Справа № 4/48
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2008-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

22.05.2008 р.
№ 4/48

За
позовом

ОСОБА_1

До

Державного
комітету України у справах національностей та релігій

Про

Визнання
неправомірним, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

Головуючий суддя
Вовк П.В.,

Судді Блажівська Н.Є, Цвіркун Ю.І.

Секретар судового засідання Жидачик А.П.

Представники:

Від
позивача

ОСОБА_2.,
ОСОБА_1

Від
відповідача

Попов
Г.Д.

На
підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 22.05.08 проголошено
вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ :

Позивач
звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом (з урахуванням
зави про уточнення позовних вимог від 19.05.08 року) про скасування рішення
Державного комітету України у справах національностей та міграції № 925 від
06.03.07, про відмову Позивачу в наданні статусу біженця та зобов'язання
Відповідача розглянути заяву Позивача у встановленому законом порядку та
прийняте відповідне рішення.

Ухвалою
Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.02.08 відкрито провадження у
адміністративній справі № 4/48.

22.05.08
у судовому засідання представник Позивача позов підтримав та просить суд його
задовольнити.

Позивач
вважає оскаржуване рішення явно необгрунтованим, незаконним і таким, що
суперечить ч. 13 ст. 14 Закону України «Про біженців», п. 6.3. Тимчасової
інструкції про оформлення документів, необхідних для вирішення питань про
надання, втрату, позбавлення статусу біженця, затвердженої наказом Державного
комітету України у справах національностей та міграції N 20 від 29.04.2002.
Також Позивач вважає, що органом міграційної служби, в порушення ст.19
Конституції України, ст. 2 КАС України, ст. ст. 1, 12 Закону України «Про
біженців»було недотримано процедуру проведення співбесіди та нез'ясовно
детальних причин неможливості або побоювання користуватись захистом країни
походження Позивача; наявності цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань; обґрунтованості побоювань стати жертвою переслідувань, що
пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців і в заяві
Позивача та ст. З Європейської конвенції "Про захист прав людини та
основних свобод" від 04.11.1950 р.

Представник
Відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволені позову
з підстав викладених у письмових запереченнях, які залучено до матеріалів
справи.

Дослідивши
матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

27
вересня 2006 року Позивач звернулась до Управління міграційної служби в м.
Києві із заявою про надання статусу біженця на тих підставах, що вона має
цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками
віросповідання, належності до певної соціальної групи (громадська організація
«Фалунь Дафа») та політичних переконань, як їх визначено ч. 2 ст.1 Закону
України «Про біженців»від 21.06.2001р. (далі Закон), через жорстокі репресії в
Китайській Народній Республіці по відношенню до послідовників духовного руху
«Фалуньгун»(інша назва -«Фалунь Дафа»або «Фалунь Гонг») з боку режиму правлячої
комуністичної партії КНР.

16.10.2006
у відповідності з ст. 12 Закону управління міграційної служби м. Києва на
підставі поданої Позивачем заяви та за результатами проведеної співбесіди
прийняло рішення у формі наказу № 610 про прийняття до оформлення документів
Позивача для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

08.12.2006
з метою виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів,
повідомлених Позивачем, працівником
органу міграційної служби м. Києва проведено співбесіду та зроблено висновок
про доцільність відмови в наданні Позивачу статусу біженця.

29.12.2006
року Державний комітет України у справах національностей та міграції направив
матеріали особової справи Позивача до Управління міграційної служби в м. Києві на доопрацювання (лист №
7/2-21-1346).

18.01.07
працівником органу міграційної служби м. Києва проведено повторну співбесіду та
зроблено висновок про доцільність висновку від 08.12.07 щодо відмови в наданні Позивачу статусу
біженця.

06.03.2007
Державним комітетом України у справах національностей та міграції на підставі абз. 5 ст. 10 Закону прийнято
рішення № 925 про підтримку висновку Управління міграційної служби м. Києва та
відмову Позивачу в наданні статусу
біженця, про що Управління міграційної служби в м. Києві повідомило Позивача
(повідомлення № 104 від 12.06.2007 року).

Розпорядженням
Кабінету Міністрів України від 08.12.06 № 605-р утворенокомісію з реорганізації
Держкоміграції та Держдепрелігій та затверджено головою комісії заступника
Міністра юстиції Горбунову Л.М.

Наказом
№ 2 Голови комісії з реорганізації Державного комітету України у справах
національностей та міграції і Державного департаменту у справах релігій від
28.02.07 термін реорганізації продовжено до 26.03.07. Враховуючи вищенаведене,
суд встановив, що правонаступником Державного комітету України у справах
національностей та міграції є Державний комітет України у справах
національностей та релігій, який є належним відповідачем.

Відповідно
до части 3 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою
це повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія); з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно
до преамбули Закону України «Про біженців»цей Закон визначає правовий статус
біженця в Україні, порядок надання, втрати та позбавлення статусу біженця,
встановлює державні гарантії захисту біженців.

Відповідно
до ст. 13 Закону розгляд заяви про надання статусу біженця здійснюється
органами міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах
Києві та Севастополі протягом двох місяців з дня прийняття рішення про
оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця. У
разі потреби строк розгляду може бути продовжено керівником органу міграційної
служби за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більше
ніж до трьох місяців. Працівником органу міграційної служби проводяться
співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті
виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів,
повідомлених заявником або його законним представником. Співбесіда із заявником
проводиться за правилами, встановленими частиною другою статті 12 цього Закону.
Орган міграційної служби разом з органами внутрішніх справ, служби безпеки
здійснює перевірку наявності обставин, за якими статус біженця не надається
відповідно до абзаців другого, третього і четвертого статті 10 цього Закону. У
разі відсутності у заявника документів, що посвідчують особу, або якщо такі
документи є підробленими або фальшивими, для встановлення особи заявника
органом міграційної служби разом з відповідними органами внутрішніх справ і
служби безпеки згідно з законодавством України проводиться ідентифікація особи.
У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, повідомленої
заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним
документів орган міграційної служби має право звертатися з відповідними
запитами до органів внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів державної
влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть
сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається.
Орган міграційної служби направляє особу, яка подала заяву про надання їй
статусу біженця, на медичне обстеження, що проводиться у порядку, визначеному
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері охорони
здоров'я. Документи, отримані або підготовлені органом міграційної служби під
час розгляду заяви, долучаються до особової справи заявника.

Після
вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву
про надання їй статусу біженця, орган міграційної служби готує письмовий
висновок щодо надання або відмови у наданні статусу біженця.

Особова
справа заявника разом з письмовим висновком органу міграційної служби, який
розглядав заяву, надсилається до спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у справах міграції для прийняття остаточного рішення за
заявою.

Розгляд
заяви про надання статусу біженця за відповідним клопотанням заявника може бути
припинений.

Відповідно
до ст. 14 Закону рішення за заявою про надання статусу біженця приймається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах
міграції протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового
висновку органу міграційної служби, який розглядав заяву. У разі потреби строк
прийняття рішення може бути продовжено керівником спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у справах міграції, але не більше ніж до
трьох місяців. Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у
справах міграції може вимагати додаткової інформації від органу міграційної
служби, який здійснював розгляд заяви. У разі виникнення сумнівів щодо
достовірності інформації, потреби у встановленні справжності і дійсності
документів спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у
справах міграції має право звертатися з відповідними запитами до Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства закордонних справ України, Служби
безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого
самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх
фактів стосовно особи, особова справа якої розглядається. Документи, отримані
або підготовлені спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади
у справах міграції під час прийняття рішення за заявою, долучаються до особової
справи заявника. На основі всебічного вивчення і оцінки всіх документів та
матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця,
спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції
приймає рішення про надання статусу біженця або про відмову у наданні статусу
біженця. Статус біженця в Україні надається на період дії обставин, зазначених
у абзаці другому статті 1 цього Закону. Рішення спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у справах міграції протягом трьох робочих
днів з дня його прийняття разом з особовою справою заявника надсилається до
органу міграційної служби, який розглядав заяву. Орган міграційної служби
протягом семи робочих днів з дня отримання рішення про надання статусу біженця
видає кожній особі, яка досягла шістнадцяти років, посвідчення біженця
встановленого зразка. Дитині, розлученій з сім'єю, якій надано статус біженця,
посвідчення біженця видається до досягнення шістнадцятирічного віку. Під час
видачі посвідчення біженця довідка про особу, стосовно якої прийнято рішення
про оформлення документів для вирішення питання щодо надання їй статусу
біженця, вилучається. Посвідчення біженця є підставою для реєстрації в органі
спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань
громадянства та реєстрації фізичних осіб за місцем проживання біженця.
Відомості про членів сім'ї біженця, які не досягли шістнадцятирічного віку,
заносяться до посвідчення біженця одного з батьків, а у разі відсутності
батьків - діда чи баби, повнолітніх брата чи сестри, опікунів чи
піклувальників, або іншої особи, яка до прибуття в Україну добровільно чи в
силу звичаю країни походження біженця взяла на себе відповідальність за
виховання та утримання дітей. Посвідчення біженця видається строком на один
рік. Під час перереєстрації біженця органом міграційної служби за місцем його
проживання дія посвідчення продовжується. Особа, якій надано статус біженця в
Україні і яка досягла шістнадцятирічного віку, має право отримати проїзний
документ для виїзду за кордон у порядку, встановленому законодавством України.
Дитина, яка розлучена з сім'єю, і їй надано статус біженця в Україні, має право
за клопотанням її законних представників на отримання проїзного документа для
виїзду за кордон до досягнення шістнадцятирічного віку. Якщо спеціально
уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах міграції прийняв
рішення про відмову у наданні статусу біженця, орган міграційної служби в
Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі протягом семи
робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої
прийнято це рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і
роз'ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про особу, стосовно
якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо
надання їй статусу біженця, вилучається, про що орган міграційної служби
протягом трьох робочих днів інформує орган внутрішніх справ за місцем
проживання заявника і відповідний орган спеціально уповноваженого центрального
органу виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Національний
паспорт та інші документи, що перебували на зберіганні в органі міграційної
служби, повертаються власникові. Особа, яка отримала повідомлення про відмову у
наданні статусу біженця і не використала права на його оскарження, повинна
залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших
законних підстав для перебування в Україні.

Виходячи
з вищенаведених норм вбачається, що під час розгляду заяви особи про надання їй
статусу біженця органи міграційної служби та центральний орган виконавчої влади
у справах міграції всебічно вивчають матеріали справи та вчиняють дії з
використанням повноважень встановлених
ст. 6-7 Закону для повного та всебічного з'ясування викладених особою обставин.

Як
вбачається з матеріалів справи, приймаючи оскаржуване рішення, Державний
комітет України у справах національностей та релігій керувався статтею 10
Закону України “Про біженців”, а саме абз. 5, відповідно до якого статус
біженця не надається особі стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом
другим статті 1 цього Закону, відсутні.

Відповідно
до абз. 2 ст. 1 під біженцем, відповідно до положень статті 1 Закону
розуміється особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком
обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї
громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не
бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього
постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок
зазначених побоювань. Тобто, Відповідачем під час проведення перевірки
викладених Позивачем обставин не встановлено, що у Позивача не має бажання
користуватися захистом країни свого походження та Позивач не хоче повертатися до КНР у наслідок
зазначених у ст. 1 побоювань.

Відповідно
до частин 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно
до положень Закону України «Про загальнодержавну програму адаптації
законодавства України до законодавства Європейського Союзу»метою адаптації
законодавства України до законодавства Європейського Союзу є досягнення
відповідності правової системи України acquis communautaire з
урахуванням критеріїв, що висуваються Європейським Союзом (ЄС) до держав, які
мають намір вступити до нього. Адаптація законодавства України до законодавства
ЄС є пріоритетною складовою процесу інтеграції України до Європейського Союзу,
що в свою чергу є пріоритетним напрямом української зовнішньої політики.

Враховуючи
викладене, суд приймає до уваги, як орієнтир, Директиви Європейського Союзу
«Щодо мінімальних стандартів кваліфікації громадян третіх країни та осіб без
громадянств біженців або як осіб, що потребують міжнародного захист іншими
причинами, а також суті захисту, що надається», які використовуються у практиці
Європейського Суду з прав людини,
відповідно до яких заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:

- заявник зробив реальну спробу
обґрунтувати свою заяву;

- усі важливі факти, що були в його
розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно
будь-якої відсутності інших важливих фактів;

- твердження заявника є зрозумілими та
правдоподібними не протирічать конкретній та загальній інформації за його
справою;

- заявник подав свою заяву про міжнародний
захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутні поважної
причини для подання такої заяви;

- встановлено, що в цілому заявник
заслуговує довіри.

З
матеріалів справи вбачається, що Відповідачем не вживалися заходи щодо
встановлення очевидної необґрунтованості заяви та відсутності підтвердження
зловживань Позивачем, а також заходи щодо встановлення чи заслуговує Позивач в
цілому довіри.

Як
слідує з матеріалів особової справи Позивача вона зробила реальну спробу
обґрунтувати свою заяву, зазначивши проте, що „станом на теперішній час в Китаї
відбуваються переслідування щодо практикуючих «Фалунь Дафа»і кількість жертв,
що загинули в тюрмах та концтаборах від катувань поліції сягає понад 2980
чоловік. Дізнавшись про таке Позивач відмовилася повертатися до країни
походження, оскільки боїться за своє життя». Крім того, Позивач навела приклади
переслідувань інших осіб, в тому числі і зникнення людей, зазначила причини, з
яких вона не бажає і побоюється повертатись до країни походження, вказала
підстави, які можуть призвести до її переслідування в разі повернення до КНР,
тобто повідомила про ризик для життя.

Тобто,
позивач під час співбесіди повідомив всі важливі факти, що були в його
розпорядженні.

Викладені
Позивачем обставини підтверджуються свідченнями свідка, допитаного у судовому
засіданні, який під присягою зазначив, що з 1999 року правлячим режимом
Китайської Народної Республіки переслідуються послідовники системи
самовдосконалення Фалунь Дафа (Фалуньгун), що Позивач є активним послідовником
Фалунь Дафа в Україні. Також, свідок надав суду фото матеріали, які свідчать
про протестування Позивача проти політичного режиму Китаю та участь у акціях
протесту в Україні.

Також
на факти переслідування у КНР послідовників Фалуньгун вказують: окрема ухвала учасників міжнародної
конференції «Від комунізму до демократії через міжнародний суд. Правові
механізми запобігання системним злочинам проти людства»від 14.11.2007 року,
річний звіт про міжнародну релігійну свободу 2002, складений для використання
комітетом з зарубіжних відносин Сенату США, та звіти Організації Об'єднаних
Націй щодо переслідувань віросповідань Фалуньгун у Китаю за 2000-2003 роки, а
саме у зазначених вище документах йдеться про переслідування послідовників
Фалунь Дафа в Китаї, їх незаконні
арешти, віддання тортурам, вбивствам та зазначено, що згідно останнього
розслідування, що проведене екс-держсекретарем Канади Д. Кілгурсм та
міжнародним адвокатом з прав людини Д. Мейтасом, послідовників Фалуньгун у КНР
масово, без їхньої згоди, зробили донорами життєво-важливих органів, що
призводить до їх неминучої загибелі.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до
висновку, що Відповідач під час вивчення питання щодо прийняття рішення про
відмову Позивачу у наданні статусу біженця не вчинив жодних дій, з
використанням наданих йому повноважень для з'ясування всіх необхідних обставин
для прийняття безстороннього, розсудливого та обґрунтованого рішення.

Відповідно
до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши
докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов
до висновку, що Відповідачем не доведено правомірність свого рішення № 925 від
06.03.07 про відмову Позивачу в наданні статусу біженця, а позов є обґрунтованим
та таким, що підлягає задоволенню. Більш того, суд виходячи з викладеного
приходить до висновку про наявність підстав для отримання Позивачем статусу біженця.

Відповідно
до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись
ст. ст. 2, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного комітету України у справах національностей та міграції № 925
від 06 березня 2007 року.

3. Зобов'язати Державний комітет України у справах
національностей та релігій прийняти рішення про надання статусу біженця
громадянці КНР ОСОБА_1.

4. Повернути ОСОБА_1 з Державного
бюджету України 3,40 грн. сплаченого судового збору.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий
суддя
П.В. Вовк

Судді
Н.Є Блажівська

Ю.І. Цвіркун