Справа № 9/304
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 9/304
ОСОБА_1 Олександра Івановича
Міністерства юстиції України
визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди
суддя: Кротюк О.В.
Судді:
судового засідання: Таран Т.К.
Від позивача ОСОБА_1
Від відповідача-1 ОСОБА_2(довіреність № 29-22/123 від
Від відповідача-2 ОСОБА_3 (довіреність № 2-22/1097 від
справи:
Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Міністерства
юстиції України з вимогами:
визнати протиправною бездіяльність,
що полягає у ненаданні роз'яснення порядку оскарження прийнятого за скаргою
зобов'язати відповідача надати
письмове роз'яснення порядку оскарження прийнятого за скаргою позивача рішення
із зазначенням, до якого саме суду позивач має право оскаржити рішення, та хто
є у порядку підлеглості вищою посадовою особою, до якої позивач може подати
визнати протиправною бездіяльність,
що полягає у не вирішенні порушеного у скарзі від 06.02.2008 р. питання, щодо
неправомірних дій Головного управління юстиції у Київській області по ненаданню
роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення;
зобов'язати відповідача вирішити
порушене в скарзі від 06.02.2008 р. питання щодо відсутності у листі Головного
управління юстиції у Київській області № 4918/5 від 29.12.2007 р. роз'яснення
порядку оскарження прийнятого рішення;
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 100,00 грн.;
відшкодування судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
в рішенні відповідача, прийнятому за результатом розгляду скарги позивача,
відсутнє роз'яснення порядку оскарження такого рішення, що є порушенням Закону
України «Про звернення громадян».
Відповідач позовні вимоги не
визнає, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю,
оскільки зверненняОСОБА_1 від 06.02.2008 р., оформлене у вигляді скарги,
розглянуто у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та Законом
України «Про звернення громадян», якими не зобов'язано орган державної влади
надавати роз'яснення порядку оскарження рішень, прийнятих за результатом
Розглянувши подані сторонами документи
і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення
спору по суті, суд,
позивач 06.02.2008 р. звернувся із
скаргою до Міністерства юстиції України про вжиття необхідних заходів щодо
вирішення порушених у скарзі питань та притягнення винних до відповідальності,
оскільки на заяву позивача від 19.12.2007 р. про надання копій переліку
документів виконавчого провадження № 77 рішенням Головного управління юстиції у
Київській області, оформленим у вигляді листа, від 29.12.2007. відмовлено
заявникові в задоволенні такої заяви.
04.03.2008 р. Департаментом
Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надано відповідь за №
п-6225-25, оформлену у вигляді листа, якою повідомлено:
«Статтею 11-1 Закону України «Про
виконавче провадження»встановлено, що сторони та інші учасники виконавчого
провадження мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження,
робити з них виписки, знімати копії, подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні і письмові
пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх
питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі при
проведенні експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших
учасників виконавчого провадження, заявляти відводи у випадках, передбачених
цим Законом, оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань
виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими цим Законом.
Відповідно до вимог статті 27
вказаного Закону копії постанов державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі-документи виконавчого провадження), які повинні
бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою
Враховуючи викладене, повідомляємо,
що вимогами чинного законодавства не передбачено обов'язковість доведення до
відома сторін виконавчого провадження переліку документів виконавчого
Додатково роз'яснюємо, що пунктом 3
статті 71 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що якщо особа, яка
бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна
зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де
вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку
і витребовує необхідні докази.
Разом з цим зазначаємо, що
посилання у Вашому зверненні від 06.02.2008 на порушення вимог частини 4 статті
15 та частини 8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»не знайшло
свого підтвердження, оскільки зазначені норми відсутні у вищевказаному
Відповідно до п. 1 та п. 2
Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 14.11.2006 р. № 1577 визначено, що Мін'юст є центральним
органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України. Мін'юст у своїй діяльності керується Конституцією
та законами України, а також указами Президента України і постановами Верховної
Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами
Кабінету Міністрів України та цим Положенням.
Згідно з підпунктом 48 пункту 4
Положення № 1577 Мін'юст організовує розгляд звернень громадян з питань, що
належать до його компетенції і пов'язані з роботою управлінь юстиції, а також
підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління
Міністерства, вживає відповідних заходів.
У відповідності до частини другої
статті 19 Конституції України (№ 254к/96-ВР від 28.06.1996р.) органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.
Ст. 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов'язані
розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом
Закон України "Про звернення
громадян" від 2 жовтня 1996 року393/96-ВР регулює питання практичної
реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції
про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії
посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам
України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав і
законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Статтею 1 Закону України "Про
звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями,
скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Нормами статті 3 Закону України
«Про звернення громадян»визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти
викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви
(клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення
громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та
чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення
чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ,
організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів
місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою
відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про
поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України
"Про звернення громадян" визначено, що звернення, оформлені належним
чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та
Положеннями статті 15 Закону
України «Про звернення громадян»встановлено, що органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати
рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці
заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях)
питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні
вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 16 Закону
України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної
влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання
громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку
підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина
права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі
відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою
рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу
особисто або через уповноважену на це іншу особу.

До скарги додаються наявні у
громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше,
а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду
повертаються громадянину.

Відповідно до статті 17 Закону
України «Про звернення громадян» скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути
подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з
моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення
громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного
терміну, не розглядаються.

Рішення вищого державного органу,
який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до
суду в термін, передбачений законодавством України.

Відповідно до положень статті 18
Закону України «Про звернення громадян»громадянин, який звернувся із заявою чи
скаргою до органів державної влади, має право, зокрема, одержати письмову
відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до статті 20 Закону
України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх
отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації
або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти
днів.

На обґрунтовану письмову вимогу
громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею
терміну.

Звернення громадян, які мають
встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Інструкція про порядок розгляду
звернень та особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, в
установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затверджена
наказом Міністерства юстиції України від 18 березня 2004 р. N 26/5,
зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 березня 2004 р. за N 342/8941,
розроблена згідно із Законом України від 2 жовтня 1996 року "Про звернення
громадян", Указом Президента України від 7 лютого 2008 року N 109,
постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року N 348 "Про
затвердження Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах
державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на
підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в
засобах масової інформації", дублює положення Закону України «Про
звернення громадян».

Аналізуючи матеріали справи,
пояснення сторін в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки відповідач при розгляді скарги позивача від
06.02.2008 р. діяв в межах та у спосіб, встановлені Законом України «Про
звернення громадян». Адже позивач звернувся до відповідача саме із скаргою на
дії та рішення Головного управління юстиції у Київській області у порядку
підлеглості. При цьому, статтею 16 Закону України «Про звернення громадян»чітко
встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади подається у
порядку підлеглості вищому, що не позбавляє громадянина права звернутися до
суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу
або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до
суду. Разом з цим, стаття 17 Закону України «Про звернення громадян»передбачає,
що рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з
ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений
законодавством України.

Отже, враховуючи вказане вище,
Законом України «Про звернення громадян»не покладено обов'язок на державний
орган, який виніс рішення за результатом розгляду скарги, роз'яснювати порядок
оскарження такого рішення, а передбачено право скаржника на оскарження таких
рішень в судовому порядку. Адже статтею 15 Закону України «Про звернення
громадян», якою позивач обґрунтовує позовні вимоги, покладено обов'язок органу
державної влади роз'яснювати порядок оскарження рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених саме у заяві (клопотанні), а не скарзі.
Враховуючи те, що органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,
вимоги визнати протиправною бездіяльність, що полягає у ненаданні роз'яснення
порядку оскарження прийнятого за скаргою позивача рішення, зобов'язати
відповідача надати письмове роз'яснення порядку оскарження прийнятого за
скаргою позивача рішення із зазначенням, до якого саме суду позивач має право
оскаржити рішення, та хто є у порядку підлеглості вищою посадовою особою, до
якої позивач може подати скаргу, задоволенню не підлягають.

Щодо вимог визнати протиправною
бездіяльність, що полягає у не вирішенні порушеного у скарзі від 06.02.2008 р.
питання, щодо неправомірних дій Головного управління юстиції у Київській
області по ненаданню роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення та
зобов'язати відповідача вирішити порушене в скарзі від 06.02.2008 р. питання
щодо відсутності у листі Головного управління юстиції у Київській області №
4918/5 від 29.12.2007 р. роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення суд
дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки позивач у скарзі
при оскарженні його права на роз'яснення порядку адміністративного оскарження
обґрунтовував свої доводи положеннями ч.4 ст. 15 та ч. 8 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження». При цьому, зазначеними нормами врегульовані
питання участі у виконавчому провадженні перекладача та вимоги до виконавчого
документа. Отже, при зверненні до відповідача із скаргою позивач обґрунтовував
свої вимоги з покликанням на норами, які відсутні у Законі «Про виконавче
провадження», що унеможливлює встановлення факту порушення та відновлення
порушених прав, не передбачених законом.

Враховуючи такі обставини, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими також, так
як відповідачем в оскаржуваному рішенні правомірно та обґрунтовано зауважено
сконцентровано увагу позивача, що посилання позивача у зверненні від 06.02.2008
р. на порушення вимог частини 4 статті 15 та частини 8 статті 19 Закону України
«Про виконавче провадження»не знайшло свого підтвердження, оскільки зазначені
норми відсутні у вказаному законі.

Щодо вимоги про відшкодування
моральної шкоди у розмірі 100,00 грн., то суд дійшов висновку, що вона
задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які
зумовлюють наявність моральної шкоди, так як, позивачем не надано жодних
змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди.
Суд не приймає до уваги твердження позивача про заподіяння йому моральної
шкоди, яка полягає у зверненні до суду, що зумовило необхідність використання
відпуски без збереження заробітної плати для участі у судових засіданнях та для
вчинення інших дій, оскільки звернення до суду -це виключне право та бажання
позивача. Крім того, позивач не вважав за необхідне скористатись правом,
передбаченим статтею 122 КАС України. Щодо твердження позивача про погіршення
стану здоров'я, яке зумовлене судовими справами, суд також не приймає до уваги,
оскільки позивач не надає жодних доказів на підтвердження такого твердження, та
спричинення моральної шкоди саме оскаржуваними діями відповідача та судовими
справами. Інших підстав позивачем не наведено.

Частиною 1 ст. 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно
з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони зокрема:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія);

9)
з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом не встановлено порушень
відповідачем вищезазначених принципів.

Згідно з ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного
позову.

Зважаючи на всі наведені обставини
в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не
підлягають.

В зв'язку з тим, що в задоволенні
адміністративного позову відмовлено повністю, судовий збір не підлягає
відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної
скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя
О.В. Кротюк

Судді К.С.Винокуров

І.А.Качур

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі
- 08.12.2008.