Справа № 22-а-474/2008
Суддя: Кучерук О.В.
Дата ухвалення: 2008-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

20.11.2008

Справа № 22-а-474/08 Попередня справа №
2-а-407/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кучерука О.В.,

суддів
Дугаренко О.В. ,

Лядової Т.Р.

секретар судового засідання Петрашова Ю.Б.

за участю представників сторін:

позивач
ОСОБА_1не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним
чином та своєчасно, про причину неявки суд не повідомив ,

представник відповідача
Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі АР Крим не з'явився,
про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про
причину неявки суд не повідомив ,

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі АР Крим на постанову
Кіровський районний суд Автономної Республікаи Крим (суддя Буцмак Ю.Є.
) від 29.07.08 по справі № 22-а-474/08

за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському
районі АР Крим (вул. Р. Люксембург, 20, смт Кіровське, Кіровський район,
Автономна Республіка Крим, 97300)

про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії, виплатити надбавку

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровського районного суду
Автономної Республіки Крим від 29 липня
2008 року (суддя Буцмак Ю.Є.) у справі №2а-407/08 (№22а-474/08) позовні вимоги
ОСОБА_1до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі АР Крим про
визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, виплатити надбавку,
задоволені частково.

Відмова Управління Пенсійного фонду
України в Кіровському районі АР Крим підвищувати пенсію ОСОБА_1відповідно до
ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнана
неправомірною.

Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі АР Крим зобов'язано провести з 9 липня 2007 року перерахунок
призначеної ОСОБА_1пенсії та виплачувати її відповідно до вимог ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції чинній до 31
грудня 2007 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі АР Крим звернулися з
апеляційною скаргою, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції,
в задоволені позовних вимог відмовити.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної
скарги , дослідивши матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки
обставин і додержання норм матеріального та процесуального права при прийнятті
судом першої інстанції постанови, судова колегія вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1року. Згідно із статтею 1 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" дитиною війни є особа, яка є
громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років. Відповідно на позивача повністю
розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України
"Про соціальний захист дітей війни", в тому числі й право на
підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6
зазначеного Закону.

Згідно з частиною 1 статті 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків
25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

При цьому статтею 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено,
що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом. Судова колегія вважає за можливе застосувати
саме частину 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії
за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як
коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої
Законом України "Про соціальний захист дітей війни". Вказаний закон
передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії,
що не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому доводи апеляційної
скарги в цієї частини не можуть бути прийняти колегією до уваги.

Відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності,
втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у
старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна
доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян,
які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни.

В той же час, що відповідно до
статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного
бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України.

Судова колегія вважає, що
судом першої інстанції правильно
зроблено висновок що оскільки положення статті 71 та 111 Закону України
"Про державний бюджет України на 2007 рік", які зупинили дію статті 6
Закону України "Про соціальний захист дітей війни" були визнані
рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року неконституційними, то
вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення.

Колегія суддів вважає, що
реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади
на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не
приймається до уваги.

Відносини, що склалися між позивачем
та відповідачем є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту статті 3
та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як зазначено у Рішенні
Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про
рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод
людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості
людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав
людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують
його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних
одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає
зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які
відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик
права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру
території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно
вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної
характеристики.

Враховуючи те, що ОСОБА_1. є дитиною
війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й
право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання
надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною
соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання
забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Тобто, між позивачем і державою
встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який
характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист
дітей війни.

Відповідно до статті 22 Конституції
України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень,
крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої інстанції обставини справи встановлені
повно і правильно, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 195,
196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському районі АР Крим залишити без задоволення,
а постанову Кіровського районного суду АР Крим від 29 липня 2008 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий суддя
О.В.Кучерук

Судді О.В.Дугаренко

Т.Р.Лядова