Справа № 22а-5300/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД__
справа № 22а-5300/08
головуючий суддя у 1-ій
інстанції - Щербак А.А.
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2008
року м.
Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого,
судді Сафронової
С.В. (доповідача),

суддів Поплавського В.Ю.

Уханенка С.А.

при
секретарі
Соболь Т.О

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1на
ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2008
року

у адміністративні
справі № 2а-2/08 за позовом ОСОБА_1до
Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про
захист конституційних прав, призначенні пенсії не нижче прожиткового
мінімуму, стягненні заборгованості та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и
л а :

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати ухвалу Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 24.01.2008 р., якою було закрито провадження у
адміністративній справі з підстав неналежності розгляду в адміністративному провадженні його позову до УПФ України в Шевченківському
районі м.Запоріжжя про захист конституційних прав щодо призначення пенсії на
рівні не нижче прожиткового мінімуму, а також стягнення заборгованості,
компенсації заборгованості у зв'язку з інфляцією та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що призвело до неправильного вирішення
справи, оскільки спір між ним та відповідачем виник у сфері публічно-правових
відносин, його права на пенсійне забезпечення порушено суб'єктом владних
повноважень, а виникнення заборгованості та спричинення збитків і моральної
шкоди безпосередньо пов'язані з протиправними діями відповідача. Просить
повернути справу за його позовом до
суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В судовому
засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її
задоволені з наведених у скарзі підстав.

Відповідач
належним чином був повідомленій про час, день та місце розгляду справи, але в
судове засідання його представник не прибув, заяв про відкладення розгляду
справи від відповідача не надійшло, а тому відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки
участь відповідача при розгляді справи не визнавалася судом обов'язковою.

Виносячи ухвалу
про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1до УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя,
суд виходив з того, що позивач змінивши у судовому засіданні свої позовні
вимоги, просить лише стягнути з відповідача заборгованість по виплаті йому
пенсії за 2001-2003 р.р. з урахуванням інфляції. При цьому суд, навивши в
оскаржуваній ухвалі зміст ст.21 та п.1 ч.1 ст.157 КАС України, прийшов до
висновку, що позивач фактично просить відшкодувати шкоду, яка на його думку
була заподіяна порушенням УПФУ
Шевченківському районі м.Запоріжжя його прав. Одночасно, судом було роз'яснено
позивачу про його право звернутися з позовною заявою в порядку цивільного
судочинства відповідно до вимог ЦПК.

Однак, в
розглядуваній ситуації такі висновки суду першої інстанції не відповідають
дійсним обставинам справи та вимогам закону.

При апеляційному
перегляді справи колегією суддів встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду ще у березні 2003
року, в якому посилаючись на протиправність відмови відповідача призначити йому
пенсію на рівні не нижче прожиткового мінімуму, на захист своїх пенсійних прав
просив зобов'язати органи УПФ призначити йому пенсію на рівні визначеного
законом прожиткового мінімуму та виплатити йому заборгованість по пенсії
несплаченої за 12 місяців 2002 року. В подальшому, при судовому розгляді справи
позивач неодноразово доповнював та уточнював свої позовні вимоги, зазначаючи у
всіх заявах та клопотаннях про протиправність дій та бездіяльності відповідача,
чим були порушені його конституційні
права на пенсійне забезпечення та спричинено
матеріальну та моральну шкоду. Своє звернення з позовом до відповідача, як до
суб'єкта владних повноважень, ОСОБА_1підкреслив також у останньому клопотанні
позивача про зміну найменування позову (а.с.174 т.1), де ним заявляється про
захист конституційних прав від порушень з боку відповідача.

Як свідчить зміст ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень. До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 КАС
України)

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція
адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових
актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В
розумінні п.1 та п.7 ч.1 ст.3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції це є переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт
владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Відповідно
до п.п.1 і 15 Положення про Пенсійний Фонд України, затв. Указом Президента
України № 121/2001 від 01.03.2001 р. , Пенсійний фонд
України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та
управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає
пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних
виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного
фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного
фонду України.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління
Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві,
Севастополі, та управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах
у містах.

Визначення управлінь Пенсійного фонду України в районах,
містах, районах у містах як органів державної влади, що здійснюють владні
управлінські функції, випливає з Положення про управління Пенсійного Фонду
України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду
України № 8-2 від 30 квітня 2002 року.

Відповідно до
покладених на управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у
містах, як органів державної влади завдань - відповідач призначає (здійснює перерахунок) і
виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці,
допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства

Отже, виходячи з
наведених норм, спір за участю управління Пенсійного фонду України та фізичної
особи з питань призначення та перерахунку і виплаті пенсії є публічно-правовим,
оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, а саме: органу
виконавчої влади, що реалізовував у цих відносинах надані йому чинним
законодавством владні управлінські функції, та відповідає вищенаведеному
нормативному визначенню адміністративної справи.

Як зазначено
у ч.2 ст. 4 КАС України , юрисдикція
адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Таким чином, спір за участю відповідного управління
Пенсійного фонду України та фізичної особи з питань пенсійного
забезпечення має вирішуватися в порядку
адміністративного судочинства.

Та обставина, що головними вимогами в прохальній частині
позову є стягнення заборгованості по недоплаченій пенсії, компенсації збитків
та моральної шкоди не є підставою вважати, виниклі між позивачем та органами
ПФУ правовідносини регулюються нормами цивільно-процесуального закону. В даному
випадку суд першої інстанції повинен звернути увагу на предмет спору у даній справі,
який безпосередньо стосується захисту прав позивач від протиправних дій та
бездіяльності органу влади (УПФУ) щодо його пенсійного та соціального
забезпечення.

За таких обставин висновок суду
першої інстанції про те, що розглядуваний спір не відноситься до
адміністративної юрисдикції, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства
України і є безпідставним. Відповідно до вимог пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень КАС України передбачено, що після набрання
чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з
адміністративно-правових відносин що подані і не розглянуті до набрання
чинності Кодексом адміністративного судочинства України
, розглядаються в порядку, встановленому цим кодексом.

З огляду на встановлені апеляційною інстанцією при
розгляді справи грубі порушення судом
першої інстанції норм процесуального та
матеріального прав, а також прав позивача на доступ до суду і на розгляд справи
судом у встановлений законом строк, оскільки розгляд справи з порушенням
розумного строку, термін якого триває вже понад п'яти років - колегія
суддів вважає за необхідне звернути
увагу суду на діючий в нормах КАСУ принцип офіційності, а також на повноваження
суду щодо з'ясування обставин, зібрання доказів і вирішення спору навіть за
межами позовних вимог задля повного захисту прав, свобод та інтересів осіб.

З
урахуванням викладеного оскаржувана ухвала судді підлягає скасуванню, а справа
- направленню до того ж суду для продовження її розгляду по суті..

Керуючись
п.1 ч.1ст.199,
ст.205, ст.206 КАС
України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1-
задовольнити, ухвалу Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2008 року - скасувати, справу
направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та
оскарженню не підлягає бо не перешкоджає подальшому провадженню у справі

В
повному обсязі ухвала суду виготовлена 13 жовтня 2008 року

Судді

Копія відповідає оригіналу

Суддя
Сафронова С.В,