Справа № 22-а-715/2008
Суддя: Іщенко Г.М.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

29.10.2008

Справа
№ 22-а-715/08 Попередній № справи 2-а-86/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщенко Г.М.,

суддів Горошко Н.П. ,

Дадінської Т.В.

секретар судового засідання Колб Т.П.

позивач: не з'явився;

відповідач: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою
Військової частини А2934 Міністерства оборони України на постанову
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим (суддя Самойлова О.В.) від 11.08.2008

за позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до
Військової частини А 2934 Міністерства оборони України (вул. Анюнаса 1,
Феодосія, Автономна Республіка Крим, 98100)

про стягнення грошової компенсації
замість продовольчого пайку та речового майна, не отриманого під час
проходження військової служби

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2007 р. ОСОБА_1звернувся
до суду із адміністративним позовом до
Військової частини А2934 Міністерства Оборони України про визнання незаконними
дій командування військової частини А2934 щодо невиплати грошової
компенсації за продовольче забезпечення та не отримане речове майно при
звільнені в запас з лав Збройних Сил України, стягнення грошової компенсації за
продовольче забезпечення в сумі 15566,
93грн., стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 2109,59грн., стягнення компенсації за
затримку виплати нарахованої суми з урахуванням коефіцієнтів приросту
споживачів цін в Україні в сумі 6629,04 грн. Також просить стягнути витрати по сплаті судового
збору в сумі 242,56 грн. та оплату за правовий захист у суді фахівцем в галузі
права в сумі 250, 00 грн.

Постановою Феодосійського міського
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Самойлова О.В.) від 11.08.2008 у справі № 2-а-86/08( №22-а-715/08)
позовні вимоги ОСОБА_1до Військової
частини А-2934 задоволені частково, а
саме:

- Дії командування військової
частини А2934 щодо невиплати грошової
компенсації за продовольче забезпечення, грошової компенсації за неодержане речове майно при звільненні визнані
незаконними;

- Стягнуто з військової частини
А2934 на користь ОСОБА_1грошову
компенсацію за продовольче забезпечення у сумі 15566,93 грн., компенсацію
втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заборгованості за
продовольче забезпечення в сумі 6629,04 грн., грошову компенсацію за не
отримане речове майно у сумі 2109,59 грн., судовий збір у сумі 243,81 грн.,
всього -24549,33 грн.

Також суд постановив списати
наведену суму з відповідного реєстраційного рахунку військової частини А2934
через органи Державного Казначейства України в АР Крим, в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
Військова частина А2934 Міністерства Оборони України звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати постанову Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від
11.08.2008 та постановити нове рішення, в якому в позовних вимогах
відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю постанови від 11.08. 2008 нормам матеріального права, а
саме: частині 2 статті 9 Закону України
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей", оскільки грошову компенсацію взамін належного продовольчого пайка
після 11 березня 2000 р. виплатити не має можливості, у зв'язку з набуттям
чинності Закону України № 1459-111 від 17.02.2000, пунктом 2 якого призупинена
дія частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації
замість них. Також відповідач наполягає на застосуванні позовної давності.

Ухвалою судді Севастопольського апеляційного
адміністративного суду Іщенко Г.М. від
24.09.2008 відкрите апеляційне провадження за
апеляційною скаргою Військової
частини А2934 Міністерства Оборони України.

Ухвалою судової колегії
Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2008 розгляд
справи призначено на 29 жовтня 2008 р. о
10:20 год.

Представники позивача і відповідача в судове засідання, призначене на 29.10.2008,
не з'явилися, про час і місце вказаного
судового засідання учасники процесу були повідомлені належним чином, про поважність неявки в судове засідання ніяких
документів до суду апеляційної інстанції не направили. Враховуючи наявні у справі матеріали, судова колегія визнала
можливим розглянути справу за
відсутністю сторін, явка яких не визнавалась обов'язковою.

Колегія суддів, обговоривши у
відкритому судовому засіданні доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Матеріали справи свідчать про те,
що під час проходження військової служби до 10 березня 2000 р.
ОСОБА_1забезпечувався продовольчими пайками в натурі та за власним бажанням мав
змогу отримувати грошову компенсацію за них щомісячно.

Згідно з розрахунком компенсації за
продовольче забезпечення, сума компенсації замість не отриманого продовольчого
забезпечення за період з 11.03.2000 по 26.12.2006 складає 15566,93
грн. (аркуш справи 9).

Відповідно до довідки відділу
статистики м. Феодосії про коефіцієнти приросту споживчих цін в Україні сума
компенсації у зв'язку з порушенням
строків виплати заборгованості складає 6629,04 грн. Також згідно з
довідкою-розрахунком №27 від 04.01.2007 на виплату грошової компенсації на
невидане речове майно на день звільнення позивачу не зроблена виплата грошової компенсації замість належного до
видачі речового майна в сумі 2109,59
грн. (аркуш справи 10).

Одержання військовослужбовцями
речового майна і продовольчих пайків або грошової компенсації замість них
передбачено частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини 2 статті 1
Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів"
від 17.02.2000, дію частини 2 статті 9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військо службовців та членів їх сімей" в
частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням
грошової компенсації замість них та замість речового майна, призупинено.

Призупинення дії Закону, так само як і його скасування, не
дає підстав для його застосування, про що зазначив Верховний Суд України в
рішенні від 20.12.2006 у справі за позовом до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Добропіллі про відшкодування моральної
шкоди та в рішенні від 18.04.2007 у справі за позовом Р. до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Кіровоградському районі м.
Донецька.

Таким чином, відповідач не надав
позивачу ні продовольчі пайки, ні компенсацію замість них, ні виплатив
компенсацію взамін не отриманого речового майна, і саме цим призупиненням керувався
відповідач.

У своєму Рішенні від 20 березня
2002 р. № 5-рп/2002 у справі № 1-15/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і
гарантій) Конституційний Суд України зазначив, що оскільки для значної
кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії право на які
передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування,
необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня
(стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина 3 статті 46 Конституції
України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових
законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України
не допускається.

Але, судова колегія вважає
необхідним звернути увагу на те, що дія частини 2 статті 9 Закону України
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей" не була скасована на період проходження позивачем військовій
служби, а лише припинена.

Таке припинення діяло до набрання
чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів
України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних
та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні
збори, і деяких інших осіб" № 328-V від 03.11.2006, коли Закон України
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей" був доповнений статтею 9-1, згідно з якою продовольче та речове
забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що
встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, які проходять
військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі,
мають право на отримання замість належних їм, за нормами забезпечення,
предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених
предметів. Отримання грошової компенсації замість продовольчого пайка в цієї
редакції Закону не передбачено.

Таким чином, одержання грошової
компенсації замість продовольчого пайка було скасовано у зв'язку зі змінами
Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей", внесеними Законом
України № 328-V від 03.11.2006.

Приймаючи до уваги усе
вищевикладене, судова колегія дійшла до висновку про те, що ОСОБА_1мав право на
отримання грошової компенсації замість неодержаного продовольчого пайка за
2000-2006 роки, але за нормами, встановленими Кабінетом Міністрів України за
цей час.

Позивач вважає, що має право на
отримання грошової компенсації за неодержане продовольче забезпечення за нормою
№ 7.

Постанова Кабінету Міністрів
України "Про норми забезпечення
продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України і інших
військових формувань, утворених відповідно до законодавства,
військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства
внутрішніх справ" №316 від 12.03.1996, якою було передбачено виплату
офіцерському складу норми харчування №7, втратила чинність з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови
Кабінету Міністрів України "Про норми харчування військовослужбовців
Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького
складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби
спеціального зв'язку та захисту інформації" від 29.03.2002 №426 .

Видачу військовослужбовцям
продовольчого пайка або грошової компенсації замість нього, на умовах, які були
передбачені постановою Кабінету Міністрів України №316 від 12.03.1996,
постанова Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 не передбачає. Тому
судова колегія зазначає, що позивач безпідставно просить стягнути грошову
компенсацію за цією нормою.

Статтями 15, 16 Закону України "Про Збройні Сили
України", статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей" передбачено фінансування Збройних Сил України, в тому
числі і забезпечення військовослужбовців продовольчими пайками або виплату
грошової компенсації замість них за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, забезпечення позивача
продовольчими пайками або грошовою компенсацією замість них за рахунок коштів
відповідача - Військової частини А2934 суперечить принципам фінансування
Збройних Сил України та положенням вище зазначених Законів України.

Щодо вимог позивача про компенсацію
втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заборгованості за
продовольче забезпечення в сумі 6629,04 грн. судом встановлено наступне.

Відповідно до Положення про порядок
компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням
термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1427
від 20.12.1997, компенсація провадиться власником або уповноваженим ним органом
у зв'язку з порушенням встановлених термінів виплати нарахованої, але не
виплаченої своєчасно заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
17.07.2003р. №1078, передбачено, що індексації підлягають грошові кошти
громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі грошове забезпечення
військовослужбовців.

Судова колегія не може погодитися з
висновком Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим про те, що підлягає компенсації втрата
частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заборгованості за
продовольче забезпечення в сумі 6629,04
грн., оскільки судом першої інстанції не враховано, що стягнута на користь
позивача грошова компенсація за продовольче забезпечення не відноситься до
грошового забезпечення військовослужбовців.

Доводи про те, що позивачем не
пропущено річний строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства
України для звернення в суд щодо стягнення грошових компенсацій за продовольче
забезпечення у сумі 15566,93 грн., за втрату частини доходів у зв'язку з
порушенням строків виплати заборгованості за продовольче забезпечення в сумі
6629,04 грн. не заслуговують на увагу та спростовуються через наступне.

Згідно з частиною 2 статті 99, статті 100 Кодексу
Адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду
за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Кодекс
Адміністративного судочинства України набрав чинність з вересня 2005 року.

Відповідно до статей 248-5, 248-6
Цивільно-процесуального Кодексу України, чинного на час виникнення спірних
правовідносин, скарга може бути подана до суду в двохмісячний строк,
обчислюваний з дня, коли особі стало відомо про порушення її прав, або у
місячний строк з дня одержання особою письмової відповіді про відмову у задоволенні скарги органом, службовою особою вищого рівня
по відношенню до того органу, посадової, службової особи, що постановили
рішення чи здійснили дії або допустили
бездіяльність, або з дня закінчення місячного строку після подання скарги, якщо
особою не було одержано на неї письмової відповіді. Застосування цього
строку було обов'язковим.

Матеріалами справи підтверджено,
що позивач проходив службу у військовій
частині А2934 та просив стягнути грошову
компенсацію за продовольче забезпечення у сумі 15566,93 грн., за втрату частини
доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заборгованості за продовольче
забезпечення в сумі 6629,04 грн. за період з 11.03.2000 по 26.12.2006.

Виходячи з характеру
правовідносин: по забезпеченню продовольчими пайками, по компенсації втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків виплати заборгованості за продовольче
забезпечення позивачеві було відомо про
порушення свого права на отримання пайка або грошової компенсації замість
продовольчого пайка за період з 11 березня 2000 р. під час його проходження військової служби.

Проте, з адміністративним позовом
ОСОБА_1звернувся до суду лише у жовтні
2007 року, тобто, з пропуском
встановленого законом строку. Позивачем не надано належних доказів поважності причин пропуску строку для
звернення до суду за захистом своїх прав.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
позовних вимог про визнання
незаконними дій командування
військової частини А2934 Міністерства Оборони України щодо невиплати
ОСОБА_1грошової компенсації за
неодержане речове майно при
звільненні та стягнення грошової компенсації за не одержане речове
майно при звільненні в сумі 2109,59 грн. через наступне.

Законом України "Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
передбачено, що військовослужбовці під час проходження військової служби
одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і
продовольчі пайки або за їх бажанням - грошову компенсацію замість них.

Тобто, дана норма регулює
питання виплати компенсацій
військовослужбовцям за ці види забезпечення під час проходженням ними служби та відповідно до
Закону України "Про деякі міри по економії бюджетних коштів" була
призупинена саме для цієї категорії військовослужбовців.

Разом з тим, в Положенні "Про
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном у мирний
час", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1135 від
22.07.1998 (із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів
України від 28.10.2004 №1444)
зазначається, що при звільненні військовослужбовців з ними проводиться
розрахунок згідно з законодавством, а
пунктом 27 цієї постанови від 28.10.2004 передбачено, військовослужбовці
звільнені у запас або у відставку з
правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове
майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за
нього за цінами на день підписання
наказу про звільнення. Зазначеним
особам, звільненим у запас або
відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове
майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня
виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або
видається речове майно на суму грошової
компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1проходив військову службу до
26.11.2006 у військової частині А-2934 Міністерства Оборони України та
знаходився на речовому забезпеченні у військової частині А2934 Міністерства
Оборони України.

Судова колегія погоджується з
висновком Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим про те, що позивачем не було пропущено строку для
звернення до суду з позовом про стягнення з військової частини А2934
Міністерства Оборони України грошової компенсації за неодержане речове майно
при звільненні, оскільки на підставі наказу командира військової частини А2934
Міністерства Оборони України №301 від 26.12.2006 ОСОБА_1був звільнений у запас,
а адміністративний позов було пред'явлено до суду 01.10.2007, тобто, річний
строк, встановлений частиною 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем не пропущено.

При звільненні відповідачем не було
проведено з позивачем остаточного розрахунку за період його служби, а саме: не
видано грошову компенсацію за речове майно, яке підлягало видачі позивачу за
період з 11.03.2000 по 30.11.2006.

Згідно з довідкою-розрахунком №27
від 04.01.2007 на виплату грошової компенсації на невидане речове майно
капітану ОСОБА_1 на суму 2109,59 грн., грошова компенсація за не видано належне
речове майно позивачу надано не було (аркуш справи 10).

Відповідно до частини 1 статті 8
Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,
її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 5 статті 17
Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які
перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових
формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 22 Конституції України
передбачає, що конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів
або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Відповідно до статей 1-2, 2, 4
Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей" нормативно-правові
акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і
свободах, визначених законодавством України. Забезпечення виконання цього
Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту
військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади
та органи місцевого самоврядування.

У Рішенні Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 відзначено, що відповідно до частини третьої
статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист,
інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням
дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк. Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян,
держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації
і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і
юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої
статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції
України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися
органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.
Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить
громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що
закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави
(пункти 3.1, 3.2 Рішення).

Таку ж правову позицію
Конституційний Суд України висловив і у рішенні від 20 березня 2002 року №
5-рп/2002.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що викладені у постанові Феодосійського міського суду Автономної Республіки
Крим висновки про необхідність задоволення позову щодо визнання неправомірними
дії командування військової частини А2934 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової
компенсації за неодержане речове майно про звільненні та стягнення з військової
частини А2934 Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1грошової компенсації за не отримане речове майно у сумі 2109,59 грн. за даними
доказами, такими, що відповідають закону.

Статтями 159, 163 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права з додержанням
норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі; в
мотивувальній частині постанови
зазначаються встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також
мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до частини 1 статті 76
Кодексу адміністративного судочинства України пояснення сторін про відомі їм
обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

Постанова Феодосійського міського
суду Автономної Республіки Крим частково не відповідає зазначеним вимогам
закону та прийнята з частковим порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Отже позовні вимоги про незаконність дій командування військової
частини А2934 щодо невиплати грошових компенсацій: за продовольче забезпечення
щодо стягнення грошових компенсацій: за продовольче забезпечення у сумі
15566,93 грн., за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати
заборгованості за продовольче забезпечення в сумі 6629,04 грн., а всього
22195,97 грн. та списання наведеної суми з відповідного реєстраційного рахунку
військової частини А2934 через органи Державного Казначейства України в АР
Крим не підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови позивачу у стягненні суми за оплату правової допомоги, оскільки статтею 90
Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат на правову допомогу віднесені витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором. Позивачем не надані суду відповідні
докази, які свідчать про те, що приватний підприємець Греков Д.Є., якому
позивач сплатив 250,00 грн. за надання юридичної допомоги, є адвокатом чи
фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги.

Таким чином, судове рішення
частково прийнято без додержання норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова Феодосійського
міського суду Автономної Республіки Крим підлягає зміні, апеляційна скарга -
частковому задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем
щодо вимог майнового характеру, підлягають стягненню з Державного бюджету
України на його користь у розмірі 51,00
грн., на підставі частини 3 статі 94 Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно до задоволених вимог. Оскільки позивачем не сплачено судовій
збір в розмірі 3, 40 грн. за вимоги немайнового характеру при зверненні з
позовом, а вимоги немайнового характеру підлягають задоволенню, тому судові
витрати позивачу підлягають поверненню у сумі 51,00 грн.

Керуючись частиною 1 статті 195,
пунктом 2 частини 1 статті 198, статтею 201, частиною 2 статті 205, статтями
207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової
частини А2934 Міністерства Оборони України задовольнити частково.

2. Постанову Феодосійського
міського суду Автономної Республіки Крим від 11.08.2008 у справі №2а-86/08(№22а-715/08)
змінити.

3. Викласти резолютивну частину постанови у наступній
редакції:

Позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії
командування військової частини А2934 Міністерства Оборони України щодо
невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неодержане речове майно про
звільненні.

Стягнути з військової частини А2934 Міністерства
Оборони України (98100, АР Крим, м. Феодосія, вул. Анюнаса, 1, р/р
2585 МФО 824026, ідентифікаційний
код 07935992, в УДК в АР Крим м. Феодосії) на користь ОСОБА_1(98100, АР
Крим, м. Феодосія, Сімферопольське шосе, буд.24-в,кв.101) грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 2109,59 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1(АДРЕСА_1)
судовий збір в розмірі 51,
00грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий суддя Г.М.
Іщенко

Судді
Н.П.Горошко

Т.В. Дадінська