Справа № 5/435
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2008-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

вул. Десятинна, 4/6
№ 5/435
Окружний адміністративний суд міста
головуючого - судді Кочана В.М.,
секретаря судового засідання Стріхи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат Головного управління соціального захисту населення Київської міської
державної адміністрації Київського
міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат
стягнення щорічної разової грошової допомоги,
ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Київського міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат, Головного управління соціального захисту
населення Київської міської державної адміністрації про визнання протиправними
дій щодо виплати щорічної разової грошової допомоги та про зобов'язання
здійснити таку виплату.
Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав і пояснив, що відповідно до ст.12 Закону України
"Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту, йому
щорічно до 5 травня повинна надаватися грошова допомога, як учаснику бойових
дій. Всупереч вимогам ст. 12 вказаного Закону, щорічна одноразова допомога
виплачувалась не в повному обсязі.
В зв'язку з тим, що розмір щорічної
до 5 травня разової грошової допомоги не відповідає розміру встановленому ст.
12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", позивач звернувся до Головного управління соціального захисту
населення у м. Києві з вимогою зробити перерахунок та виплатити донараховану
Позивач вважає, що щорічна виплата разової грошової допомоги до
5 травня в розмірах передбачених ст. 12
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" відповідачем здійснюється не в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому
засіданні позову не визнала, вважає дії Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат правомірними та такими, що вчинені
у відповідності до норм чинного законодавства України.
Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги слід
задовольнити частково, виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджене відповідним
посвідченням (серія АБ № 582215) та має право на пільги встановлені
законодавством України для ветеранів війни.
Згідно з положеннями ст. 12 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
в редакції від 09.07.2007р. - щорічно до 5 травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.
Згідно з ч. 1 ст. 17-1 цього закону
щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи
праці та соціального захисту населення.
Як свідчать фактичні обставини
справи, позивачу за відповідний період здійснена виплат у заниженому розмірі,
тобто лише частково.
Законами України про Державний
бюджет України на відповідний рік встановлювалися значно нижчі, ніж встановлені
Законом України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального
захисту", розміри щорічної одноразової грошової допомоги.
При вирішенні даного
адміністративного спору суд враховує рішення Конституційного Суду України про
соціальні гарантії громадян від 09.07.2007р. № 6-рп/2007. В цьому рішенні
зазначено, що ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік", якою встановлювалася щорічна разова грошова допомога, зокрема,
учасникам бойових дій в розмірі 280 грн. 00 коп., не відповідає Конституції
України, тобто є неконституційною. В пункті 4 Рішення, Конституційний Суд
України додатково зазначив, що його рішення має преюдиціальне значення, тобто є
таким, що не потребує доказів при прийняті рішень для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів.
Правовідносини, що виникають в
процесі реалізації права на отримання щорічної разової грошової допомоги
будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє
державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає
механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та
інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home
Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності
означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання,
взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті,
який загалом не має автоматичної прямої дії.
Така дія зазначеного принципу
пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що
держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання
При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання учасникам
бойових дій певних гарантій, а саме забезпечення їх щорічною разовою грошовою
допомогою, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно,
якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних
осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці,
оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом
публічної влади такої політики чи поведінки.
Відповідно до ч. 2 ст. 3
Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою
діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
Згідно зі ст. 64 Конституції
України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст.
92 Кодексу адміністративного судочинства - для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Оскільки
позивачу допомогу було виплачено у 2007
роках, а відповідно до п. 4 ст. 17-1 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" - вона мала право звернутися за
нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснювалась
виплата допомоги, саме з цього моменту позивачка повинна була дізнатися про
порушення свого права.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та
відповідно такими, що підлягають задоволенню частково з врахуванням частини
виплаченої допомоги в розмірі 280,00 грн. за 2007р.
На підставі ст. 12 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",
керуючись ст.ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд
вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального
захисту населення Київської міської державної адміністрації на користьОСОБА_1
заборгованість з виплат щорічної разової допомоги у 2007р. за розмірі 1 770
(одна тисяча сімсот сімдесят) грн. 30 коп.
В іншій частині позовних вимог
Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
постанови суду та апеляційної скарги. Заява про апеляційне оскарження постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня складення постанови
в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються Київському апеляційному
адміністративному суду через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя
Кочан В.М.

Дата
складення постанови в повному обсязі 24.11.2008р.