Справа № К-27564/06
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2008-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Ліпського Д.В. -
головуючий,

Амєліна С.Є. -
суддя-доповідач,

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Чернігівської області
від 11 травня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Чернігівській області про поновлення на службі,

в с т а н о в и л а :

26 січня 2006 року ОСОБА_1
звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом.

Зазначав, що проходив службу на посаді начальника
відділення державної служби боротьби з економічною злочинністю Ніжинського
міськрайонного відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Чернігівській області, з якої наказом
начальника Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Чернігівській області від 16 грудня 2005 року №293 о/с
звільнений за пунктом 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української
РСР.

Вважаючи звільнення незаконним ОСОБА_1 просив визнати наказ
нечинним, поновити на службі на займаній перед звільненням посаді.

Постановою Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 23 лютого 2006 року позов задоволено.

Постановою судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернігівської області від 11 травня
2006 року рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено в
задоволенні позову.

В касаційній скарзі позивач зазначає, зокрема, що суд
апеляційної інстанції не врахував те, що його звільнено на наступний день після
вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тобто поспішно, а наказ про звільнення
отримав лише 27 грудня 2005 року. Посилаючись на порушення норм матеріального
та процесуального права, просить скасувати судове рішення та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника
відділення державної служби боротьби з економічною злочинністю Ніжинського
міськрайонного відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Чернігівській області.

Наказом начальника Ніжинського міськрайонного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в
Чернігівській області від 16 грудня 2005 року №685 його притягнуто до
дисципінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в органах
внутрішніх справ.

Наказом начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 16
грудня 2005 року №293 о/с звільнений в запас Збройних Сил за пунктом 66 (за
скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів
внутрішніх справ) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ Української РСР.

Підставою для видання наказів стала дорожньо-транспортна
пригода, яка відбулася 15 грудня 2005 року о 17 год. 30 хв.: позивач в
нетверезому стані не впоравшись з керуванням власним автомобілем здійснив наїзд
на громадянина ОСОБА_2., внаслідок якого останній отримав тяжкі тілесні
ушкодження. Не надавши медичної допомоги позивач з місця пригоди зник, від
проходження огляду на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я відмовився.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про
міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ Української РСР, що затверджений Указом Президії Верховної
Ради Української РСР від 29 липня 1991 року.

Відповідно до пункту 66 Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР особи
рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При
цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення,
тобто, в даному випадку у запас Збройних Сил.

Пунктом 28 Дисциплінарного статутом органів внутрішніх
справ Української РСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин,
було передбачено, що стягнення повинно бути накладено в строк до одного місяця
з того дня, як про проступок стало відомо начальнику, а в разі проведення по
цьому проступку службової перевірки чи порушення кримінальної справи - не
пізніше одного місяця з дня закінчення службової перевірки чи провадження по
кримінальній справі.

Вказані нормативно-правові акти не містять обмежень щодо
нижньої межі строку накладення дисциплінарних стягнень, тому посилання позивача
на поспішність звільнення зі служби в органах внутрішніх справ є неприйнятним.

Згідно пунктів 31
й 32 вказаного Статуту таке дисциплінарне стягнення як звільнення оголошуються
в наказі. Про накладення дисциплінарного стягнення оголошується працівникові
особисто, перед строєм чи на нараді (зборах). Дисциплінарне стягнення
виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення.

Ознайомлення позивача з наказом про звільнення 27 грудня
2005 року не є порушенням вимог вказаних нормативно правових актів і не є підставою для поновлення на службі.

Вирішуючи спір апеляційний суд прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що суб'єкт владних повноважень правомірно звільнив позивача зі
служби в органах внутрішніх справ за пунктом 66 (за скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ)
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР.

Рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 226 Кодексу
адміністративного судочинства України підстав для його скасування та залишення
в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити
без задоволення, а постанову судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернігівської
області від 11 травня 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх
відкриття.

Судді:

Д.В.
Ліпський С.Є. Амєлін М.І. Гурін М.Г. Кобилянський В.В. Юрченко