Справа № К-2308/08
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного
суду України у складі:

головуючого
- Панченка О.Н.,

суддів:
Горбатюка С.А., Мироненка О.В., Смоковича М.І., Чумаченко Т.А.,

розглянувши
у письмовому провадженні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1до Управління Пенсійного
фонду України в місті Алчевськ Луганської області (далі - УПФУ в місті
Алчевськ) про визнання протиправною відмови в перерахунку пенсії та стягнення
боргу у зв'язку з цим неперерахуванням, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою УПФУ в місті
Алчевськ на постанову Алчевського міського суду Луганської області від 25
жовтня 2007 року, додаткову постанову Алчевського міського суду Луганської
області від 16 листопада 2007 року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2008
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до УПФУ в місті Алчевськ про визнання
протиправною відмови в перерахунку пенсії та стягнення боргу у зв'язку з цим
неперерахуванням.

Вимоги обґрунтовував тим, що
він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІІ групи. Крім того, статтею 14
Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) його віднесено до
першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі цього Закону йому призначено пенсію
та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну його здоров'ю, розмір яких
повинен визначатися виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлена
законами, але відповідач визначив розмір зазначених пенсій позивачеві згідно з
постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1
«Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету» (далі - Постанова КМУ № 1) виходячи з базової величини для обчислення
конкретних державних пенсій та додаткових пенсій за шкоду, заподіяну особам,
віднесеним до 1 категорії, відповідно 19,91 гривні.

Позивач стверджував, що статтями 50 та 54 Закону №
796-ХІІ встановлено, що він має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, та
розмір його пенсії не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.
Відповідач усупереч зазначеним нормам не провів відповідне нарахування цих
пенсій. Крім того, не проводить їх перерахунок після встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як це
передбачено частиною третьою статті 67 Закону №
796-ХІІ. Тому він звернувся до відповідача щодо проведення відповідного
визначення та перерахунку зазначених пенсій, однак отримав відмову.

Просив визнати протиправною вказану відмову УПФУ в місті Алчевськ та зобов'язати відповідача
нарахувати йому пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком виходячи зі встановленого розміру мінімальної пенсії за
віком станом на 01 листопада 2006 року, 01 січня 2007 року, 01 квітня
2007 року та стягнути з відповідача на його користь 12 999,14 гривні, які не
були йому нараховані та виплачені з 01 листопада 2006 року по 01 жовтня 2007
року.

Постановою Алчевського міського суду Луганської області від 25 жовтня 2007
року позовні вимоги задоволено повністю. Додатковою постановою цього суду від
16 листопада 2007 року виправлено арифметичні помилки, що були допущені в
постанові від 25 жовтня 2007 року.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2008
року постанову суду першої інстанції від 15 жовтня 2007 року та додаткову
постанову від 16 листопада 2007 року залишено без змін.

У касаційній скарзі УПФУ в місті Алчевськ зазначає, що судами не враховано,
що частиною п'ятою статті 54 Закону № 796-ХІІ
питання щодо обчислення пенсій за цим Законом віднесено до компетенції Кабінету
Міністрів України, який своєю постановою від 3 січня 2002 року № 1 встановив
базову величину для обчислення конкретних державних пенсій та додаткових пенсій
за шкоду, заподіяну особам, віднесеним до 1 категорії, відповідно 19,91 гривні.
Саме згідно з положеннями цієї постанови відповідач визначив розмір пенсій
позивачеві. Крім того, відповідач вказує, що ним відповідно
до статті 67 Закону № 796-ХІІ зроблено перерахунок пенсій позивачеві в
разі встановлення нового розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального
права, відповідач просить скасувати їхні рішення та ухвалити нову постанову про
відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що
відповідач повинен здійснити нарахування та виплату пенсій позивачу виходячи з
їх розмірів, встановлених Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №
1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету».

Висновки судів відповідають обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни
мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі
України від 28 лютого 1991 року
№ 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Судами попередніх інстанцій встановлено, і це не заперечують сторони, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків
аварії, його визнано
інвалідом ІІ групи. Положеннями статті 14 Закону № 796-ХІІ його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в
усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій
за віком.

За таких обставин правильними та такими, що відповідають
Закону № 796-ХІІ, є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач має
право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за
віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією
України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України (254к/96-ВР), закону України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над підзаконними актами, суди першої та апеляційної
інстанцій прийшли до правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта
статті 54 Закону № 796-ХІІ, а не Постанова КМУ № 1, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Також суди правильно не взяли до уваги посилання
відповідача на частину п'яту статті 54 Закону № 796-ХІІ, якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки
надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону,
в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за
віком.

Зі статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час
визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на викладене правильними є висновки судів
попередніх інстанцій щодо невзяття до уваги положень частини третьої статті 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для
відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання
пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону
№ 796-ХІІ.

Безпідставними також є посилання відповідача на
відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначених пенсій у таких
розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ, щодо визначення розміру та
виплати пенсій.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від
нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому правильними також є висновки судів попередніх інстанцій щодо
протиправності відмови відповідачем у перерахунку пенсій у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму статтею 65 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та статтею 62 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік» було
встановлено мінімальний розмір пенсії за віком із 1 жовтня 2006 року в
розмірі 366 гривень, із 1 січня 2007 року - 380 гривень, із 1 квітня 2007 року
- 406 гривень, який суди попередніх інстанцій застосовували під час перевірки
законності дій відповідача щодо проведення перерахунку пенсій та невиплати
недонарахованої суми пенсій.

Отже, суди першої та апеляційної
інстанцій правильно зобов'язали відповідача здійснити перерахунок пенсій
позивачеві з врахуванням наведених вище розмірів та визначили розмір
недонарахованої суми пенсій.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

З огляду на викладене оскаржувані рішення судів першої та апеляційної
інстанцій є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування чи зміни
немає.

Керуючись статтями 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в
місті Алчевськ Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Алчевського міського суду Луганської області
від 25 жовтня 2007 року, додаткову постанову Алчевського міського суду
Луганської області від 16 листопада 2007 року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2008
року в цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили
з моменту її проголошення, але може бути оскаржена за винятковими обставинами
до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття таких
обставин.

Головуючий
О.Н. Панченко

Судді
С.А. Горбатюк

О.В. Мироненко

М.І. Смокович

Т.А. Чумаченко