвело до порушень вимог наказів МВС України № 08-97, №007-04, що
і було відображено у наказі №259 ГУ
МВС України в Київській області.

4

Твердження позивача про те, що він перебував в цей час на лікарняному нічим
не підтверджуються, оскільки оригіналів лікарняних
листів чи їх належним чином завірених копій ним у судове
засідання надано не було.

Згідно довідки №3 від 17.07.2007 року виданої ГУ МВС України у Київській області під час підписання наказу №259 від 06.05.2006 року про стягнення ОСОБА_1, на лікарняному та у відпустці не перебував.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що стягнення накладене
у відповідності з Дисциплінарним статутом ОВС України.

Крім того, позивачами не надано жодних належних доказів, на підставі яких
суд міг би зробити висновок про
невідповідність оскаржуваних наказів вимогам закону.

Згідно ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини,
оцінюючи надані докази, суд вважає позовні
вимоги позивача необгрунтованими, а тому вони не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 94, 99, 104, 158-163 КАС
України, Законом України „Про міліцію",
Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, введеним в дію
постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ
України затвердженим Указом Президії
Верховної Ради України від 29 липня 1991 року №1368-ХП, суд, -

Постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області
про поновлення на роботі, скасування наказів та стягнення
середнього грошового забезпечення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 20
днів з дня подання заяви про апеляційне
оскарження, яка подається протягом 10 днів з дня її проголошення.