Справа № 22-а-1283-Ф/07
Суддя: Мудрова В.В.
Дата ухвалення: 2007-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-1283-Ф/07 Головуючий
суду першої інстанції: Латинін Ю.А.
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції: Мудрова В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
грудня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого -
судді Ломанової Л.О.,

суддів: Притуленко О.В., Мудрової В.В.

при секретарі Петриченко
О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії справу адміністративної
юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини А 0156 про
визнання дій незаконними та стягнення невиплаченого грошового забезпечення, за
апеляційною скаргою військової частини А 0156 на постанову Феодосійського
міського суду АР Крим від 6 червня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
2007 року ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої вимоги ст. ст. 2, 9 ЗУ «Про соціальний
захист військовослужбовців та членів їх сімей», звернувся до суду з позовом до
ВЧ А 0156 про визнання дій командування незаконними та стягнення невиплаченого
грошового забезпечення у розмірі 1411, 74 грн., посилаючись на те, що ця
компенсація, яка передбачена вказаним Законом, при звільнені з військової
служби у серпні 2005 року, йому виплачена не була.

Постановою
Феодосійського міського суду АР Крим від 6 червня 2007 року позов задоволений
частково - визнано дії командування військової частини А 0156 щодо невиплати
грошової компенсації за неодержане речове майно ОСОБА_1 при звільненні в запас
з лав Збройних Сил України незаконним; стягнуто з відповідача на користь позивача
заборгованість з грошової компенсації замість належного до видачі речового
майна у сумі 1411, 74 грн. та судові витрати. В решті вимог щодо стягнення ІТО
у розмірі 7, 50 грн. відмовлено.

У
апеляційній скарзі командира військової частини А 0156 ставиться питання про
скасування вказаної постанови з прийняттям нової - про залишення
адміністративного позову без задоволення.

В
обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не застосував до позову
строк звернення до адміністративного суду передбачений ст. 99 КАС України.
Стверджує, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини у справі,
оскільки довідка на отримання грошового забезпечення надана позивачем,
розрахована не фахівцями в галузі статистики.

Апелянт
вважає, що командування військової частини А 0156 не порушувало прав позивача.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Приймаючи
оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії
командування військової частини А 0156 щодо невиплати позивачу грошової
компенсації за речове забезпечення при звільненні його з військової служби
суперечать чинному законодавству і вказані вимоги на суму 1411, 74 грн.
підлягають задоволенню.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Судом
встановлено, що позивач проходив військову службу в військової частині А 0156 і
наказом командира військової частини № 181 від 23 серпня 2005 року звільнений з
військової служби (а.с. 8). За час проходження служби позивач не отримував
компенсацію взамін речового майна, що підтверджується довідкою, виданою
відповідачем (а.с. 6). Сума грошової компенсації взамін речового майна складає
1411, 74 грн.

Законом України «Про
соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що
військовослужбовці під час проходження служби одержують за рахунок держави
грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за їх
бажанням - грошову компенсацію замість них.

Тобто,
дана норма регулює питання виплати компенсацій військовослужбовцям за ці види
забезпечення під час проходження ними служби відповідно до Закону України «Про
деякі міри по економії бюджетних коштів» призупинена саме для цієї категорії
військовослужбовців.

Разом з
тим, в Положенні «Про забезпеченні військовослужбовців Збройних Сил України»
затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 1135 від 22 липня 1998
року зазначається, що при звільнені військовослужбовців з ними проводиться
розрахунок згідно законодавства, а пунктом 28 цієї постанови передбачено, що
військовослужбовці звільнені з військової служби у запас або у відставку з
правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове
майно, яке вони не отримали під час звільнення. Дана норма, як прямо
зазначається в вищевказаної постанові поширюється саме на військовослужбовців
які були звільнені.

Враховуючи
наведені положення, висновок суду першої інстанції про те, що дії командувача
військової частини А 0156 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за
речове забезпечення при звільненні його з військової служби суперечать чинному
законодавству є правильним.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що твердження апелянта про те, що командування
військової частини А 0156 не порушувало прав позивача не заслуговує на увагу.

Відповідно
до положень ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи
вимоги наведеної норми, посилання апелянта щодо пропуску строку звернення до
адміністративного суду з відповідним позовом не може бути підставою для
скасування оскаржуваної постанови, оскільки у матеріалах справи відсутні докази
звернення (клопотання) представників відповідача про відмову у задоволенні
позову на підставі пропуску позивачем строку звернення до адміністративного
суду.

Відповідно
до положень ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає
спору.

На
підставі наведеного положення та враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні
заяви щодо неприйняття довідки на отримання грошового забезпечення наданої
позивачем, посилання апелянта на неповне з'ясування обставин у справі не
заслуговують на увагу. Крім того, розрахунок вказаної довідки здійснений
працівниками відповідача.

Таким
чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
і процесуального права, а тому скасуванню постанова Феодосійського міського
суду АР Крим від 6 червня 2007 року не підлягає.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 198, 200, 205 та 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу військової частини А 0156 відхилити.

Постанову
Феодосійського міського суду АР Крим від 6 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення, однак може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня набрання законної сили.