Справа № 22а-4645/2008
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а - 4645/08
Головуючий суддя у 1-ій
інстанції Квітка О.М.
Доповідач Семененко Я.В.
(справа
№ 2а-104/08)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -
Семененка Я. В.

суддів - Коршун А.О., Баранник Н.П.

при секретарі -
Пономаренко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради Кіровоградської області

на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської
області від 29 січня 2008 року у справі
№ 2а-104/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області про
стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного
суду Кіровоградської області з адміністративним позовом, в якому просили ухвалити рішення, яким стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради Кіровоградської області на її користь недоплачену суму на
оздоровлення за період 2000-2005 та 2007 роки у розмірі 7 841,50грн. та судових
витрат за надання правової допомоги в розмірі 400 грн. Посилалась на те, що
вона є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої
категорії, у зв'язку з чим перебуває на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської
області, а тому відповідно до ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від
28.02.1991 року № 796-XII їй передбачено виплату щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Проте,
відповідачем, всупереч вимогам
Конституції України та вищезазначеному Закону, було виплачено на користь
позивачки в період з 2000 по 2005 та 2007 роки, значно занижені суми
компенсації на оздоровлення, без урахування встановленого на території України
розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області
від 29 січня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради Кіровоградської області на користь
позивачки невиплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2005, 2007
роки у розмірі - 7576,50грн. та 400 грн. у відшкодування витрат за отримання
юридичних послуг.

Позивачкою рішення суду першої інстанції, , в частині
відмови у задоволені позовних вимог, не оскаржено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської
області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірні
правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства,
які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги учасникам ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС.

Так, позивачка вказуючи на неправомірність дій відповідача, посилалась на
те, що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні розраховуватися у
відповідності до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ” № 796-ХІІ
щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації аварії на
ЧАЕС другої категорії у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому,
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (абзац 7
частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ). Щорічна допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення.

Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської
ради Кіровоградської області наполягало на тому, що граничні розміри виплат,
особам які постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС, визначені Постанова
КМУ, які і підлягають до застосування при визначені розміру щорічної допомоги
на оздоровлення.

Спору між сторонами щодо наявності у позивачки права на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення, як особі, що постраждала внаслідок ліквідації
катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2
категорії, не існує.

Апелянт, зокрема посилався на те, що допомога на
оздоровлення виплачена позивачці у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету
Міністрів від 26 липня 1996 р. №836 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562, тому
підстав для її виплати в більшому розмірі немає.

Доводи апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради Кіровоградської області стосовно правильності
визначення позивачці розміру щорічної допомоги на оздоровлення, колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки
встановлений ще в 1996 році постановою КМУ № 836 розмір щорічної
допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає
розміру, встановленому іншими законами України.

Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до Закону України
№ 1766-ІІІ від 01.06.2000 року був встановлений з 1 липня 2000 року у розмірі
118 грн. на місяць. Законом України № 2896-ІІІ від 13.12.2001 року розмір
мінімальної заробітної плати з 1 січня 2002 року встановлений у розмірі 140
грн. на місяць, а з 1 липня 2002 року у розмірі 165 грн. Законом України від 26.12.2002 року № 372-ІV
розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2003 року у розмірі
185 грн. на місяць, а з грудня 2003 року встановлений у розмірі 205 грн.
Законом України № 1344- ІV від 27.11.2004 року розмір мінімальної заробітної
плати з 1 вересня 2004 року встановлений у розмірі 237 грн. на місяць, а з 1
січня 2005 року Законом України № 2285-ІV від 23.12.2004 року розмір мінімальної
заробітної плати був встановлений у розмірі 262 грн., з 01 квітня 2005 року - в
розмірі 290 грн., з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня
2005 року - 332 грн

Зазначені нормативні акти свідчать про те, що розмір мінімальної заробітної
плати зростав кожен наступний рік. При цьому, вказані закони не містили
обмежень щодо застосування статті 48 Закону № 796-ХІІ. Ні Верховна Рада
України, ні Кабінет Міністрів України в наступному до 2006 року будь-яких
рішень із цих питань не приймали.

Відповідно до Закону України № 489-V від 19.12.2006 року з 1 жовтня 2007
року був встановлений розмір мінімальної заробітної плати 460 грн. на місяць.

Дію ст. 48 Закону №796-ХІІ на 2007 рік стосовно виплат щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік відповідно до ст. 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» було зупинено. Але пунктами першим та третім
Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року відповідна норма
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнана неконституційною
і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним судом України Рішення, тобто
з 09.07.2007 року. Допомога на оздоровлення за 2007 рік нарахована і виплачена
позивачці у листопаді 2007 року, а саме після ухвалення Конституційним судом
України Рішення, яке є обов'язковим для виконання на території України і має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними.

За таких обставин, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягає не Постанова
КМУ № 836, а саме стаття 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України № 1344- ІV від
27.11.2004 року № 2285- ІV від 23.12.2004 року, № 3235- ІV від 20.12.2005 року,
№ 489-V від 19.12.2006 року.

Таким чином, колегія судів дійшла висновку про безпідставність тверджень
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
Кіровоградської області про відсутність правових підстав у суду першої
інстанції щодо застосування вимог Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без
врахування Постанов КМУ від 26 липня 1996 року № 836 та від 12 липня 2005 року
№562, якими визначено граничні розміри компенсаційних виплат на оздоровлення.

Колегія суддів вважає, що позивачка має право на отримання щорічної
грошової допомоги на оздоровлення у розмірах встановлених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської
катастрофи», а оскільки відповідачем вказане право не визнається, то має і
право на стягнення недоотриманої частини такої грошової допомоги з відповідача.

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону №796- ХІІ,
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
Кіровоградської області повинно виплатити позивачці щорічну допомогу на
оздоровлення за 2000 - 2005, 2007 роки.

Суд першої інстанції правильно розрахував розмір суми недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення, яку правомірно стягнув з відповідача.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують зроблені судом першої інстанції висновки в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом невірно було вирішено питання
про відшкодування позивачці судових витрат по справі.

Частиною першою ст. 90 КАС України встановлено, що витрати, пов'язані з
оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають
правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка
не є суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені
судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був
орган місцевого
самоврядування, його посадова
чи службова особа).

Постановою КМУ №590 від 27 квітня
2006 року «Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ» визначено, що компенсація в
адміністративних справах витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень:

якщо компенсація відповідно до
закону сплачується за рахунок держави не
перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову
допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за
повний робочий день.

Враховуючи розмір мінімальної
заробітної плати 515 грн., який був встановлений на час надання правової
допомоги, за повний робочий день (8год.) сума відшкодування становить 25,75
грн. (515 х 5%).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору про надання правової допомоги від 28 грудня 2007 року
(а.с.8), позивачка оплатила адвокату ОСОБА_2 400 грн. за захист своїх прав та
інтересів в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області та
інших судових інстанціях. Але в матеріалах справи відсутні будь-які документи,
розрахунки або акти виконаної роботи у підтвердження суми, яку сплатила
позивачка. Оскільки, адвокатом та позивачкою не надано доказів для
підтвердження вартості послуг ОСОБА_2, колегія суддів вважає за необхідне
відшкодувати судові витрати, відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України
та КМУ №590 від 27 квітня 2006 року.

29 січня 2008 року судове засідання
з розгляду справи по суті тривало 1 (одну) год. 07 хв., що підтверджується
журналом судового засідання (а.с.14).

Таким чином, компенсаційні витрати
складають:

25,75 грн. - за 8 год.

отже,

3,59 грн. - за 1 год. 07 хв.

За таких
обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої
інстанції в частині стягнення судових витрат на правову допомогу в
розмірі 400грн. та стягнути 3,59 грн. з Державного бюджету на користь позивачки
на відшкодування витрат за надання правової допомоги.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст. 201, 205, 207 КАС
України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від
29 січня 2008 року в частині стягнення з
відповідача 400 грн. витрат на правову допомогу змінити, стягнути з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат за надання правової допомоги
3,59грн.

В іншій частині постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 29 січня 2008
року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту виготовлення її
повного тексту.

(Повний текст постанови виготовлено 26.09.2008р.)

Головуючий Я.В.
Семененко

Судді А.О.
Коршун

Н.П.
Баранник