Справа № 22-а-6986/08
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2008-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий 1-ї інст. Бондаренко
Рядок статзвіту № 47
Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області, №
Справа № 22-а-6986/08
Доповідач: Заверуха О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2008 року
м.
Львів

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Заверухи О.Б.,

суддів: Олендера І.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі Петлевана Н.А.,

з участю осіб, які беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1.,

представника відповідача - Червак О.С., довіреність № 11034/07 від
04.08.2008 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на постанову
Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2008 року
по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1до Головного управління Пенсійного
фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності неправомірною
бездіяльності, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління
Пенсійного Фонду України в Закарпатській
області про визнання бездіяльності неправомірною. В процесі судового розгляду
уточнив позовні вимоги і просив визнати
бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України неправомірною та зобов'язати відповідача
перерахувати та виплатити недоплачену суму підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року за № 3551- XII за період 2003-2007 роки з розрахунку
мінімальної пенсії за віком встановленої законодавством України, зобов'язати ГУ
ПФУ в Закарпатській області в подальшому
виплачувати підвищення до пенсії відповідно до Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
від 22.10.1993 року з розрахунку
мінімальної пенсії за віком встановленої законодавством.

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2008 року позов
задоволено.

Зазначена
постанова мотивована тим, що на
час звільнення у запас позивачу виплачувалась пенсія відповідно до діючого на
той час законодавства, а
саме відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» від
22.10.1993 року з змінами внесеними в 1995 році, тобто учасникам бойових дій пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії,
підвищуються в розмірі 150 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а відповідно до ч.3 ст. 13
Закону інвалідам війни пенсії підвищуються: інвалідам II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідно
до ч. З ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі
мінімального споживчого бюджету. Частиною 1 ст. 28 «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» визначено, що мінімальний розмір пенсії
за віком за наявності у чоловіків 25 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, визначеного
законом, і відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших осіб», не можуть бути нижче 100 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, згідно із Законом N 3235-ГУ. Законом України «Про внесення змін
до Закону України ''Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 5 жовтня 2005 року N 2939-ІУ внесені
зміни, якими ч.4 статті 12 викладено
в іншій редакції, а саме що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та ч.4 ст. 13 Закону викладено в іншій редакції згідно
якої інвалідам війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються:
інвалідам II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згадані законодавчі акти
звузили права, а відтак, не можуть бути застосовані.

Не погоджуючись з цією
постановою, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області
подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду в
якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована
неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи.

Представник
відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, покликався на
мотиви, які в ній викладені.

Позивач в судовому
засіданні апеляційну скаргу заперечив, вважає постанову суду першої інстанції
законною та обґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши
доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу
командира ВЧ 71486 № 179 ОСОБА_1. з 03 листопада 1997 року виключений із списків особового
складу військової частини в зв'язку з виходом у запас за п. 65 підпункту «В» (за станом
здоров'я) з вислугою (календарних) 30 років 7 місяців та (пільгових) 32 років. Крім цього, позивач як
інвалід 2 групи користується пільгами встановленими законодавством України для ветеранів війни -
інвалідів війни. На час звільнення у запас позивачу виплачувалась пенсія
відповідно до діючого на той час законодавства, а саме відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів, гарантії
їх соціального захисту» від 22.10.1993 року з змінами внесеними в 1995 ропі,
тобто учасникам бойових
дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються в розмірі 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону інвалідам війни пенсії
підвищуються: інвалідам II групи - 350 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" №3551-12 від 09.11.1993р. (в редакції, що
діяла до змін внесених Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 05.10.2005р. №2939-4 до 01.07.2006р.) було
встановлено, що пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам другої
групи 350 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. З ст. 19 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету.

Частиною 1 ст. 28 «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом, і
відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших осіб», не можуть бути нижче 100 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, згідно із Законом N 3235-ГУ.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку спірної суми виступав тільки розмір мінімальної пенсії за віком, який
встановлювався спеціальними законами. Відтак, колегія суддів вважає, що
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при
вирішенні цього спору, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку
про те, що при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачу слід виходити
із норм Закону, а не постанови Кабінету Міністрів України на яку посилається
апелянт, оскільки остання істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Із
врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позов підлягає до задоволення
в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов'язання
провести перерахунок недоплаченої суми підвищення відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" №3551-12 від 09.11.1993р.» за
період з 01.01.2003 року по 01.01.2006 рік з розрахунку 350 % мінімальної
пенсії за віком.

Посилання
апелянта в цій частині на постанову Кабінету Міністрів України № 36 від
23.01.2001 року «Про підвищення окремим категоріям пенсіонерів соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів» згідно якої розрахунок підвищень
передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» слід проводити виходячи з розміру 19,91 грн., колегія
суддів вважає необґрунтованим, оскільки Кабінет Міністрів України не
уповноважений зменшувати конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій,
зокрема підвищення до пенсії. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної
допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий
рівень, а тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого
Законом № 3235-ГУ позивачу є безпідставним.

Що ж стосується
задоволення судом першої інстанції позову в частині зобов'язання відповідача і
після 01.01.2006 року здійснювати виплату підвищення до пенсії з розрахунку
мінімальної пенсії за віком, то колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Законом
України від 05.10.2005 р. № 2939-ГУ внесено зміни до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», згідно якого інвалідам війни II групи, пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії,
підвищуються в розмірі 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дане положення Закону набуло чинності з 01.01.2006 року.
Відповідно, надбавки інвалідам війни II групи перераховуються у
зв'язку із зміною прожиткового мінімуму.

Колегія суддів зазначає, що вказаний
закон у встановленому порядку неконституційним не визнаний, а відтак він
підлягає застосуванню. Таким чином, позивачу правомірно виплачується з
01.01.2006 року підвищення до пенсії в розмірі 40 процентів прожиткового
мінімуму.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198,
202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в
Закарпатській області - задовольнити частково.

Постанову Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 24 січня 2008 року по адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській
області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання провести
перерахунок скасувати та прийняти нову якою частково задовольнити позов.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області
протиправною та зобов'язати провести ОСОБА_1 перерахунок недоплаченої суми
підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» №3551-12 від 09.11.1993р. за
період з 01.01.2003 року по 01.01.2006 рік з розрахунку 350 % мінімальної
пенсії за віком.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду
касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання постановою законної
сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч.3 ст. 160
КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: О.Б.
Заверуха

Судді: І.Я.
Олендер

Т.В.
Онишкевич