Справа № 2а-268/2007
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2007-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-268/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2007 року

Малиновський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді
Джабурія ОБ.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в
місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1до Одеської міської ради
в особі Управління архітектури та містобудування про зобов'язання вчинити певні
дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1. звернулася до суду із позовом до Одеської
міської ради в особі Управління архітектури та містобудування про зобов'язання
вчинити певні дії.

Під час судового засідання позивачки підтримав позовні вимоги та зазначив,
що 28.12.1998 року відповідно до ст. 118 Земельного Кодексу України він
звернувся до Одеської міської ради із заявою про передачу йому безоплатно у
власність присадибну ділянку, на якій знаходиться житлова будівля, площею 765
кв. м. Одеська міська рада надала дозвіл на розробку проекту відведення
вищевказаної земельної ділянки. Він звернувся до проектної організації, яка
розробила проект відведення земельної ділянки. Даний проект відведення, він
погодив з природоохоронними та санітарно-епідемічними органами. 15.03.2004 року
він звернувся до відповідача з проханням погодити вищевказаний проект
відведення земельної ділянки. 16 грудня 2004 року відповідач відмовив йому у
погодженні проекту відведення мотивуючи відмову тим, що 165 кв. м. даною
земельною ділянкою він заволодів самозахватом. На підставі наведеного позивач просить зобов'язати Одеську
міську раду в особі Управління архітектури та містобудування погодити проект
відведення земельної ділянки площею 765 кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, на якій розташована моя житлова будівля, для одержання її у
власність.

Представник відповідача з позовом не згодний, просив у ньому відмовити, та
зазначив, що згідно витяга з рішення Виконкому ОМР 5/УП- 1950р. № 852, гр.
ОСОБА_1 під індивідуальне житлове будівництво виділено земельну ділянку площею
600 кв. м. В наступний час розмір ділянки збільшився. Позивач користується
зазначеною ділянкою дуже довго, але для погодження документації з наступною
передачею землі у власність позивача, немає підстав для застосування
набувальної давнини згідно ЗК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований та
не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Судом
установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вищевказана земельна ділянка перейшла у користування позивача в 1984 році з
переходом права власності на житловий будинок, що на ній знаходиться, який він
отримав у спадщину від свого батька ОСОБА_2.

На даний час право власності на житловий будинок підтверджується свідоцтвом
на право власності, що видане виконавчим комітетом Іллічівської районної ради
народних депутатів 14 лютого 1995 року.

Вищевказаною земельною ділянкою позивач користується із моменту смерті
батька, а саме з 15 липня 1984 року.

Як зазначено у витягу з рішення Виконкому ОМР 5/УП-
1950р. № 852, гр. ОСОБА_1 під індивідуальне житлове будівництво виділено
земельну ділянку площею 600 кв. м. Відповідно до листа Управління архітектури
та містобудування ОМР від 16.04.2004р. № 5710/с, було розглянуто заяву гр.
ОСОБА_1 про можливість передачі у приватну власність земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1. Відповідачем було повідомлено ОСОБА_1 про
необхідність

-переробки технічного звіту,
відновлення меж земельної
ділянки у відповідності
до первісних
правовстановлювальних документів на землекористування.

В листі Управління архітектури та містобудування ОМР від 16.12.2004 р. №
1417пр-М/2834/о зазначено, що за наданим до УАМ ОМР проектом відведення
земельної ділянки, площа зазначеної ділянки складає 765 кв. м. та збільшення
площі ділянки на 165 кв. м. відбулось за рахунок самозахвату території 1-го Кустанайського
провулку.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 69, 70, 71 КАС України, судочинство
здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Закону України „Про власність в Україні", власність в
Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. До державної
власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і
власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).
Суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці
в особі місцевих рад.

Відповідно до ст. 12 ЗК України, п. 34 ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" питання щодо відчуження земель
комунальної власності є виключною компетенцією відповідної міської ради та
вирішуються виключно на пленарних засіданнях такої ради шляхом прийняття
рішень. Пункт 2 ст. 83 Земельного кодексу України, передбачає, що в комунальній
власності перебувають усі землі в межах населених пунктів відповідних рад.
Відповідно до ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у
власність громадян проводиться у разі: приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ
та організації; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної приватизації.

Пунктом 1 ст. 118 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена у
приватизації земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, подає заяву до
відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. П.1. ст. 120 Земельного Кодексу України
вказує на те, що при переході права власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі
цивільно правових угод.

Суду не надано доказів укладання цивільно-правової угоди, та й це
неможливо, оскільки ця земельна ділянка була передана батьку позивача не у
власність, а у постійне користування для забудови, що підтверджується рішенням
виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих № 852 від 05 липня 1950
року.

Ст. 119 Земельного Кодексу України вказує на те, що громадяни, які
добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом
15 років, можуть звернутися до органу державної влади або місцевого
самоврядування з клопотанням про передачу її у власність. Суд вважає, що
позивач не може скористатися зазначеною нормою матеріального права, так як
відрахунок 15 років починається із дня набрання чинності ЗК України.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи наведені вище обставини, суд вважає, що представник відповідача
представив суду доказі в обґрунтування своєї позиції, зазначені доводи законні
та обґрунтовані, на підставі чого суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.
17, 69,104,158-164,167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1до Одеської міської ради в особі Управління архітектури та
містобудування про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції в порядку ст. 186 КАС України.