Справа № 2-а-3755/2008
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2008-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2008 року
16 год. 57 хв.
м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд під головуванням судді Шевчук
С.М., за участю секретаря судового засідання Василевич І.І. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивач:
ОСОБА_1.;

відповідач: представник
Лук'янчук В.Г. (копія довіреності в матеріалах справи);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Військової частини А 1671
про визнання дій неправомірними та незаконними, стягнення компенсації за
неотримане продовольче забезпечення з 11.03.2000 року по 23.12.2005 року у сумі
34160,97 грн., суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з
позовом до Військової частини А 1671 про визнання дій неправомірними та
незаконними, стягнення компенсації за неотримане продовольче забезпечення з
11.03.2000 року по 23.12.2005 року у сумі 34160,97 грн.

В судовому засіданні позивач вказав, що належним відповідачем у справі є
військова частина А 1671. Уточнив позовні вимоги та просив визнати
неправомірними дії відповідача щодо невиплати позивачу компенсації за
неотримане продовольче забезпечення в розмірі 34160,97 грн. (з урахуванням
індексу інфляції), стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Позивач
в судовому засіданні надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, що
викладена в позовній заяві, позов просив задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, а
зокрема зазначив, що позивачем порушено строк звернення до адміністративного
суду на застосуванні наслідків, передбачених ст. 100 КАС України. В обґрунтування
правомірності дій відповідача, представник відповідача посилається на Закон
України 17.02.2000 року «Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів» (яким було призупинено дію частини 2
статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями грошової
компенсації замість продовольчого пайка). Просив у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення
позивача, представника відповідача, розглянувши письмові заперечення
відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити повністю.

Суд виходив з наступного.

Позивач - ОСОБА_1- проходив військову службу у військовій частині А 1671.
За час проходження військової служби позивач продовольчим пайком у повній мірі
не забезпечувався.

Наказом № 34-ПМ від 23 грудня 2005 року командира 13 армійського корпусу
позивача звільнено з військової служби у запас, наказом командира військової
частини А 1671 від 31 грудня 2005 року № 317 позивача виключено зі списків
особового складу частини.

За період служби позивачу з 11 березня 2000 року по день виключення зі
списків особового складу Рівненського обласного військового комісаріату та всіх
видів забезпечення - 23.12.2005 року позивачу не виплачувалася грошова
компенсація за продовольче забезпечення.

За вимогами ст. 21, 22 Бюджетного Кодексу України, відповідач є
розпорядником (відповідного рівня) коштів бюджетного призначення і використовує
кошти, які надійшли в порядку виконання Закону України "Про Державний
бюджет України".

Частина 2 ст.9 Закону України “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей” передбачає, що військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і
продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію
замість них.

Однак, Законом України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”
(від 17.02.2000 року, який вступив в дію 11.03.2000 року), дію ч.2 ст. 9 Закону
України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей” в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих
пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них було призупинено.

Закон України від 11.03.2000 року “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” набув чинності з 11 березня 2000 року, неконституційним
у встановленому порядку не визнаний та підлягає обов'язковому виконанню на
території України. На день звернення позивача до суду зазначена норма закону не
втратила свою силу та є чинною.

До компетенції адміністративних судів не відносяться питання щодо
відповідності нормативно-правових актів Конституції України.

Позивач про порушення своїх прав на тримання грошової компенсації за
неотримане продовольче забезпечення повинен був дізнатися з дня вступу в дію
Закону України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” - 11.03.2000
року та з дня свого звільнення з військової служби - 23.12.2005 року.

З позовною заявою до суду позивач звернувся лише 31.07.2008 року.
Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач не
заявляв, не надав суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду.

Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС
України, пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Представник
відповідача наполягав на застосуванні наслідків, передбачених ст.100 КАС
України.

За вище викладених обставин, суд прийшов до висновку
про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у зв'язку з пропуском звернення до адміністративного суду.

Позивач звільненвий від сплати судового збору, відповідач
не надав доказів понесенння судових витрат, а відтак, у суду відсутні підстави
для застосування ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства України,
суд, -

П О С
Т А Н
О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне
оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову.
Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення
постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.М.Шевчук

Повний текст постанови складено 29.09.2008
року.

Постанова не набрала законної сили.

Суддя
С.М.Шевчук