Справа № 2а-735/08
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2008-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Категорія
статобліку-49

Справа №
2а-735/08

17
вересня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Дніпропетровський
окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шлай А.В.,

суддів Павловського Д.П.,

Чорної В.В.,

при секретарі Черненко А.А.,

За
участю:

Позивача
ОСОБА_1,

Представників

Відповідачів
Сензюк К.М., Фоменко В.В.,Чепець Л.М.,

Петрова В.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1до Управління праці та соціального
захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську
ради, Головного управління праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Кабінету Міністрів України,
Державного казначейства України про визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії, стягнення суми, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту
населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради,
Кабінету Міністрів України, Державного казначейства України; стягнення з УПСЗН
АНД районної ради 14169,30 грн. відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», 17900,40 грн. відповідно до
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»; відшкодування моральної шкоди в сумі 5000
грн.; зобов'язання УПЗН АНД районної ради зробити перерахунок щорічної допомоги
на оздоровлення відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 2001 по 2005 роки, з 2006 по
2008 роки з урахуванням мінімальної заробітної плати, одноразової виплати по
інвалідності у розмірі 30 мінімальних заробітних плат у відповідності до ст. 48
ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»; зобов'язання здійснити перерахунок разової щорічної
допомоги до 5 травня з 2001 по 2008 роки у відповідності до п.5 ч. 22 ст. 12 та
п. 7 ч. 27 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»; зобов'язання Кабінету Міністрів України дати розпорядження Державному
казначейству на виділення коштів в розмірі 37069,7 грн. для погашення УПСЗН АНД
районної ради заборгованості за позовом; зобов'язання Державного казначейства
перерахувати кошти в розмірі 37069,7 грн. до УПСЗН АНД районної ради для
погашення заборгованості за позовом.

У
судовому засіданні позивач позов підтримав, зазначивши, що він є військовим
пенсіонером, мав до 25.10.2005 року статус учасника бойових дій - виконував
обов'язки військової служби в Афганістані, статус ліквідатора аварії на ЧАЕС Ш
категорії, поранений і постійно лікується. З 25.10.2005 року у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків на ЧАЕС має статус інваліда Ш
групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії. З 2000 року перебуває на обліку
по соціальним виплатам в Управлінні
праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної
у місті Дніпропетровську ради за місцем свого проживання. Відповідачі не в
повному обсязі виплачують допомогу до 5 травня, як ветерану війни - учаснику
бойових дій, а також інваліду війни, керуючись не вимогами Закону, а
постановами Кабінету Міністрів України, якими обмежений розмір соціальних
виплат. За період з 2001 по 2007 роки УПСЗН виплатило 1560 грн. замість
передбачених 15729,3 грн., тому заборгованість з одноразової грошової допомоги
до 5 травня складає 14169,3 грн. Як ліквідатор аварії на ЧАЕС 3 категорії, він
мав право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 3-х мінімальних
заробітних плат щорічно з 2001 по 2005 роки. З 25.10.2005 року після
встановлення інвалідності, УПСЗН повинно було виплатити 30 мінімальних
заробітних плат в сумі 9960 грн., а фактично сплатив тільки 189,60 грн., у
зв'язку з чим заборгованість складає 9770,4 грн. У 2006, 2007 роках відповідно
до абз.3 ч.4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він мав отримати щорічно на
оздоровлення 4 мінімальних заробітних плати, а отримав 195 грн. У 2008 році
взагалі виплати не здійснені. Заборгованість по виплатах, передбачених ст. 48
зазначеного Закону складає 8325 грн. Внаслідок порушення прав, йому завдано
моральних страждань, які він оцінює у 5000 грн. Позивач просив стягнути на його
користь заборгованість, поновивши йому строк на звернення до суду з
адміністративним позовом.

Представники
Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської
районної у місті Дніпропетровську ради, Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної
адміністрації, Кабінету Міністрів України, кожний окремо, позов не визнали,
просили відмовити у його задоволенні з підстав пропуску позивачем строку на
звернення до суду з адміністративним позовом. Відповідач - Державне
казначейство України, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду
справи, до суду представника не направив, клопотання про відкладення судового
засідання не надіслав, відзив на позов не надав. Суд розглянув позов відповідно
до ч. 4 ст. 128 КАС України.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, встановив, що
позивач з 04 липня 1996 року мав статус ветерана війни-учасника бойових дій, що
підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1, виданим військовою частиною А-1314.
Позивач з 25.10.2005 року також є інвалідом 3-ї групи і має право на пільги,
встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданим Дніпропетровським
облвійськоматом. Факт наявності у позивача відповідного статусу та періоду його
встановлення визнані представниками відповідачів. У суду відсутні сумніви щодо
достовірності цих обставин, тому, відповідно до ч.3 ст.72 КАС України, не
потребують доказування.

Правовий
статус ветеранів війни визначений Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551-12,
розділом 3 якого визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального
захисту. Згідно з положеннями ст. 12 зазначеного Закону щорічно до
5 травня учасникам
бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком, а
інвалідам війни учасникам бойових дій,
як передбачено у ст. 13 того ж Закону, виплачується разова грошова
допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій
за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком. Статтею 17-1 Закону
встановлено, що виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбаченими статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за їх місцем
проживання чи одержання грошового утримання.

У
судовому засіданні представник відповідача - Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної
адміністрації підтвердив здійснення виплати позивачу зазначеної допомоги за
період з 2002 по 2007 роки у розмірах,
визначених постановами Кабінету Міністрів України, а не ст.ст. 12, 13
Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Суд
вважає такі дії протиправними з огляду на положення Конституції України, стаття
22 якої закріпила, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних
законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод. Крім
того, відповідно до статті 2 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" права та пільги для ветеранів війни і
членів їх сімей, встановлені законодавством України і законодавством колишнього
Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні
акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

За
наведених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій
Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації по виплаті йому щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня є обґрунтованими і такими, що знайшли своє підтвердження у
судовому засіданні.

Судом
також встановлено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989
році,перебуває на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті
Дніпропетровську ради та має право на отримання щорічної разової допомоги на
оздоровлення, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно
з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Абзацом
5 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС третьої категорії виплачується в розмірі трьох мінімальних
заробітних плат. Абзацом 3 частини 4
статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії виплачується в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат.

Суд
не погоджується з доводами відповідача щодо правомірності здійснення ним виплат
на підставі постанов КМ України, оскільки відповідно до пункту 6 частини першої
статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основа
соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом
законодавчої влади в України є парламент - Верховна рада України. Конституцією
не передбачено права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним
органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення
законів. Встановлений ще у 1996 році постановою КМ України № 836 розмір
щорічної допомоги на оздоровлення протягом багатьох років не змінювався,
незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати, і не відповідає
розміру, встановленому відповідними законами України. Виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в не постанови КМ України.

Вирішуючи
позовні вимоги щодо стягнення сум, суд виходить з того, що предметом судового
розгляду є питання правильності застосування відповідачами - Управлінням праці
та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті
Дніпропетровську ради, Головним управлінням праці та соціального захисту
населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації
нормативно-правових актів при визначенні розміру соціальних допомог, а не
правильність здійснення їх розрахунку. Належним способом захисту порушених прав
позивача є зобов'язання відповідачів здійснити перерахунок соціальних виплат із
застосуванням відповідних Законів та провести виплати, а не перерахунок та
стягнення їх судом. Приймаючи
рішення, суд вважає за необхідне застосувати ч.2 ст. 11 КАС України та
вийти за межі позовних вимог з метою повного захисту прав позивача.

Суд
вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на
вимоги встановлені ст. 100 КАС України
та наполягання представників відповідачів на застосуванні положень зазначеної
норми, якою передбачена відмова у задоволенні позову на підставі пропущення
річного строку на звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС
України і який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав. Позивач не навів причин пропуску ним
зазначеного строку, які б могли бути визнані судом поважними, тому у
задоволенні позову щодо зобов'язанні відповідачів здійснити виплати соціальної допомоги,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 2002 по 2006 роки позивачу має бути
відмовлено.

За
таких саме обставин суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог щодо
зобов'язання відповідачів здійснити виплату соціальної допомоги відповідно до
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 2001 по 2006 роки. Як встановлено у
судовому засіданні, підтверджено сторонами, у 2008 році позивач не звертався
до Управління праці та соціального
захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську
ради із заявою для здійснення виплат,
тому у цій частині у задоволенні позову також має бути відмовлено.

Вирішуючи
позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 23
ЦК України, за якими моральна шкода полягає: 1)
у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,
членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або
юридичної особи Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається
судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Як зазначено у п. 5 Пленуму Верїховного Суду
України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до загальних
підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для вирішення спору.

У судовому засіданні факт заподіяння позивачу моральних
страждань внаслідок протиправних дій відповідачів не доведениий, у зв'язку з
чим у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної
шкоди позивачу також має бути відмовлено.

Не
знайшли свого підтвердження у суді і твердження позивача про наявність
порушення його прав Кабінетом Міністрів України та Державним казначейством
України. Суд, керуючись ст. 71 КАС України , дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову до цих відповідачів.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління праці та соціального захисту
населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації по виплаті
ОСОБА_1за 2007, 2008 роки щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як
інваліду війни у розмірі, меншому, ніж
передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за
2007, 2008 роки у розмірі, передбаченому ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - сім мінімальних пенсій за
віком, з урахуванням отриманих ним сум.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради по нарахуванню
та виплаті ОСОБА_1за 2007 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі,
меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради виплатити
ОСОБА_1недоплачену щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2007 рік,
відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У задоволенні решти позову - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський
окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом десяти днів заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги або в порядку, встановленому ч.5 ст. 186 КАС України без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова
складена у повному обсязі 23.09.2008 року.

Головуючий суддя А.В. Шлай

Судді Д.П.
Павловський

В.В.
Чорна