Справа № 2а-7879/08
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-7879/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

23 вересня 2008 року
Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
- Самойлової В.В.

при
секретарі - Демченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Красноградської районної державної адміністрації, Головного управління праці та
соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним
позовом до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської
районної державної адміністрації Харківської області, Головного управління
праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної
адміністрації, в якому просить про зобов'язання їх зробити йому перерахунок
соціальних виплат за 2008р., а саме: щорічної допомоги на оздоровлення,
відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щорічної
разової грошової допомоги, відповідно до частини 5 статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та здійснити
виплату цих коштів, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС першої категорії, а також має статус інваліда війни другої
групи, оскільки інвалідність пов'язана з перебуванням на військовій службі, а
тому має право на отримання різних пільг, компенсацій і допомоги, передбачених
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», а саме: на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та щорічної разової
грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Проте,
нарахування та сплата вказаних соціальних виплат здійснювалася відповідачами в
значно менших розмірах, ніж передбачено законодавством.

Позивач
в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту
населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області
в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його
відсутності та заперечення на адміністративний позов, в яких просить відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Головного управління праці та соціального
захисту населення Харківської обласної державної адміністрації в судове
засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та
заперечення на адміністративний позов, в яких просить відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст.128 КАСУ суд вважає можливим вирішення справи за
відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1 від 20 січня 1993 року, та має статус інваліда війни
другої групи, оскільки інвалідність пов'язана з перебуванням на військовій
службі, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 від 14 лютого 1999 року.

Відповідно до
ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які є учасниками
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії та інвалідами другої групи
щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат. Згідно із ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до
ч.1 ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії», виключно законами України визначається мінімальний розмір
заробітної плати.

Статтею 59
Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України» встановлено з 1 січня 2008 року розмір
мінімальної заробітної плати 515 гривень, з 1 квітня 2008 року - 525 гривень, з
1 жовтня 2008 року - 545 гривень та з 1 грудня 2008 року - 605 гривень на
місяць. Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних
заробітних плат, законів України про Державний бюджет України, якими
визначалися мінімальні розміри заробітних плат, не вбачається будь-яких
обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з
метою реалізації ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до
підпункту 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28.12.2007 р. N
107-VI до статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» внесені зміни, згідно яких одноразова
компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які
стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою,
щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від
12.07.2005р. № 562 встановлено, що громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення:
інвалідам I і II групи - 120 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень; інвалідам III групи та
дітям-інвалідам - 90 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок
Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованим із зони відчуження
у 1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень. При цьому
відповідні закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при
вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і норма відповідного закону України про визначення мінімальної
заробітної плати на момент виплати, а не Постанова
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005р.

Згідно із ч.5
ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова
допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; ІІ
групи - вісім мінімальних пенсій за віком; ІІІ групи - сім мінімальних пенсій
за віком. Відповідно до підпункту «б» підпункту 2
пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. N
107-VI до статті ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» внесені зміни, згідно яких щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога
у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги,
що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» від 12.03.2008р. № 183 установлено, що у 2008 році виплата
разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» (далі - разова грошова допомога), здійснюється у таких розмірах:
інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не
виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць
примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання,
трудового каліцтва та з інших причин: інвалідам війни I групи - 500 гривень;
інвалідам війни II групи - 400 гривень; інвалідам війни III групи - 350
гривень; учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім в'язням
концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також
дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, -
310 гривень; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 500
гривень; членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів
війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і
жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами, які не
одружилися вдруге, - 170 гривень; учасникам війни та колишнім в'язням
концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які
були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників,
інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 65
гривень.

На підставі викладеного вище першим
відповідачем на користь позивача не нараховувалися та не сплачувалися вказані
соціальні виплати в повному обсязі за виспорюваний період часу.

Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. у справі «Щодо
предмета та змісту закону про Державний бюджет України» визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту 11
пункту 28 розділу II та підпункту «б»
підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. N
107-VI. Також
встановлено, що це рішення має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Згідно із ч.2
ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Тобто, суд вважає безпідставними доводи
першого відповідача, які надані в запереченні, що щорічна допомога на
оздоровлення повинна бути виплачена у розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005р. № 562 та
щорічна разова грошова допомога повинна бути виплачена у розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 12.03.2008р. № 183, оскільки як зазначено
вище положення
підпункту 11 пункту 28 розділу II та
підпункту «б» підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України» від
28.12.2007 р. N 107-VI визнані неконституційними.

Згідно вимог
ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ,
де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція
України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції
України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини
і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні
права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод, а тому дії відповідача щодо сплати позивачеві
вказаної соціальної допомоги в меншому розмірі, чим це встановлено спеціальним Законом, не можуть вважатися законними
та обґрунтованими, оскільки вони тягнуть звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод позивача, як громадянина.

Таким
чином, посилання першого відповідача, які надані в запереченні, що тільки
Законом України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», Постановою
Кабінету Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12.07.2005р. № 562, Постановою Кабінету Міністрів України «Про
розміри разової грошової допомоги», що виплачується в 2008 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
та «Про жертви нацистських переслідувань» від 12.03.2008р. № 183 встановлено порядок обчислення та розміри щорічної допомоги на
оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги на думку суду, не відповідає
ст.22 Конституції України, оскільки це призводить до звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод громадянина, закріплених Конституцією України. А тому
при таких обставинах, вказані дії першого відповідача не можуть вважатися
законними та обґрунтованими, оскільки вони направлені на звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод позивача, як громадянина, що суперечить вимогам
Основного Закону України.

Відповідно до
ст. ст. 62, 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету, а порядок застосування цього Закону визначається Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими для виконання органами виконавчої влади.
Головним розпорядником коштів вищого рівня є Міністерство праці та соціальної
політики України. Відповідно до пункту 5 статті 51 Бюджетного кодексу України,
розпорядник бюджетних коштів, яким у даному випадку є Головне управління праці
та соціального захисту населення облдержадміністрації на нижчому рівні, бере
бюджетні зобов'язання та проводить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановленими затвердженими кошторисами. До функцій Головного управління не
належить призначення, перерахунок та виплата соціальних допомог. Головне
управління, як розпорядник коштів нижчого рівня, здійснює пропорційний розподіл
коштів по районах області відповідно до наданої районами потреби в коштах та в
межах фінансових надходжень по кожному коду бюджетної класифікації. А тому,
Головне управління, як орган виконавчої влади нижчого рівня, діяло в межах
повноважень, передбачених законодавством, згідно з кошторисом розпорядників
бюджетних коштів розпису Державного бюджету України та відповідності напрямів
витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, в зв'язку з чим не несе
відповідальності за дії першого відповідача, до компетенції якого відноситься
нарахування та виплата вказаної соціальної допомоги, в зв'язку з чим позовні
вимоги щодо другого відповідача
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 128, 159 КАСУ, ст. ст. 8, 19, 22 Конституції
України, ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.5 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008р., суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати
неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення
Красноградської районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати не
в повному обсязі ОСОБА_1 за 2008 рік соціальних виплат, а саме: щорічної
допомоги на оздоровлення, відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та щорічної разової грошової
допомоги відповідно до частини 5 статті
13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту».

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної
адміністрації Харківської області зробити перерахунок ОСОБА_1 за 2008 рік
соціальних виплат, а саме: щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до
частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічної разової грошової
допомоги відповідно до частини 5 статті
13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
та здійснити виплату цих коштів.

В частині
зобов'язання Головне управління праці та соціального захисту населення
Харківської обласної державної адміністрації зробити перерахунок та сплату
ОСОБА_1 за 2008 рік соціальних виплат, а саме: щорічної допомоги на
оздоровлення, відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», щорічної разової грошової допомоги відповідно до частини 5 статті
13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
в позовних вимогах відмовити.

Постанова може
бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня її
проголошення, шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно
до ст. 160 КАСУ - з дня складання постанови
в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя -