Справа № 22-а-670/2008
Суддя: Щепанська О.А.
Дата ухвалення: 2008-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

18.11.2008

Справа № 22-а-670/08 Попередня справа №
2-а-497/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Щепанської О.А.,

суддів
Ілюхіної Г.П. ,

Санакоєвої
М.А.

секретар судового засідання Шелемет'єва О.В.

за участю представників сторін:

позивач:
ОСОБА_1- не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним
чином та своєчасно, про причину неявки суд не повідомив;

представника відповідача:
Управління праці та соціального захисту населення Гагарінської районної
державної адміністрації міста
Севастополя - не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений
належним чином та своєчасно, про причину неявки суд не повідомив;

представника відповідача:
Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної
адміністрації міста Севастополя - не з'явився, про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином та своєчасно, про причину неявки суд не повідомив;

розглянувши апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної
адміністрації міста Севастополя на постанову Гагарінського районного суду міста Севастополя (суддя Лугвіщик А.М.) від 18.06.08 у справі № 2-а-497/08
(№22а-670/08),

за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Управління праці та соціального
захисту населення Гагарінської районної державної адміністрації міста
Севастополя (проспект Жовтневої революції, 8, Севастополь, 99038)

Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної державної адміністрації міста Севастополя
(вул. Леніна, 66, Севастополь, 99011) про стягнення недосплаченої
одноразової грошової допомоги ветерану війни та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Гагарінського районного
суду міста Севастополя від 18 червня 2008 року (суддя Лугвіщик А.М.) у справі
№2а-497/08 (№22а-670/08) частково задоволено позов ОСОБА_1до Управління праці
та соціального захисту населення Гагарінської районної державної адміністрації
міста Севастополя, Управління праці та соціального захисту населення Ленінської
районної державної адміністрації міста Севастополя про стягнення недосплаченої
одноразової грошової допомоги ветерану війни та моральної шкоди.

Суд стягнув з Управління праці та
соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації міста
Севастополя на користь ОСОБА_1одноразову грошову допомогу до 05 травня у
розмірі 2920,00грн.

У задоволенні решти позовних вимог
було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної
адміністрації міста Севастополя звернулось з апеляційною скаргою, в якій
просить постанову суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заявник апеляційної скарги посилається на те, що Конституцією
України встановлено, що виключно Законом про Державний бюджет України
визначаються розходи держави на суспільні потреби, їх розмір, цільове
призначення. Відповідними Законами про Державний бюджет України на відповідний
рік передбачався визначений обсяг виплат одночасної щорічної грошової допомоги
до 05 травня ветеранам війни. У зв'язку з чим, зазначені виплати Управління
праці та соціального захисту населення здійснювало згідно
Конституції України у межах бюджетних повноважень, обсяг коштів на дану
виплату поступав до Управління також з розрахунку коштів, передбачених бюджетом
в даній частині. Крім того, відповідач посилався на те, що Управління праці та
соціального захисту населення є органом виконавчої влади - розпорядником
бюджетних коштів нижчого рівня, яке діє у межах виділених йому на даний вид
виплат коштів, тому порушення прав позивача відбулося з вини законодавчого
органу, який встановив розмір виплат на кожний рік.

Згідно з частиною четвертою статті
196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Чинне законодавство не обмежує коло
представників осіб, які беруть участь у справі, при апеляційному розгляді
адміністративної справи.

На підставі та за правилами статті
195 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши справу, судова
колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1звернувся до суду з
позовом до відповідачів про стягнення недоплаченої грошової допомоги ветерану
війни у розмірі 17865,36грн. та моральної шкоди у розмірі 2000,00грн.

Свої позовні вимоги позивач
мотивував тим, що він являється інвалідом війни 2-ої групи і має право на
отримання одноразової грошової допомоги щорічно до 5 травня у розмірі 8-ми
мінімальних пенсій за віком. За період з 1999 року по 2008 рік ця одноразова
грошова допомога виплачувалась не в повному обсязі. Неправомірними діями
відповідача йому заподіяна моральна шкода. Ця компенсація являється для нього
значимою, являється моральним стимулом, служить фактом визнання заслуг позивача
перед народом і державою. Крім того, позбавлення такої допомоги позивач вважає
аморальним.

Суд першої інстанції позовні вимоги задоволив частково.

Перевіривши матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки обставин і додержання норм матеріального
та процесуального права при прийнятті судом першої інстанції постанови, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1є інвалідом війни 2-ої
групи, посвідчення серії НОМЕР_1, видане Гагарінським районним військовим
комісаріатом міста Севастополя 21.01.1997 року, пенсіонером Міністерства
оборони України.

Відповідно до статті 13 частини 5
Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту" від
22.10.1993 зі змінами
та доповненнями, щорічно, до 05 травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивачу у 2007 році, Управлінням праці та соціального захисту
населення Ленінської районної державної адміністрації міста Севастополя була
виплачена разова грошова допомога до 05 травня у розмірі 360,00грн., що
передбачено відповідним Законом України про державний бюджет України на 2007
рік.

Згідно з статтею 29 Закону України
"Про державний бюджет України на 2007 рік", у 2007 році розмір
щорічної виплати інвалідам війни 2-ої групи встановлений в розмірі 360,00грн.

Рішенням Конституційного суду
України від 09.07.2007 №6-рп2007 дане положення визнано не конституційним, та
втратило силу з моменту прийняття зазначеного рішення.

Рішенням Конституційного Суду
України від 09 липня 2007 року №6-рп2007 визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними) положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" щодо встановлення розміру щорічної
разової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту".

У даному рішенні Конституційного
суду України вказано, що згідно статей 22 частини 3, 64 Конституції України,
право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть
бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише
в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Згідно з частиною 1 статі 17 Закону
України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду
з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про
захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику
Європейського суду як джерела права.

Частиною 3 статі 22 Конституції
України також передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Законом України
№1058-ІУ від 09.07.2003, з 01.04.2007 було встановлено
розмір мінімальної пенсії за віком у розмірі 410,00грн., тобто на користь
позивача належало виплатити (410x8-360,00) 2920,00грн.

Колегія суддів вважає, що
недоплачена ОСОБА_2 щорічна грошова допомога як інваліду війни 2-ої групи за
2007 рік підлягає нарахуванню та виплаті, враховуючи те, що право на отримання
разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не залежить від розміру
доходів отримувача чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний
характер.

Отже, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню та необхідно зобов'язати відповідача здійснити позивачу виплату
невиплаченої частини щорічної разової допомоги, передбаченої статтею 13
частиною 5 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту" у сумі 2920,00грн. за 2007 рік.

Також, судова колегія погоджується
з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні решти вимог
необхідно відмовити в зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду
відповідно до вимог статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України,
оскільки підстав для поновлення строку звернення позивачем до суду відповідно
до вимог статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України судом першої
інстанції не встановлено.

І, більше того, відсутні й підстави
для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, з таких
підстав.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,
у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві позивачем щодо
вимог про відшкодування моральної шкоди не зазначено, в чому полягала ця шкода,
з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується, тому вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди не
підлягають задоволенню.

При викладених обставинах, судова
колегія Севастопольського апеляційного адміністративного суду вважає, що
постанову Гагарінського районного суду
міста Севастополя (суддя Лугвіщик
А.М.) від 18.06.08 у справі № 2-а-497/08 (№22а-670/08) було прийнято з додержанням
норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим, апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а постанова Гагарінського районного
суду міста Севастополя (суддя Лугвіщик А.М.) від 18.06.08 у справі №
2-а-497/08 (№22а-670/08) підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 195,
198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної
адміністрації міста Севастополя залишити без задоволення.

2.Постанову Гагарінського районного
суду міста Севастополя (суддя Лугвіщик А.М.) від 18.06.08 у справі №
2-а-497/08 (№22а-670/08) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення згідно з частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної
сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
О.А.Щепанська

Судді
Г.П.Ілюхіна

М.А.Санакоєва