Справа № 9/121
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м. Київ

11.11.2008 р. №
9/121

11:53

За
позовом

ОСОБА_1

до

Київського
міського військового комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду
України в місті Києві

про

зобов'язання
вчинити певні дії

Суддя: Кротюк О.В. Секретар
судового засідання: Таран Т.К.

Представники:

Від
позивача

ОСОБА_1

Від
відповідача-1

Не
прибув

Від
відповідача-2Не прибув

Обставини справи:

Позивач
звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним
позовом до Київського міського військового комісаріату, Головного управління
Пенсійного фонду України в місті Києві з вимогами визнати право позивача на
перерахунок та виплату щомісячного підвищення пенсії, як учаснику бойових дій,
виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, на перерахунок щомісячного
підвищення пенсії, як учаснику бойових дій, виходячи із розміру мінімальної
пенсії за віком за минулий час; зобов'язати Київський міський військовий
комісаріат провести перерахунок та виплату щомісячного підвищення пенсії, як
учаснику бойових дій, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком; з
27.05.1997 р. перерахунок щомісячного підвищення пенсії як учаснику бойових
дій, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком і виплатити донараховану
суму пенсії за минулий час, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду
України в місті Києві в подальшому виплачувати підвищення до пенсії, як
учаснику бойових дій, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком,
зобов'язати Київський міський військовий комісаріат надати довідку про
зроблений перерахунок підвищення пенсії Головному управлінню Пенсійного фонду
України в місті Києві відповідно до статті Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»для здійснення функцій виплати щомісячного підвищення
пенсії та донарахованої суми.

21.07.2008
р., 18.09.2008 р. та 26.09.2008 р. позивач звертався із заявами про уточнення
позовних вимог.

Враховуючи
вказані заяви позивач просить суд визнати бездіяльність Київського міського
військового комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України в м.
Києві щодо перерахунку пенсії з 22.07.2000 р. по 13.02.2008р. з урахуванням
підвищення пенсії як учаснику бойових дій в розмірі 150 процентів від
мінімальної пенсії за віком, виходячи з її фактичного розміру, згідно вимог
статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», неправомірною, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду
України в м. Києві перерахувати і виплатити різницю між отриманою та належною
до сплати суми пенсії з 22.07.2000 р. по 13.02.2008 р. з урахуванням підвищення
пенсії як учаснику бойових дій в розмірі 150 процентів від мінімальної пенсії
за віком, виходячи з її фактичного розміру, згідно вимог статті 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено положення Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що
підтверджено прийняттям Конституційним Судом України рішення від 09.07.2007 р.
N 6-рп/2007.

Відповідач
позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні адміністративного
позову повністю, оскільки виплати підвищення до пенсії позивача здійснені у
спосіб та порядку, встановлених Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту". Крім того, відповідач наголошує
на тому, що позивачем порушено строк звернення до адміністративного суду.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд,

встановив:

ОСОБА_1
є учасником бойових дій, і має право на пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни -інвалідів війни і має право на отримання
щомісячного підвищення пенсії.

Позивачем
та відповідачем в судовому засіданні зазначено, що у 2007 р. відповідно до
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" пенсії учасникам бойових дій підвищуються у розмірі 25 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, але позивач не
погоджується з її розміром і просить суд визнати дії відповідача щодо виплати
меншої суми неправомірними.

Суд
дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

Стосовно
позовних вимог щодо визнання бездіяльності протиправною, перерахунку та виплати
щомісячного підвищення до пенсії, як учаснику бойових дій, виходячи із розміру
150 % мінімальної пенсії за віком, за період з 22.07.2000 р. по 13.02.2008р,
суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно
до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Відповідно
до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах
строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або
іншими законами.

Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до суду із заявами про
перерахунок і виплату заявлених соціальних допомог, щодо розміру яких був
обізнаний. Крім того, норми законодавства, на які посилається позивач як на
підставу своїх вимог, є загальновідомими та діяли у період отримання позивачем
допомоги.

А
тому, суд вважає за необхідне обчислювати річний строк звернення до
адміністративного суду за захистом порушеного права, свобод та інтересів з моменту
отримання позивачем допомог.

Відповідно
до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Відповідач
наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог щодо визнання бездіяльності
протиправною, перерахунку та виплати щомісячного підвищення до пенсії, як
учаснику бойових дій, виходячи із розміру 150 % мінімальної пенсії за віком, з
22.07.2000 р. по 13.02.2007 р. з підстав пропуску строку звернення до суду.

Поважність
причин пропущення строку позивачем не наведено і судом не встановлено.

Враховуючи
те, що позивач звернувся з позовом до адміністративного суду 13.02.2008 р.,
позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною, перерахунку та виплати
позивачу щомісячного підвищення до пенсії, як учаснику бойових дій, виходячи із
розміру 150 % мінімальної пенсії за віком з 22.07.2000 р. по 13.02.2007 р. не
підлягають задоволенню з підстав
пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.100 КАСУ.

Щодо
позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання до
провести перерахунок та виплату позивачеві щомісячного підвищення до пенсії, як
учаснику бойових дій, виходячи із розміру 150 % мінімальної пенсії за віком, у
з 13.02.2007 р. по 13.02.2008 р. суд зазначає наступне.

Закон
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22
жовтня 1993 року N 3551-XII визначає правовий статус ветеранів війни,
забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню
в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Частиною
четвертою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у редакції, що діяла з 1995 р. по 01.01.2006 р.
встановлено, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії
підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Пунктом
2 Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 5 жовтня 2005 року N
2939-IV, який набрав чинності з 1 січня
2006 року, крім пунктів 2 і 5, які набирають чинності з 1 липня 2006 року, та
пункту 4, який набирає чинності з 1 січня 2007 року, постановлено: частину
четверту статті 12 викласти в такій редакції: "Учасникам бойових дій
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога,
що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність".

Отже,
посилання позивача на виплату щомісячного підвищення пенсії, як учаснику
бойових дій, виходячи з розміру пенсії за віком, є необґрунтованими та безпідставними,
такими, що протирічать нормам чинного законодавства України, оскільки з 2006 р.
Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»чітко встановлено, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність. При цьому, розмір прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, встановлені законами про Державний бюджет
України на відповідні роки.

Крім
того, суд додатково звертає увагу, що положення вказаних законів не були
предметом розгляду конституційного провадження та не визнані неконституційними.
Тому мають юридичну силу і є обов'язковими для виконання.

Враховуючи
викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

У
відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від
28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною
1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд
також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема:

1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

Згідно
з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи
на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст.ст. 9, 69-71, 100, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
О.В.
Кротюк