Справа № 4/492
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
07.10.2008 р. 12 год. 10 хв.
№ 4/492
позовом ОСОБА_1
до Генеральної прокуратури України,
Начальника Київського СІЗО Управління
державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та
Київській області Балдука О.І.
про про визнання дії
незаконними та зобов'язання вчинити дії.
Суддя Вовк
Секретар судового засідання Жовтяк Я.В.
Генеральної прокуратури України
ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 07.10.2008 року проголошено
вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено 10.10.2008 року.
СПРАВИ:
звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Генеральної
прокуратури України та до Начальника Київського СІЗО Управління державного
департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській
області Балдука О.І. про визнання протиправним та скасування рішення
Генеральної прокуратури України від 21.07.2008 року про видачу ОСОБА_1., про
визнання незаконними дій щодо організації та здійснення передачі ОСОБА_1.
правоохоронним органам Російської Федерації та про визнання незаконними дії
Генеральної прокуратури України та начальника Київського СІЗО № 13 щодо відмови в задоволенні скарги захисника про
звільнення ОСОБА_1. з під варти.
Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2008 року відкрито
провадження у адміністративній справі № 4/492.
У судовому
засіданні представник Позивача позов підтримав з урахуванням внесених
16.09.2008 року змін та доповнень та просив суд позов задовольнити.
вимоги мотивовані тим, що рішенням Держкомнацрелігії ОСОБА_1 надано статус
біженця. Воно було виконано шляхом видання 06.03.2008 року ОСОБА_1 відповідного
посвідчення, на підставі якого він набув
відповідні права та обов'язки, передбачені ст. 26 Конституції України і Законом
України «Про біженців». Внесення прокурором протесту на вказане Рішення не
призупинило користування ОСОБА_1. правами і гарантіями біженця. Він не міг бути
переданий по екстрадиції до правоохоронних органів Російської Федерації.
ГПУ проти позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні з тих
підстав, що внесення прокурором протесту та його звернення до суду про визнання
акта незаконним зупиняє дію правового акта і тому рішення Держкомнацрелігій про
надання статусу біженця ОСОБА_1 не є чинним.
З огляду на відсутність чинного і ухваленого відповідно до вимог
законодавства України рішення про надання статусу біженця, а також будь-яких
фактичних або юридичних обставин, які б унеможливлювали видачу, рішення
Генеральної прокуратури України від 21.07.2008 року про екстрадицію Кузнєцова
до Російської Федерації було прийняте на законних підставах.
в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений.
матеріали справи, суд -
ГУБОЗ МВС України в м. Києві 19.07.2007 року був затриманий ОСОБА_1, який
розшукувався правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до
кримінальної відповідальності.
Шевченківського району суду м. Києва від 27.08.2007 року його взято під варту
до фактичної передачі правоохоронним органам Російської Федерації.
Апеляційного суду м. Києва апеляцію захисника залишено без задоволення, а
постанову суду Шевченківського району м. Києва від 27.08.2007 року без змін.
перебуваючи у процедурі екстрадиції, звернувся із заявою до Управління
міграційної служби у м. Києві про надання йому статусу біженця.
комітетом України у справах національностей та релігій прийнято Рішення № 91-08
від 05.03.2008 року про надання ОСОБА_1 статусу біженця.
року ОСОБА_1 видано посвідчення біженця (НОМЕР_1).
року заступником Генерального прокурора України на Рішення № 91-08 від
05.03.2008 року внесено протест (за вих. № 07/1/1-126).
заступника Голови Держкомнацрелігії за вих. № 9/1-11-104 від 05.05.2008 року
відхилено протест на вказане Рішення.
подальшому, з огляду на відхилення протесту, Генеральна прокуратура України
20.05.2008 року звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення
Держкомнацрелігій про надання статусу біженця ОСОБА_1
Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.07.2008 року у задоволенні
позову Генеральної прокуратури України відмовлено. На вказане рішення суду
Генеральною прокуратурою 18.08.2008 року внесено апеляцію (вих. №
прокуратури) про видачу (екстрадицію) ОСОБА_1. до Російської Федерації.
року ОСОБА_1 за дорученням ГПУ був фактично переданий представникам
компетентних органів Російської Федерації.
докази у справі та положення нормативно правових актів, що регулюють спірні
питання, суд приходить до наступних висновків.
до ч.ч. 3,4 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру»протест прокурора зупиняє
дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом
або посадовою особою у десятиденний
строк після його надходження. Про
цей же строк повідомляється прокурору.
відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може
звернутися з заявою
до суду про
визнання акта незаконним. Подача
такої заяви зупиняє дію правового акту.
Закону України «Про біженців»N 2557-III
цей Закон визначає правовий статус біженця в Україні, порядок надання,
втрати та позбавлення статусу біженця, встановлює державні гарантії захисту
чинності з дня опублікування в Офіційному віснику України, 2001, N 29, тобто з 03.08.01.
даного Закону передбачено підстави втрати та позбавлення статусу біженця,
порядок, строки прийняття рішення про втрату або позбавлення статусу біженця,
зазначено, що посвідчення біженця та проїзний документ біженця для виїзду за
кордон вилучаються або визнаються недійсними, про що орган міграційної служби
протягом трьох робочих днів інформує орган внутрішніх справ за місцем проживання
особи і відповідний орган спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб, передбачено
можливість оскарження такого рішення та обов'язок залишити територію України у
разі не використання права на оскарження.
Позивачем, на думку Відповідача, ним було зупинено статус біженця Позивача
шляхом внесення протесту, а потім оскарження до суду відхилення протесту.
встановлено судом, і фактично не заперечується Відповідачем, зупинення статусу
біженця є за логікою ГПУ його втратою на час розгляду протесту чи час розгляду
Відповідач, він виходив з повноважень, передбачених ст. 21 Закону України «Про
Відповідачем не враховано наступне.
Закону України «Про прокуратуру», якою передбачено таке повноваження, діє з
2557-III діє з 03.08.01.
України N 2557-III не передбачено такої підстави для втрати або позбавлення
статусу біженця як внесення протесту прокурором чи-то оскарження ним незгоди з
його протестом. Законом N 2557-III не наділено прокурора повноваженнями
приймати рішення про втрату або позбавлення статусу біженця, що фактично
відбулося з Позивачем.
загальними положеннями теорії держави та права у разі відсутності посилань на
відміну (скасування та т.п.) норми права, яка по іншому регулювала дані
правовідносини, діє та норма права, яка по іншому врегульовує правовідносини і
яка є прийнятою пізніше у часі.
Судом не
аналізуються дані норми права з точки зору спеціального та загального закону, у
зв'язку з тим, що такого розподілу законів не містить Конституція, та у зв'язку
з тим, що у даному випадку ці закони не співвідносяться між собою як
спеціальний та загальний.
викладеного, суд вважає, що до правовідносин з питань втрати та позбавлення
статусу біженця застосовуються не положення Закону України «Про прокуратуру», а
Закону України «Про біженців».
Закону N 2557-III Позивач отримав статус біженця. Рішення про втрату або
позбавлення статусу біженця відносно Позивача не приймалося, а тому на час
прийняття оскаржуваного рішення Відповідача та вчинення дій він перебував у
статті 3 Закону N 2557-III передбачена
заборона вислання або примусового повернення біженця до країни, з якої він
прибув та де його життю або свободі загрожує небезпека
до ст. 33 Конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року держави, що
домовились, ніяким чином ну будуть висилати чи повертати біженців на границю
держави, де їх життю та свободі загрожує небезпека внаслідок їх раси, релігії
громадянства, належності до певної соціальної групи чи політичних
викладене рішення Генеральної прокуратури України про екстрадицію ОСОБА_1. до
Російської Федерації від 21.07.2008 року є протиправним.
прийнято не обґрунтовано, не на підставі та не у спосіб, що передбачені
законодавством України. Оскільки Конвенція про статус біженців та Закон України
«Про біженців»містить пряму заборону піддавати екстрадиції осіб, що мають
статус біженця, та осіб, щодо яких йде процедура оскарження рішень щодо статусу
біженця, до прийняття остаточного рішення, що залишилось поза увагою
Відповідача 1, і тим самим не були враховані усі обставини, що мають значення
для прийняття рішення.
прийнятті вказаного рішення не дотримані і вимоги ч. 3 ст. 2 КАС України щодо добросовісності, розсудливості та
пропорційності. Це виходить з того, що постановою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21.07.2008 року відмовлено в задоволенні позову прокурора про
визнання протиправним і скасування Рішення про надання статусу біженця ОСОБА_1,
в цей же день 21.07.2008 року Генеральною прокуратурою України приймається
рішення про екстрадицію ОСОБА_1., тобто до вступу рішення суду в законну силу,
до внесення 19.08.2008 року на вказане рішення виконуючим обов'язки
Генерального прокурора апеляційної скарги.

Таким чином,
Відповідач 1 свідомо до закінчення процедури оскарження піддає ОСОБА_1.
екстрадиції, розуміючи, що остаточне рішення буде прийняте за наслідками
апеляційного оскарження і у разі судового підтвердження законності рішення про
надання статусу біженця, рішення про екстрадицію буде незаконним.

Крім того,
Відповідачем 1 було порушено право ОСОБА_1. на участь у процесі прийняття
рішення про екстрадицію. З долучених до матеріалів справи копій запитів
адвоката Марченка С.В. на адресу прокурора м. Києва за № 29/2 від 29.07.2008
року та на адресу начальника Київського СІЗО № 13 вбачається, що йому як
захиснику не було відомо про екстрадицію ОСОБА_1. до Російської Федерації. На
спростування цього Відповідачем 1 жодних доказів про належне повідомлення про
прийняте рішення вказаних зацікавлених осіб суду не надано.

У зв'язку з
протиправністю рішення Генеральної прокуратури України про екстрадицію ОСОБА_1.
до Російської Федерації від 21.07.2008 року є протиправними дії по організації
та здійсненню передачі ОСОБА_1. представникам
правоохоронних органів Російської Федерації.

Таким чином,
суд вважає, що позовні вимоги Позивача про визнання протиправним та скасування
рішення Генеральної прокуратури України від 21.07.2008 року та про визнання
незаконними дії ГПУ щодо фактичної видачі ОСОБА_1. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Разом з тим,
позовні вимоги про визнання незаконними дії Генеральної прокуратури України та
начальника Київського СІЗО № 13 щодо
відмови в задоволенні скарги захисника про звільнення ОСОБА_1. з під
варти не підлягають задоволенню.

Оскільки п.
6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.10.2004 року № 16 «Про деякі
питання застосування законодавства, яке регулює порядок і строки затримання
осіб при вирішенні питань, пов'язаних з їх екстрадицією»передбачено, що
відповідно до ст. 29 Конституції України суди повинні приймати до свого
провадження та розглядати по суті скарги

осіб,
затриманих на підставі запиту іншої держави про екстрадицію, на незаконність
затримання, а також
скарги їхніх захисників і законних представників. Розгляд таких скарг
провадиться за правилами, встановленими частинами 7 і 8 ст. 106 КПК України.

Тобто, всі
питання щодо законності тримання під вартою осіб, затриманих на підставі запиту
іншої держави про екстрадицію, щодо незаконних дій посадових осіб вирішуються в
порядку кримінального судочинства.

Відповідно
п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція
адміністративних судів не поширюється на публічно правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу
не належить розглядами в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином,
провадження в цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Оцінивши
докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов
до висновку, що Відповідач 1 не довів правомірності своїх дій по видачі
ОСОБА_1. до Російської Федерації, а відтак позовні вимоги підлягають
задоволенню у вказаній частині.

Відповідно
до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись
ст.ст. 2, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.
Визнати протиправним та скасувати
рішення Генеральної прокуратури України про видачу ОСОБА_1. до Російської
Федерації від 21.07.2008 року.

3. Визнати
протиправними дії Генеральної прокуратури України по видачі ОСОБА_1. до
Російської Федерації.

4. Провадження в частині позовних вимог
про визнання незаконними дії Генеральної прокуратури України та начальника
Київського СІЗО № 13 щодо відмови в
задоволенні скарги захисника про звільнення ОСОБА_1. з під варти закрити.

5. Присудити
на користь ОСОБА_1. з Державного бюджету України судові витрати у розмірі 3,40
грн.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

В частині
закриття провадження у справі підлягає оскарженню до суду апеляційної інстанції
протягом 5 днів, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом 10 днів апеляційної скарги. Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя П.В. Вовк