Справа № 2-"а"-819/07
Суддя: Міщенко Т.М.
Дата ухвалення: 2007-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-"а"-819
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2007
року Мелітопольський міськрайонний суд в складі: головуючого - судді Міщенко
Т.М. при секретарі - Баснарьової Т.С.

розглянути
у відкритому судовому засіданні в м.
Мелітополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової
частини А-3840 про стягнення заборгованості по виплаті надбавки за безперервну
службу в Збройних Силах України,

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовною заявою, в
якій просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті надбавки за
безперервну службу в Збройних Силах України в розмірі 9051, 08 грн. і
зазначає, що він проходив військову
службу на офіцерських посадах у військової частини А-3840. Наказом Міністра
оборони України від 30.04.2004 р. був звільнений з військової служби та
виключений зі списків особового складу військової частини й усіх видів
забезпечення. З 1.05.2003 р. відповідно до Указу Президента України від
5.05.2003 р. була встановлена надбавка за безперервну військову службу в
Збройних Силах України і йому з 1.05.2003 р. по червень 2004 р. у відповідності
з його вислугою років повинна виплачуватись надбавка в розмірі 90% грошового
забезпечення. Однак йому за період з травня по жовтень 2003 p.,
з січня по квітень 2004 р. та на оздоровлення в 2003 та
2004 p.p. виплачувалась
надбавка в розмірі 20%, а максимальний
розмір надбавки в розмірі 90% виплачувалась лише з листопада по грудень 2003 р. та в червні 2004 р.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що військова частина зобов'язана керуватись
вказівками Міністерства оборони України,
яке дає вказівки з використання грошей. Надбавка в визначених розмірах
була встановлена телеграмами Міністра оборони України. Крім того, згідно з Інструкцією про порядок та умови
виплат щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах
України, затвердженою наказом Міністра
Оборони України № 149 від 26.05.2003 р. розміри щомісячної надбавки
встановлюються виходячи з дійсного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони. З 1.01.2004 р.
та з 1.01.2005 р. розмір надбавки на 2004 р. та 2005 р. був встановлений на
рівні травня 2003 р.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає,
що позов слід задовольнити повністю.

Позивач
проходив військову службу на офіцерських посадах у військової частини А-3840.

Наказом
Міністра оборони України від 30.04.2004 р. позивач був звільнений з військової
служби та виключений зі списків особового складу військової частини й усіх
видів забезпечення.

Згідно з
Указом Президента України від 5.05.2003 р. № 389/2003 «Про надбавку
військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України,
Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу» був встановлен розмір надбавок
за безперевную службу службу в Збройних Силах України і йому за період з
1.05.2003 р. по червень 2004 р.
у відповідності з його вислугою років (25 календарних років) повинна була
виплачуватись надбавка в розмірі 90% грошового забезпечення.

В
порушення даного розпорядження позивачу за період з травня по жовтень 2003 p.,
з січня по квітень 2004 р. та на оздоровлення в 2003 та
2004 p.p. виплачувалась
надбавка в розмірі 20%, а максимальний
розмір надбавки в розмірі 90% виплачувалась лише з листопада по грудень 2003 р. та в червні 2004 р.

В ст.
ст. 17 ч.5, 22 Конституції України закріплено, що держава забезпечує соціальний захист
громадян, які знаходяться на державній
службі, гарантує конституційні права та
свободи людини. Також зазначено, що при
прийнятті нових законів чи внесенні будь-яких змін в діюче законодавство не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до
ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальній
та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці
гаранованно отримують за рахунок держави грошове забезпечення. Статтею 1.1
Положення про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям
Збройних Сил України закріплено, що
грошове забезпеченя військовослужбовців визначається в залежності від
військового звання, кваліфікації, наукового ступеня та вченого звання, тривалості та умов військової служби. Воно
складається з окладів грошового утримання та додаткових видів грошового
забезпечення, які включають в себе
підвищення посадового окладу,
надбавки, доплати, єдиноразові та щомісячні винагороди, морське грошове забезпечення, матеріальну та грошову допомогу та премію.
Законом України «Про оплату труда» від 24.03.1995 р. визначена структура
заробітної плати, яка складається з
основної заробітної плати та додаткової,
яка включає в себе надбавки,
доплати, гарантійні та
компенсаційні виплати, передбачені
діючим законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань та
функцій. Таким чином, надбавка за
безперервну службу є невід'ємною частиною грошового утримання (заробітної
плати).

Не
дивлячись на те, що в п.3 наказу
Міністра оборони України № 149 від 26.05.2003 р. передбачено, що розмір щомісячної надбавки за безперервну
службу в ЗСУ щорічно встановлюється,
виходячи з дійсного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України, у відповідності з п.2 Положення про
Міністерство оборони України, затвердженного
Указом Президента № 888 від 21.08.1997 р. Міністерство оборони України в своїй
діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінета Міністрів України. У відповідності
до п.12 цього Положення Міністр оборони України в межах своїх повноважень у
відповідності з законодавством видає накази та директиви.

Суд
вважає, що зміст п.3 Наказу № 149 від
26.05.2003 р. не відповідає ступені його юридичної сили, а саме Указу Президента України № 389 від
5.05.03 p., оскільки в самому Указі передбачено, що Міністр оборони визначає лише порядок та
умови виплат надбавки за безперервну службу,
а не її розмір. Крім того, згідно
з п.3 Указу Кабінет Міністрів України зобов'язан був запланувати в бюджеті
грошові кошти для виплати вказаної надбавки.

Що
стосується телеграм, на які посилається
відповідач, то вони не є
нормативно-правовими актами, тому
заперечення відповідача, які засновані
на них, безпідставні.

Крім
того, згідно листа Міністерства юстиції
України від 14.01.2006 р. № 4 державній реєстрації в Міністерстві юстиції
України підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази,
інструкції тощо), якщо в них є
одна або більше норм, що зачіпають
права, свободи та законні інтереси
громадян або мають міжвідомчий характер. Нормативно-правові акти, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер і незанесені до Державного реєстру є не чинними і тому не
підлягають застосуванню.

Таким
чином, суд вважає, що приймаючі рішення про зниження
надбавки, Міністерство оборони порушило
права позивача, які закріплені
Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами і відповідач допустив
порушення діючого законодавства та обмежив законе право позивача на винагороду
за труд.

Тому з
відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по виплаті
надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України в розмірі 9051 грн. 08 коп.,
а також судовий збір в дохід держави в сумі 90 грн. 51 коп.

Керуючись
ст. ст. 6, 11, 17, 18
Кодексу адміністративного судочинства України,
ст. 526 ЦК України, ст.
32 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про соціально та правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд,

постановив:

Стягнути
з Військової частини А-3840 (р/р 0433 в УДК в Запорізькій
області, МФО 813015, ОКПО
22990428) на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті надбавки за безперервну
службу в Збройних Силах України в розмірі 9051 грн. 08 коп.

Стягнути
з Військової частини А-3840 (р/р 0433 в УДК в Запорізькій
області, МФО 813015, ОКПО
22990428) судовий збір в сумі 90 грн. 51 коп. в дохід держави.

постанова
може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду
через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної заяви
протягом десяти днів з дня її проголошення,
а потім апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження,
або в десятиденний строк без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, з подачею копії апеляційної
скарги до апеляційного суду.

постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.