Справа № К-33979/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня
2008 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

Бутенка В.І.,

Сороки
М.О.,

Штульмана І.В.,

Лиски
Т.О.,

Панченка О.І.,

при секретарі Єрко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1до Державної податкової адміністрації в АРК ( далі - ДПА), треті особи -
міська клінічна лікарня № 6 м. Сімферополя, Республіканський центр
медико-соціальної експертизи, Державна податкова інспекція в м. Сімферополі
(далі - ДПІ) про зобов'язання оформлення та видачі заяви на виплату страхової
суми,

встановив:

У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй, як інваліду другої групи з втратою 70%
працездатності на підставі ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу
в Україні» (далі - Закон) належить виплатити страхову суму. Оскільки відповідач
відмовив їй у видачі заяви установленої форми відповідно до додатку № 2
«Порядку і умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб
органів державної податкової служби», просила суд зобов'язати його оформити та
видати зазначену заяву для виплати страхової суми.

Постановою Сімферопольського районного суду від 6 березня
2006 року позов задоволено. Зобов'язано ДПА оформити і видати ОСОБА_1 заяву про
виплату страхової суми відповідно до додатку № 2 «Порядку й умов обов'язкового
державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової
служби», затвердженого Постановою КМУ від 03.06.1994 р. № 349. Стягнуто з ДПА
на користь держави судові витрати в сумі 3 грн. 40 коп.

Постановою апеляційного суду АРК від 2 жовтня 2006 року постанову суду
першої інстанції скасовано та постановлено нову постанову, якою у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить судове
рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що позивач з 1993 року працювала на
посаді державного податкового ревізора - інспектора відділу дослідних перевірок
Головного відділу податкової міліції ДПІ, а згодом в ДПА. Відповідно до
висновку Республіканської
МСЕК № 1 від 23 квітня 2004 року їй
було встановлено другу групу інвалідності з втратою 70 % працездатності, що підтверджується актом № 605 від 23.06.2004 р.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач
отримала захворювання під час виконання службових обов'язків, тому має право на
страхові виплати, передбачені ст. 18 вказаного Закону.

Скасовуючи судове рішення першої інстанції, апеляційний суд виходив з того
що відповідно до ст. 18 Закону посадові особи органів державної податкової
служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету
на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за їх
останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва,
захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових
обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх
останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності).

Відповідно
до п. п «б» п. 5 «Порядку і умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб державної
податкової служби», затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.06. 1994 року № 349, страховик виплачує страхові суми у випадку втрати застрахованим
працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва,
захворювання або інвалідності, що відбулися під час виконання службових
обов'язків.

Згідно п.1.5 «Порядку призначення
і здійснення страхових
виплат потерпілої (членам
їхніх сімей)», затвердженого
постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворюваннях України від 31.01.2002 року №7 (чинного на час
спірних правовідносин) до професійного захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється
виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших
факторів, пов'язаних з роботою.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що відсутні докази, які б
свідчили про те, що захворювання у ОСОБА_1 виникло під час виконання нею
службових обов'язків, в зв'язку з чим ДПА правомірно відмовила їй у наданні заяви для виплати
страхової суми, відповідає фактичним обставинам
справи. В судовому засіданні не доведено, захворювання позивача виникло внаслідок професійної її діяльності та
зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів
робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою.

З врахуванням того, що суд апеляційної
інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судового рішення, відповідно до статті 224 КАС України це рішення
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду АРК від 2 жовтня 2006 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
окрім як з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 236-239 КАС
України.

Судді: (підписи)

З
оригіналом згідно,

відповідальний
секретар:
Єрко С.М.