Справа № 11/192
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2008-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№
адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді
К.С. при секретарі судового засідання Давиденко Д.В.
відкритому судовому засіданні адміністративну справу
За позовом ОСОБА_1
до Київського міського центру
по нарахуванню та здійсненню соціальних
про зобов'язання вчинити дії
СПРАВИ:
ОСОБА_1звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною
заявою до Головного управління соціального захисту населення Київської міської
державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про визнання дій відповідачів по невиплаті щорічної
разової грошової допомоги протиправними та стягнення сум невиплаченої щорічної
разової грошової допомоги.
Ухвалою суду
від 05.06.2008 р. відкрито провадження в адміністративній справі за
вищезазначеним позовом, закінчене підготовче провадження та призначено справу
до судового розгляду.
судового розгляду представником позивача були змінені позовні вимоги. Так,
позивачем було виключено зі складу відповідачів Головне управління соціального
захисту населення Київської міської державної адміністрації, а також позовні
вимоги викладені у такій редакції: зобов'язати Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити перерахунок щорічної
разової грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за період
2005-2007 роки та провести їх виплату.
вимоги в цілому мотивовані тим, що позивачу не було виплачено в повному обсязі
щорічної разової грошової допомоги, чим порушено Закон України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 № 3551-ХІІ
(далі -Закон 3551) та Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року
№ 20-рп/2004 та від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007.
відповідача подав заперечення проти позовних вимог, де зазначив, що Київський
міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат діяв в межах
повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими
актами. Зокрема, відповідач зазначив, що розміри щорічних виплат до Дня
Перемоги встановлено, виходячи з видатків, передбачених на ці цілі законом про
держбюджет на відповідний рік, як це передбачено Конституцією України,
Бюджетним кодексом України, а також ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», в якій визначено, що фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок
коштів державного і місцевого бюджетів. Відповідач надав інформацію про виплату
позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня у квітні 2005-2007 років, а
тому вважається виплаченою відповідно до чинного законодавства на момент
виплати, оскільки положення закону «Про Державний бюджет України на 2007 рік»,
які визнані неконституційними, втратили чинність тільки з 09.07.2007 р.
відповідач зазначив, що частиною третьою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Виходячи з
цього, відповідач робить висновок, що посилання позивача на зазначений
мінімальний розмір пенсії за віком при визначенні розміру щорічної разової
грошової допомоги згідно з ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»є необґрунтованими.
також просив відмовити у задоволені позову в частині вимог про ненарахування та
невиплату грошової допомоги за 2004-2007 роки в зв'язку з пропуском позивачем
річного строку на звернення до адміністративного суду.
подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1має статус учасника війни, що підтверджується відповідним посвідчення
України від 25.12.1998 № №367-ХІV „Про внесення змін до Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (далі Закон 367) -
статтю 14 доповнено частиною четвертою такого змісту: - "Щорічно до 5
травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за
самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної
війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох мінімальних
пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за
1 ст. 17-1 Закону 3551 - щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня
в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового утримання.
до п. 3.3 Положення про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат головним завданням центра є: здійснення контролю за
правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів
соціальної допомоги, інших грошових виплат.
фактичні обставини справи, Київським міським центром по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат позивачу здійснена виплата щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2005-2007 роки. А саме, в 2005 році позивач
отримав грошову допомогу в розмірі 50 грн., в 2006 році в розмірі 50 грн., в
2007 році в розмірі 55 грн.
відповідачем фактично виплачено одноразову грошову допомогу позивачу.
законами України про Державний бюджет України на відповідний рік
встановлювалися інші, значно нижчі, ніж встановлені Законом України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, розміри щорічної одноразової
Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна,
до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані.
вищевказане суперечить нормам Конституції України про визнання України
соціальною державою. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
судом звернено увагу на рішення Конституційного Суду України про соціальні
гарантії громадян від 09.07.2007 №6-рп/2007 (далі -Рішення). В рішенні
зазначено, що стаття 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007
рік”, якою встановлювалася щорічна разова грошова допомога, зокрема, учасникам
війни в розмірі 55 гривень, не відповідає Конституції України, тобто є
неконституційною. В пункті 4 Рішення, Конституційний Суд України визнав, що це
його рішення має преюдиціальне значення, тобто таким, що не потребує доказів
при прийняті рішень для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку, що визнанні неконституційними.
Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. набрало чинності з 27.07.2007
року, тобто з моменту його опублікування у Офіційному віснику України і на
момент виплати щорічної разової допомоги ще був чинним Закон України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік”, яким встановлювався розмір щорічної
разової грошової допомоги, зокрема, учасникам війни в сумі 55 гривень. Проте
слід зазначити, що внаслідок визнання неконституційною ст. 29 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2007 рік”, саме розмір грошової допомоги, який
встановлюється цим законом і в якому грошова допомога була виплачена позивачу є
таким, що не відповідає Конституції України. Тобто, станом на теперішній час
позивачу фактично виплачена щорічна грошова допомога в такому розмірі, який не
відповідає Конституції України. Таким чином, вищезазначені обставини є
безумовною підставою для здійснення позивачу відповідної доплати з метою
приведення суми фактично отриманої позивачем щорічної разової грошової допомоги
у відповідність до Конституції України і Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту».

Правовідносини,
що виникають в процесі реалізації права на отримання щорічної разової грошової
допомоги (в даному випадку це стосується можливості реалізації встановленої
державою гарантії для учасників війни, як складової їхнього правового статусу),
будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє
державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає
механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та
інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home
Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності
означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання,
взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті,
який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу
пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що
держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання
відповідальності.

При цьому,
якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному
випадку це надання інвалідам І групи, ветеранам Великої Вітчизняної війни
певних гарантій, а саме забезпечення їх щорічною разовою грошовою допомогою,
така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони
відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без
завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих
сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної
влади такої політики чи поведінки.

Базою для
розрахунку щорічної разової допомоги до 5 травня за Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»встановлено мінімальну пенсію
за віком, проте діючими законами України на час 2004-2007 років не було
визначено розміру мінімальної пенсії за віком щодо положень Закону про статус
ветеранів війни.

Відповідно
до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного
законом. Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

При цьому, у
ч. 2 статті 5 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»встановлено, що виключно цим Законом визначається мінімальний
розмір пенсії за віком.

Враховуючи
те, що нормами цього Закону встановлений розмір мінімальної пенсії за віком, а
дія інших нормативно-правових актів може застосовуватись лише в частині, що не
суперечить цьому Закону, суд приходить до висновку, що будь-яким іншим
нормативно-правовим актом не може визначатись розмір мінімальної пенсії за віком.

Частиною
третьою статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого
законом. Іншими словами, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним
джерелом існування, не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який
встановлюється законом.

Таким чином,
встановлена частиною третьою статті 46 Конституції України мінімальна соціальна
гарантія для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є єдиним
джерелом існування, - прожитковий мінімум, який встановлюється законом, не може
бути зменшений ані законом, ані підзаконним нормативно-правовим актом.

Відповідно
до ч. 2 ст. 3 Конституції України (далі - Конституції) - права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно
до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до
суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно
до ст. 21 Конституції - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.
Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Враховуючи
вищевикладене, суд погоджується з позицією позивача щодо порушення його права
на отримання грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Однак,
відповідно до ч. 2 ст. 92 Кодексу адміністративного судочинства України для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Оскільки позивачу було виплачено у 2005, 2006 роках
допомогу, а відповідно до п. 4 ст. 17-1 Закону 3551 він мав право звернутися за
нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснювалась
виплата допомоги, таким чином з цього моменту позивач повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Таким чином,
в цій частині суд погоджується з відповідачами про порушення строку звернення
позивача до суду.

Відповідно
до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.
1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги чи заперечення. Відповідач не довів суду належними та
допустимими доказами обґрунтованість своїх заперечень.

Згідно з ч.
2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на
викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню
частково.

Керуючись
ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов
задовольнити частково.

2.
Зобов'язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат (03165, м. Київ, просп. Комарова, 7) виплатити НОМЕР_1(АДРЕСА_1, ід. код
НОМЕР_2), суму щорічної до 5 травня разової грошової допомоги у 2007 р.,
виходячи з трьох фактичних розмірів мінімальної пенсії за віком за виключенням
сум фактично проведеної виплати.

3. В іншій
частині позову відмовити.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
К.С. Винокуров

Дата
складення та підписання постанови в повному обсязі -09.10.2008.