Справа № 22-а-4713/07
Суддя: Іващенко В.В.
Дата ухвалення: 2007-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року місяця
грудня дня 05 колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді Іващенко
В.В.

Суддів Летягіної
О.В.

Осоченко
A.M.

При
секретарі Іванові
O.K.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Тимчасово виконуючого обов'язки голови військового місцевого
суду Сімферопольського гарнізону,
Державної судової адміністрації України про визнання не чинним положення
п.4 наказу № 121 від 04.11, 2005р. та про
спонукання виконати певні дії,

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1,

на
постанову Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 24
квітня 2007 року,

встановила:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Тимчасово виконуючого обов'язки голови
військового місцевого суду Сімферопольського гарнізону, Державної судової адміністрації України про
визнання не чинним положення п.4 наказу №
121 від 04.11.2005р.
та про спонукання виконати певні дії,

Позов
мотивовано тим, що постановою Верховної
Ради України № 28-16-ХІІ
від 21 листопада
1992 року
позивач був обраний суддею військового трибуналу (військового суду) Черкаського
гарнізону, з 10 лютого 1989 року він
проходив військову службу на посаді судді військового трибуналу Улан-Удинського
гарнізону, а з 6 серпня 1976 року по 10 лютого 1989 року - військову службу
в якості курсанта військового училища і офіцера Збройних Сил.

Постановою
Верховної Ради України №
607-XIV від 22
квітня 1999 року
позивача було обрано на посаду судді військового суду Хмельницького гарнізону
безстроково, а постановою Верховної Ради
України № 405/2002 від 26 квітня 2002 року - переведено на
посаду судді військового місцевого суду Сімферопольського гарнізону і з 13.12.2002 року Указом
Президента України №1155/02
було призначено на посаду голови даного суду.

Наказом
ТВО голови військового місцевого суду Сімферопольського гарнізону № 65від 29 липня 2004 року, пункти 1
і 2, в стаж роботи позивача,
що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового
утримання, зараховано час проходження
військової служби в період з 06
серпня 1976 року по 10 лютого 1989 року та
призначено щомісячну доплату до грошового забезпечення в розмірі, передбаченому Указом Президента України № 584/95.

04 листопада 2005 року ТВО голови
військового місцевого суду Сімферопольського гарнізону видав наказ №
121 п. 4,
яким скасував пункти
1 і 2

Справа № 22-а-4713/07р. Головуючій в 1 інстанції:
Поєдинок А.І.

Доповідач:
Іващенко В.В.

2

вищевказаного
наказу, зазначивши при цьому, що була допущена помилка при підрахуванні
ОСОБА_1 стажу судової роботи.

Пунктом
4 абзацу 2 ст. 43 Закону України „Про статус суддів"
передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання
щомісячного довічного грошового утримання,
крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів. арбітрів відомчих
арбітражів України, зараховується також
час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному відомчому арбітражі
колишнього СРСР та республік, що раніше
входили до складу СРСР, час роботи на
посадах, безпосередньо пов'язаних з
керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах. Київському і
Севастопольському міських судах. Міністерстві юстиції України та підвідомчих
йому органах на місцях, за діяльністю
арбітражів у Державному арбітражі України. Вищому арбітражному суді
України, а також на посадах прокурорів і
слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді
не менш 10 років.

Статтею 1 Указу Президента
України № 584/95 від 10.07.1995р. „Про
додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання
щомісячного довічного грошового утримання,
за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується половина строку навчання у
вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової
служби.

Відповідно
до ст. . 2 Закону України „Про внесення змін
до Закону України '' Про загальний військовий обов'язок і військову
службу" від 18.06.1999р.
час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу
роботи, стажу роботи за
спеціальністю, а також до стажу
державної служби.

За таких
обставин позивач вважає, що до стажу
його роботи, що дає право на відставку
та отримання щомісячного довічного грошового утримання, повинно бути зараховано час проходження
військової служби в період з 06
серпня 1976 року по 10 лютого 1989 року та
призначено щомісячну доплату до грошового забезпечення в розмірі, передбаченому Указом Президента України № 584/95.

Постановою
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 24
квітня 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови суду та
ухвалення нової постанови про задоволення його позову, посилаючись на порушення судом вимог
матеріального права.

Апелянт
вказує на те, що суд не прийняв до
уваги, що згідно з особовою справою з 06 серпня 1976 року по 07 липня 1979 року він
проходив строкову військову службу, а з 01 вересня 1982 року по 26 червня 1988 року навчався у
вищому юридичному навчальному закладі,
весь цей стаж необхідно зарахувати до стажу його роботи, що дає право на відставку та отримання
щомісячного довічного грошового утримання.

Заслухавши
доповідача, представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не с обґрунтованою і
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позову, суд виходив з
того, що позивач з 06.08.1976 року по липень 1979 року проходив
строкову військову службу, а з серпня 1979 року по лютий 1989 року проходив
надстрокову та кадрову військову службу в збройних силах СРСР. Таким чином
період служби, який вказує позивач не
підпадає під перелік видів роботи. передбачений діючим законодавством, які враховуються при визначенні наголошеного
стажу роботи, тому п.4 наказу ТВО голови
місцевого суду Сімферопольського гарнізону № 121 від 04.11.2005р. є законним.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають фактам і обставинам, встановленим судом, ґрунтуються на правильному визначенню змісту
та характеру виниклих між сторонами правовідносин, правильному застосуванню норм матеріального і
процесуального права.

Справа № 22-а-4713/07р. Головуючій в 1 інстанції:
Поєдинок А.І.

Доповідач:
Іващенко В.В.

3

Пунктом 4 абзацу 2 ст. 43
Закону України „Про статус
суддів" передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання
щомісячного довічного грошового утримання,
крім роботи на посадах суддів судів України, , державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах
суддів і арбітрів у судах та державному відомчому арбітражі колишнього СРСР та
республік, що раніше входили до складу
СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та
контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах. Київському і
Севастопольському міських судах,
Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному
арбітражі України. Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за
умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менш 10 років.

Статтею 1 Указу Президента
України № 584/95 від 10 липня 1995 року „Про
додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" і до стажу роботи, що дає судді право на відставку та отримання
щомісячного грошового отримання, за
умови роботи на посаді судді не менш як 10
років, зараховано, крім стажу трудової діяльності, визначеного Законом України „Про статус
суддів", половина строку навчання у
вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової
служби.

Зазначені
нормативні акти не передбачають можливість зарахування в стаж роботи
позивача, що дає право на відставку та
отримання щомісячного довічного грошового утримання, час проходження надстрокової військової
служби в період з 06 серпня 1976 року по 10 лютого 1989 року.

Колегія
суддів не приймає до уваги довід апелянта про те, що відповідно до ст. 2
Закону України „Про внесення змін до Закону України "Про загальний
військовий обов'язок і військову службу" від 18.06.1999р. час проходження
ним надстрокової військової служби зараховується до стажу роботи за
спеціальністю, оскільки зазначені
питання вирішуються на підставі Закону України „Про статус суддів" і Указу
Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року і розширеному тлумаченню не
підлягають.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає, що

Постанова
суду ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що є підставою відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України для
залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.
ст. 195,
198 ч.1 п. 1,
205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства, колегія
суддів,

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 24
квітня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом одного
місяця.

Справа № 22-а-4713/07р. Головуючій в 1 інстанції:
Поєдинок А.І.

Доповідач:
Іващенко В.В.