Справа № 22а-8203/2008
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2008-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-8203/08 Головуючий суддя у
суді
Категорія статобліку - 48 1-ої
інстанції - Ізотов В.М.
(справа № 2а-146/08)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
- судді Мартиненка О.В.
(доповідач),

суддів
- Поплавського В.Ю., Уханенка
С.А.

при секретарі судового засідання -
Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу депутата від фракції «Наша Україна» Дніпродзержинської міської ради
ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 15 липня 2008 року у адміністративній справі №
2а-146/08 за позовом ОСОБА_1 до Дніпродзержинської міської ради, треті особи:
Товариство з обмеженою відповідальністю зовнішньоторгова фірма «МіКомп»,
Управління комунальної власності м. Дніпродзержинська про визнання недійсним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який у подальшому
доповнив, в якому просить визнати рішення Дніпродзержинської міської ради від
29.01.2008 року № 338-18/V стосовно приватизації єдиного майнового комплексу
«Кінотеатр ім. Т. Г. Шевченка», який розташовано за адресою: м. Дніпродзержинськ,
проспект Леніна, 42а, недійсним;
зобов'язати Дніпродзержинську міську раду скасувати рішення від
29.01.2008 року № 338-18/V «Про відчуження об'єктів комунальної власності міста
шляхом приватизації» відносно єдиного майнового комплексу «Кінотеатр ім. Т.Г.
Шевченка», який розташовано за адресою: м. Дніпродзержинськ, проспект Леніна,
42а.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем при
прийнятті оскаржуваного рішення Порядку надання орендарю згоди на здійснення
реконструкції, технічного переоснащення, невід'ємних поліпшень орендованого
комунального майна.

Постановою Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2008 року у
задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не
погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати постанову Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2008 року та
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу
мотивовано порушенням судом матеріального та процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю висновків
суду обставинам справи.

При цьому позивач зазначає, що депутат міської ради може
звернутися за захистом інтересів територіальної громади та виборців округу як в
особі їх представника, так і в особі повноважного та рівноправного члена
міської ради - представницького органу місцевого самоврядування, як суб'єкт
владних повноважень, на виконання повноважень якого поданий адміністративний позов
до адміністративного суду.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в
межах до­водів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також
правильність застосування судом норм
матеріального права та правової оцінки обставин у справі, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що
право позивача як депутата місцевої ради захищати в суді права, свободи та
інтереси інших осіб, а саме мешканців м. Дніпродзержинська, які його таким
правом не наділяли, не передбачено Законом України «Про статус депутатів
місцевих рад».

Судом встановлено, що рішенням Дніпродзержинської
міської ради від 29 січня 2008 року № 338-12/V «Про відчуження об'єктів
комунальної власності міста шляхом приватизації» було затверджено перелік
об'єктів комунальної власності міста, що підлягають відчуженню шляхом
приватизації у 2008 році. У додатку 1 до рішення міської ради від 29 січня 2008 року № 338-12/V зазначено
перелік об'єктів комунальної власності міста, що підлягають відчуженню шляхом
приватизації у 2008 року, в якому за № 14 значиться Єдиний майновий комплекс «Кінотеатр ім. Т.Г.
Шевченко», розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_1
звернення з позовом до суду обґрунтував наявністю у нього повноважень депутата
місцевої ради, який є згідно Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»
представником інтересів територіальної
громади, виборців свого виборчого округу і має право офіційно представляти виборців свого
виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах
виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах,
установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до
відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня, а також порушувати
перед вказаними органами і організаціями та їх посадовими особами, а також
керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають
інтереси виборців, та вимагати їх вирішення.

Колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у Рішенні від 19 травня 1999
року N 4-рп/99 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та
Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення статті 86 Конституції України
та статей 12, 19 Закону України "Про статус народного депутата
України" (справа про запити народних депутатів України) зазначив наступне:
«За змістом частини першої статті 86 Конституції України народний депутат
України не може адресувати свої вимоги та пропозиції до суду, судді,
органів служби безпеки, а може у такий спосіб звертатися лише до керівників цих
органів, зокрема до голів судів як керівників органів державної влади, причому з
питань, не пов'язаних з конкретними судовими справами. Положення преамбули
Закону України "Про статус народного депутата України" про те, що
народні депутати України є повноважними представниками народу у Верховній Раді
України і покликані виражати і захищати суспільні інтереси та інтереси своїх
виборців, не може бути визнано юридично коректним для обґрунтування можливості
втручання народного депутата України у здійснення судами правосуддя, зокрема, у
розгляд конкретних судових справ. Конституція України передбачає, що
"народ безпосередньо бере участь у здійсненні правосуддя через народних
засідателів і присяжних" (частина четверта статті 124). Інших форм
відповідного представництва народу, у тому числі і за посередництвом народних
депутатів України, не передбачено. Звернення народного депутата України як
члена парламенту з вимогою чи пропозицією до судів, голів судів або
безпосередньо до суддів саме з питань здійснення правосуддя у тих чи інших
конкретних справах є неприпустимим».

На думку судової колегії,
вказані висновки Конституційного Суду України щодо представницьких повноважень
народного депутата України повною мірою стосуються і представницьких
повноважень депутата місцевої ради.

Згідно ст. 56
Кодексу адміністративного судочинства України сторона, а також третя
особа в адміністративній справі можуть брати участь в адміністративному процесі
особисто і (або) через представника. Представником може бути фізична особа, яка
відповідно до частини другої статті 48 цього Кодексу має адміністративну
процесуальну дієздатність. Представники беруть участь в адміністративному
процесі на основі договору або закону.

При цьому за змістом вказаної статті як законні
представники поряд з батьками, усиновлювачами, опікунами, піклувальниками діють також органи та інші особи, яким
законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

У відповідності зі ст. 58 КАС України повноваження
представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі
договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені
довіреністю чи усною заявою довірителя із занесенням її до журналу судового
засідання. Повноваження законних представників підтверджуються документами, які
стверджують займану ними посаду чи факт родинних, опікунських тощо відносин з
особою, інтереси якої вони представляють. Засвідчені підписом судді копії цих
документів приєднуються до справи.

У відповідності з п. 1 ст. 2 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад» депутат сільської, селищної, міської, районної у місті,
районної, обласної ради є представником інтересів територіальної громади села,
селища, міста чи їх громад.

При цьому обсяг та порядок здійснення представницьких
повноважень депутата місцевої ради у вичерпній формі конкретизовано у Розділі
ІІ Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

У відповідності зі статтею
11 Розділу ІІ вказаного закону у виборчому окрузі депутат місцевої ради має
право: офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси
територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах
місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від
форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого
самоврядування відповідного рівня; порушувати перед органами і організаціями,
передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а
також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають
інтереси виборців, та вимагати їх вирішення. При здійсненні депутатських повноважень
депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення,
депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3)
вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти
висновку, що депутату місцевої ради безпосередньо законом не надано право
звертатися до суду з позовною заявою в інтересах окремих осіб або
територіальної громади в цілому, і він не є їх законним представником у суді у розумінні процесуального закону.

З огляду на викладене та з урахуванням правової
позиції Конституційного Суду України, колегія суддів погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що з Закону України «Про статус депутатів
місцевих рад» не випливає право депутата місцевої ради захищати в суді права, свободи та інтереси
інших осіб.

До того ж у позовній заяві, ОСОБА_1 свій
процесуальний статус визначив не як представника сторони або третьої
особи, а як позивача, яким, у відповідності з п. 8 ст. 3 КАС України, є
особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний
позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на
виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду;

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та
Дніпродзержинською міською радою виник
спір з приводу законності рішення відповідача від 29 січня 2008 року № 338-12/V
«Про відчуження об'єктів комунальної власності міста шляхом приватизації» в
частині включення до переліку об'єктів комунальної власності міста, що
підлягають відчуженню шляхом приватизації у 2008 році єдиного майнового
комплексу «Кінотеатр ім. Т. Г. Шевченко», розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 140 Конституції
України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох
сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах
Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування:
сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

У відповідності зі ст. 142 Конституції України
матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме
майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у
власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також
об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних
рад.

У статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в
Україні» також зазначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст,
районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме
майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси,
підприємства, установи та організації тощо.

Отже чинним законодавством визначено, що самостійним
суб'єктом права комунальної власності є територіальні громади в цілому, а не
окремі фізичні особи, які є членами таких територіальних громад.

При цьому повноваження власника комунального майна
реалізуються безпосередньо територіальними громадами не у будь-який спосіб, а
лише в порядку, встановленому законом: через проведення місцевого референдуму або
загальних зборів громадян, а також через внесення членами територіальної
громади на розгляд відповідної ради місцевих ініціатив (статті 7, 8, 9 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

З огляду на викладене, на думку судової
колегії, висновок суду першої інстанції,
що оспорюваним рішенням відповідача не порушено будь-яких особистих прав,
свобод чи інтересів позивача є правомірним.

Згідно зі ст. 104 Кодексу адміністративного
судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з
адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи
інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду
з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення особистих
прав, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

Якщо за результатами
розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду
немає правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає залишення без задоволення, а постанова Заводського районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 15 липня 2008 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 104,
ч.3 ст. 160, ст. 196, ст.
198, ст. 200, ст. 205 КАС України,
колегія суддів, -

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу депутата від фракції «Наша Україна» Дніпродзержинської міської ради ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 15 липня 2008 року у адміністративній справі
№2а-146/08 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.

Повний текст ухвали виготовлено 17.09.2008 року.

Головуючий суддя: О.В.
Мартиненко

Судді: В.Ю.
Поплавський

С.А. Уханенко