Справа № 22-а-270/2008
Суддя: Ілюхіна Г.П.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

15.10.2008

Справа № 22-а-270/08 Попередня справа №
2а-531/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ілюхіної Г.П.,

суддів Санакоєвої М.А.

секретар судового засідання Ланчева Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 940 від 19.03.2008,

від відповідача: Юнюшкіна Віра
Володимирівна, довіреність № 05-1-432вих від 12.05.2008,

розглянувши апеляційну скаргу Прокурора відділу Прокуратури м.Севастополя -
Юнюшкіної В.В. на постанову
Гагарінського районного суду
м.Севастополь (суддя Полівод
С.В.) від 26.06.08 по справі № 2а-531/08

за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Прокуратури м. Севастополя (вул. Павліченко,
б.1, м.Севастополь, 99011)

про визнання наказу незаконним,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Гагарінського районного
суду м.Севастополя від 26.06.2008 позов задоволено, визнано наказ № 43-ос в.о.
прокурора м.Севастополя ст. радника юстиції В.Галюк від 28.02.2008 у частині
оголошення ОСОБА_1. догани незаконним.

Постанова мотивована тим, що
відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, скасування
наказу самим відповідачем до уваги не прийнято оскільки, позов пред'явлений про
визнання наказу незаконним (нечинним), що має іншу правову природу та інші
правові наслідки.

Не погодившись з постановою суду,
представник відповідача - Прокурор відділу Прокуратури м.Севастополя - Юнюшкіна
В.В., 04.07.2008 звернулась з заявою про апеляційне оскарження, апеляційна
скарга надійшла 24.07.2008, апелянт просить скасувати постанову суду першої
інстанції, постановити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляції мотивовані тим, що
судом порушені вимоги статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України
та висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки наказом від
28.05.2008 № 122-ос наказ від 28.02.2008 № 43-ос скасовано, тобто на час
розгляду справи наказ № 122-ос від 28.05.2008 не оскаржений і не скасований,
положення статей 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України не
передбачають можливості задоволення позовних вимог щодо акту індивідуальної
дії, який на час прийняття судом рішення припинив свою дію.

Ухвалою суду від 04.09.2008
відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі Прокурора відділу
Прокуратури м.Севастополя - Юнюшкіної В.В.

Ухвалою суду від 05.09.2008
закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено справу до
апеляційного розгляду.

Розгляд справи відкладався в
порядку статей 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримала, просить її задовольнити з підстав,
викладених в ній.

В судовому засіданні представник
позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважає постанову суду першої
інстанції законною та обґрунтованою, просить в задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Розглянувши справу в порядку статей
195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково, постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню, а провадження по справі закриттю в порядку пункту 4 частини першої статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства України, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 195
Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що наказом
в.о.прокурора м.Севастополя старшого радника юстиції Галюка В. від 28.02.2008 №
43-ос позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани
за неналежне виконання службових обов'язків по якісному і своєчасному розгляду
і вирішенню звернень громадян, з яким ознайомлені працівники Прокуратури
Гагарінського району м.Севастополя 07.03.2008, позивач ознайомлена з
оскаржуваним наказом 14.03.2008 (арк.с.7-9).

З наданих відповідачем документів
вбачається, що Наказом в.о.прокурора м.Севастополя старшого радника юстиції
Галюка В. від 28.05.2008 № 122-ос
скасовано наказ в.о.прокурора м.Севастополя старшого радника юстиції
Галюка В. від 28.02.2008 № 43-ос, у зв'язку з тим, що в період з 04.02.2008 по
25.02.2008 позивач була тимчасово непрацездатна, яке на час розгляду справи не
оскаржено та не скасовано у встановленому законом порядку (арк.с.59).

Позивач та суд першої інстанції
безпідставно ототожнюють поняття «визнання незаконним»та «визнання нечинним».

Позивач з вимогою про визнання
наказу № 43-ос від 28.02.2008 нечинним не звертався. Поняття «незаконний»і
«нечинний»не є тотожними, про що зроблено висновок в постанові суду першої
інстанції. Протиправний, незаконний акт індивідуальної дії, яким є наказ про
притягнення до дисциплінарної відповідальності, може позивачем вимагатись його
скасування або визнання нечинним.

Згідно зі статтею 11 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в
разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи
третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за
судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім
випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в
інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають
адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини другої статті
19 Конституції органи державної (в тому числі судової) влади, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Позивач звернулась зі способом
захисту, який не передбачений статтею 105 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Частиною третьою статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити
вимоги про:

- скасування або визнання нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його
положень;

- зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

- зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

- стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

- виконання зупиненої чи невчиненої
дії;

- встановлення наявності чи
відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Незаконний, неправомірний,
протиправний акт -це тотожні поняття.

Незаконність, неправомірність,
протиправність акту є підставою для визнання його нечинним або скасування.

Системний аналіз статей 105, 162
Кодексу адміністративного судочинства України виключає наявність підстав для
задоволення позовних вимог стосовно акту індивідуальної дії, який на час
прийняття судом рішення припинив свою дію.

Відповідно до вимог пункту 1
частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд у
разі задоволення адміністративного позову приймає постанову про визнання протиправним
і одночасно про скасування рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його
положень.

Тобто, зазначена норма
процесуального законодавства обумовлює можливість розгляду та задоволення
адміністративного позову стосовно рішення суб'єкта владних повноважень за
наявності у якості предмета спору діючого
(чинного) рішення
відповідного суб'єкта, оскільки,
як зазначено вище, обов'язковою і одночасно складовою частиною постанови суду
повинно бути і скасування відповідного рішення. Положення пункту 1 частини
другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України за своєю
редакцією (вживання сполучника „і" -а саме: „...визнання протиправним ...
і про скасування або визнання нечинним») мають імперативний характер і
обумовлюють наявність у якості предмета спору тільки, як зазначено вище,
діючого (чинного) рішення суб'єкта владних повноважень.

Все вищеперелічене дає суду
підстави для висновку, що на день подання позову 01.04.2008 у позивача були
підстави для звернення до суду з вимогою про визнання незаконним наказу
в.о.прокурора м.Севастополя старшого радника юстиції Галюка В. від 28.02.2008 №
43-ос в частині оголошення позивачу догани, що неможливо без його скасування
або визнання нечинним, однак на стадії судового розгляду до прийняття рішення предмет
спору відсутній у зв'язку зі скасуванням оскаржуваного наказу органом, який
його видав, тому суд позбавлений можливості розглядати спір та вимоги про
визнання вже скасованого наказу незаконним, у зв'язку з його відсутністю, що
виникло в процесі судового розгляду.

Суд не може визнати незаконним акт,
який вже скасований самостійно відповідачем, у зв'язку з його відсутністю і
відсутністю предмету спору.

Таким чином, юрисдикція
адміністративного суду поширюється лише на чинні правові та індивідуально-правові
акти (їх окремі частини), питання законності скасованого, нечинного акту:
наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності не може бути
предметом розгляду і підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому адміністративно-процесуальне
законодавство (стаття 157 Кодексу адміністративного судочинства України), на
відміну від господарсько-процесуального законодавства (пункт 1-1 частини першої
статті 80 Господарського процесуального кодексу України), не передбачає
можливості припинення (закриття) провадження у справі у разі відсутності
предмету спору.

Відповідно до статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі відсутності закону, що
регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить
із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Стаття 80 Господарського
процесуального кодексу України при викладених обставинах, містить пункт 11
частини першої, який дає право припинити провадження по справі в зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Аналогічні положення містяться в
правовій позиції Конституційного Суду України, яка сформована у низці його
рішень, зокрема в ухвалах N 6-уп/1998, N 2-уп/1999, N 2-уп/2001, N 8-уп/2001, N
5-уп/2002, N 3-уп/2003, N 5-уп/2004, N 1-уп/2005, N 1-уп/2006 та інші, згідно
якої юрисдикція Конституційного Суду України поширюється на чинні
нормативно-правові акти, хоча положення Конституції України і Закону України
"Про Конституційний Суд України" такого припису не містять. Отже, в
конституційному судочинстві також
склалося правило, згідно з яким втрата чинності правовим актом,
конституційність якого оспорюється, є підставою для припинення конституційного
провадження у справі. При цьому, на відміну від положень статті 44 Закону
України "Про Конституційний Суд України" , це правило може
застосовуватися на будь-якій стадії конституційного провадження.

Висновки суду першої інстанції,
викладені в судовому рішенні, не ґрунтуються на повному, об'єктивному і
всебічному аналізі всіх обставин справи, які мають суттєве значення для
вирішення даного спору, судове рішення ухвалено без додержання норм
матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

На підставі викладеного, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково,
постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі
закриттю у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Керуючись частиною сьомою
статті 9, частиною третьою статті 24, статтями 160, 167, частиною першою статті
195, пунктом 4 частини першої статті 198, пунктами 3, 4 частини першої статті 202, пунктом 4 частини
першої статті 205, статтями 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокурора відділу
Прокуратури м.Севастополя - Юнюшкіної В.В. на постанову Гагарінського районного
суду м.Севастополь (суддя Полівод С.В.) від 26.06.08 у справі №
2а-531/08 задовольнити частково.

2. Постанову Гагарінського районного
суду м.Севастополь (суддя Полівод С.В.) від 26.06.08 у справі №
2а-531/08 скасувати.

3. Провадження по справі № 2-а-531/08
закрити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення згідно з частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної
сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя підпис Г.П.Ілюхіна

Судді
підпис
М.А.Санакоєва

підпис

З оригіналом згідно:

Помічник судді
К.В.Бендус