Справа № 2а-2833/2008/1
Суддя: Трещова О.Р.
Дата ухвалення: 2008-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

05.11.08

Справа №2а-2833/08/1

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі головуючої судді Трещової О.Р. , при секретарі Марущенко О.О., за участю

представника прокуратури -помічника
прокурора Київського району м.Сімферополя АР Крим Івашкевич Вікторії
Віталіївни,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Прокурора Красногвардійського району АР
Крим в інтересах особи ОСОБА_1

до
Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської
районної державної адміністрації

про стягнення недоотриманої разової
грошової допомоги,

Суть спору :До Окружного адміністративного суду Автономної Республіки
Крим звернувся з позовом Прокурор Красногвардійського району АР Крим в
інтересах особи ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Красногвардійської районної державної адміністрації про
стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення Красногвардійської районної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1
недоотриману разову грошову допомогу за 2006 - 2008 роки.

У судовому засіданні представник
прокуратури наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, заявив,
щоОСОБА_1 має право на щорічну
разову допомогу за 2006 рік - 2008 роки
як інвалід війни I групи.

У судове засідання позивач не
з'явився, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду
справи, клопотання про розгляд справи з
його відсутністю не надіслав.

У судове засідання представник
відповідача не з'явився, повідомлений належним чином про час, дату та місце
розгляду справи, надіслав клопотання про
розгляд справи за його відсутністю.

На підставі статі 128 КАС України
суд вважає можливим розглядати справу за відсутністю позивача та відповідача,
оскільки інтереси позивача представляє прокурор, а відповідач надіслав
клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Заслухавши пояснення представника
прокурору, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі в їх
сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС
України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2
КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті
17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних
чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України дано визначення суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до Додатку 3 до
Постанови Кабінету Міністрів України "Про структуру місцевих державних
адміністрацій" управління праці та
соціального захисту населення відносяться до структурних підрозділів районних
державних адміністрації, які згідно з частиною 2 статті 1 Закону України “Про
місцеві державні адміністрації” від 09.04.1999 року № 586-XIV являються
місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої
влади.

Таким чином, Управління праці та
соціального захисту населення Красногвардійської райдержадміністрації у відносинах з фізичними та юридичними
особами, під час реалізації своїх завдань та функцій, встановлених
законодавством України, являється органом виконавчої влади та суб'єктом владних
повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2
КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо.

Тому вирішуючи справу стосовно
позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача, який являється суб'єктом
владних повноважень, суми недоплаченої разової грошової допомоги, суд
зобов'язаний встановити чи діяв відповідач на підставі закону, чи являються
його дії безсторонніми та
добросовісними.

Відповідно до частини 5 статті 13
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у таких розмірах: інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III
групи - сім мінімальних пенсій за віком. Зазначена норма закону введена в дію
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 року №
367-XIV.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 являється інвалідом 1 групи і має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що
підтверджується посвідченням НОМЕР_1
(а.с. 7)

Таким чином, ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, яким
відповідно до частини 5 статті 13 Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно
до 5 травня виплачується разова грошова допомога в розмірі 10 мінімальних
пенсій за віком, як інваліду війни 1 групи.

Відповідно до частини 1 статті 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Статтею 30 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” встановлено, що у 2006 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється у таких розмірах:
інвалідам війни I групи - 400 гривень, інвалідам війни II групи - 330 гривень,
інвалідам війни III групи - 270 гривень, учасникам бойових дій - 250 гривень,
особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 400 гривень, членам
сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і
учасників війни, визнаних за життя інвалідами, - 130 гривень, учасникам війни -
50 гривень.

Однак дію частини п'ятої статті 14
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" зупинено на 2006 рік в частині визначення розміру виплат щорічної
разової грошової допомоги ветеранам війни згідно із Законом України від
20.12.2005 р. N 3235-IV “Про Державний бюджет України на 2006 рік”.

Судом встановлено, що позивачем за
2006 рік отримана сума разової грошової допомоги інвалідам війни в розмірі
400,00 гривень, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійської райдержадміністрації від 11.08.2008 року №
2138/05-4.

Згідно зі статтею 62 Закону України
від 19.12.2006 № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007
рік" прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність на 2007 рік затверджений у наступному розмірі з 1
січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

Відповідно до частини 3 статті 62
Закону України від 19.12.2006 № 489-V "Про Державний бюджет України на
2007 рік" встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за
віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 квітня та
з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток.

Згідно зі статтею 58 Закону України
від 28.12.2007 року № 107 - VI «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» прожитковий
мінімум для осіб, які втратили працездатність в
розрахунку на місяць на 2008 рік: з 1 січня - 470 гривень, з

1 квітня -
481 гривня, з
1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.

У запереченнях проти позову
відповідач зазначив, що законодавчими актами України не врегульоване питання
розміру мінімальної пенсії за віком для Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, а суд не може приймати за основу
розрахунку мінімальний розмір пенсії, визначений статтею 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки він
застосується виключно для визначення розмірів пенсій, встановлених Законом.

Суд вважає, що зазначені у
запереченні проти позову доводи
відповідача не можуть бути враховані при вирішені справи з наступних підстав.

Судом встановлено, що разова грошова
допомога відповідно до частини 5 статті
13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
розраховується на підставі мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначений
частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Судом встановлено, що дійсно,
згідно з частиною 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від
09.07.2003, № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Зазначена норма Закону
введена в дію згідно із Законом України від 25.03.2005 р. № 2505-IV.

Але суд враховує, що згідно з частиною 4 статті 8 КАС України забороняється
відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти,
неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 8
КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду
з прав людини.

Суд вважає, що правовідносини, що
виникають в процесі реалізації права на отримання щорічної грошової допомоги
інвалідам війни основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип
не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який
визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у
конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Європейського Суду у справі
Yvonne van Duym v. Home Office (Case 41/74
van Duym v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що
зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті
державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який
загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана
з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не
може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання
відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили
певну концепцію, в цьому випадку це
надання шорічної грошової допомоги інвалідам та учасникам війни, держава чи орган вважатимуться такими, що
діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки,
оскільки схвалення такої політики чи
поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб
стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи
поведінки.

Крім того, судом встановлено, що на
2007 рік мінімальний розмір пенсії за
віком встановлений також частиною 3 статті 62 Закону України від 19.12.2006 №
489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік", відповідно до
якої для визначення мінімального розміру
пенсії за віком з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили працездатність, збільшений на 1 відсоток.
Зазначена норма введена в дію Законом України від 15.03.2007 р. № 749-V, який набрав чинності після Закону України від
25.03.2005 р. № 2505-IV, яким встановлені обмеження в частині 3 статті
28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV. Тому відповідно до принципу дії закону в часі застосуванню
підлягає закон, який набрав чинності пізніше.

На підставі викладеного, суд не
може визнати обґрунтованими доводи відповідача, зазначені ним в запереченні
проти позову, що позов не може бути задоволеним у зв'язку з невизначеністю
мінімального розміру пенсії за віком, яка має бути підставою для розрахунку
щорічної грошової допомоги.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідно до частини 5 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ, частини 3
статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489-V "Про Державний бюджет України
на 2007 рік", частини 1 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, №
1058-IV разова грошова допомога інвалідам війни 1 групи за 2007 рік
дорівнює 4100,6 гривень (406 гривень + 406 х 1%) х 10.

Судом встановлено, що позивачем за
2007 рік отримана частина разової грошової допомоги інвалідам війни в сумі
450,00 гривень, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійської райдержадміністрації
від 11.08.2008 року № 2138/05-4.

Таким чином, відповідачем
недоплачена позивачу частина одноразової грошової допомоги інвалідам 1 групи за
2007 рік в сумі 3650,6 гривень, та
позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до
частини 5 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ, статті 58 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року № 107 - VI, частини 1 статті 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003, № 1058-IV разова грошова допомога інвалідам
війни 1 групи за 2008 рік дорівнює гривень
4810,00 гривень (481 гривень х 10).

Судом встановлено, що позивачем за
2008 рік отримана частина разової грошової допомоги інвалідам війни в сумі
500,00 гривень, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійської райдержадміністрації від 11.08.2008 року №
2138/05-4.

Таким чином, відповідачем
недоплачена позивачу частина одноразової грошової допомоги інвалідам 1 групи за
2008 рік в сумі 4310,00 гривень, та позовні вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Суд вважає, що в судовому засіданні
не знайшли свого підтвердження доводи відповідача, зазначені ним в запереченні
проти позову, про те, що вони діяли відповідно до закону та порушень у виплаті
щорічної грошової допомоги відносно позивача
не вчиняли, оскільки вони виплатили допомогу у розмірі, який був
встановлений Законом України “Про
Державний бюджет на 2007 рік”, Законом України «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Постановою Кабінету Міністрів
України від 12 березня 2008 року № 183 «Про розміри разової грошової допомоги,
що виплачувається в 2008 році відповідно до Законів України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та «Про жертви нацистських переслідувань», а здійснювати перерахунок вони не зобов'язані.

Відповідно до п.13 статті 71 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19.12.2006 року № 489-V
дію частини 5 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” зупинено в частині визначення розміру виплат щорічної
разової грошової допомоги.

Статтею 29 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік” від 19.12.2006 року № 489-V встановлено,
що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється у
таких розмірах: інвалідам 1 групи -450,00
гривень.

Відповідно до п.20
розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007 року № 107 - VI
у статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" частину п'яту
вищезазначеного Закону викладено у такій редакції: "Щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний бюджет України".

Відповідно до ч.1 Постанови
Кабінету Міністрів України від 12 березня 2008 року № 183 «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та «Про жертви нацистських переслідувань»
установлено,що у 2008 році виплата разової грошової допомоги інвалідам війни 1
групи здійснюється у розмірі 500,00 гривень.

З'ясовуючи питання про можливість застосування до
спірних правовідносин Закону України “Про Державний бюджет України на 2007
рік” та Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Постанови Кабінету Міністрів
України від 12 березня 2008 року № 183 «Про розміри разової грошової допомоги,
що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та «Про жертви нацистських
переслідувань» суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого
органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода
на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому нормативному акту суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Крім того, згідно з абзацом 1 п. 19
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 “Про
незалежність судової влади” звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та
22 Конституції України не підлягають
застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються
конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які
звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами
прав і свобод.

Фізичним та юридичним особам для
захисту порушених прав відповідно до частини 3 статті 8 КАС України гарантується звернення до адміністративного
суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі
Конституції.

Статтею 1 Конституції України
Україна проголошено демократичною, соціальною, правовою державою. Статтею 2
Конституції України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є
людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст та спрямованість
діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком
держави. Відповідно до статті 21 Конституції України права і свободи людини є
невідчужуваними та непорушними. Статтею 22 Конституції України встановлено, що
зміст та обсяг прав і свобод людини при прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не може бути звужений.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими
законами Украйни встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що
є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права,
а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті
68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають
додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими
особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб
ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що
закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Зазначені вимоги до держави
викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі,
яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої
Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати
функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень,
докладати зусиль для її поступового посилення.

Відповідно до частин 2,3 статті 22
Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна
утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 3 статті 2 Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що
нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування,
які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Зупинення дії положень законів,
якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав
і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Конституцією України,
в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

На підставі статті 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їм.

Таким чином, будь-які закони та
нормативно-правові акти, які регулюють
правовідносини стосовно прав та свобод громадян, у тому числі Закон
України ”Про державний бюджет на 2007 рік”, Закон України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Постанова Кабінету Міністрів
України від 12 березня 2008 року № 183 «Про розміри разової грошової допомоги,
що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та «Про жертви нацистських
переслідувань» має відповідати вимогам
Конституції та Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”.

Крім того, встановлений частиною 2
статті 95 Конституції України, частиною 2 статті 38 Бюджетного кодексу України
перелік відносин, які регулюються Законом України про Державний бюджет є
вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і
обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами
України, у тому числі Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими
законами України правове регулювання суспільних відносин.

Отже, встановлення Законом України
“Про Державний бюджет України на 2007 рік” розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги інвалідам війни в
меншому розмірі, ніж передбачено статтею 13 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, обмежило обсяг прав даної
категорії громадян, визначених зазначеним Законом. Залишивши незмінним зміст
права на отримання щорічної разової грошової допомоги пунктом 13 статті
71, статтею 29 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік” звужено обсяг цього права і водночас
фактично скасовано конституційну гарантію забезпечення належних умов існування
ветеранів війни.

Враховуючи викладене Рішенням
Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 “У справі за
конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень статей 29,36 частини 2 статті
56, частини 2 статті 62, частини 1 статті 66, пунктів
7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”(справа про соціальні
гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними) стаття 29 та пункт 13 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”.

Суд враховує, що відповідно до
пунктів 5, 6 Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року №
6-рп/20075 (справа про соціальні
гарантії громадян) рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду
України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може
бути оскаржене.

Встановлення Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» , Постановою
Кабінету Міністрів України від 12 березня 2008 року № 183 «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та «Про жертви нацистських
переслідувань» розміру виплат щорічної
разової грошової допомоги інвалідам
війни в меншому розмірі, ніж передбачено статтею 13 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, обмежило обсяг прав даної
категорії громадян, визначених зазначеним Законом.

Залишивши незмінним зміст права на
отримання щорічної разової грошової допомоги п.20 розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», Постановою
Кабінету Міністрів України від 12 березня 2008 року № 183 «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та «Про жертви нацистських
переслідувань» звужено обсяг цього права
і водночас фактично скасовано конституційну гарантію забезпечення належних умов
існування ветеранів війни.

Враховуючи викладене Рішенням
Конституційного суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008 « У справі за
конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3
розділу III Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень
статті 67 розділу I, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України
"Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"
(справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано
такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 20
Закону України розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів
України" «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України».

Суд враховує, що відповідно до
пунктів 6, 7 Рішення Конституційного
суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту
закону про Державний бюджет України) рішення Конституційного Суду України у цій
справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
Закону України "Про Державний
бюджет України на

2008 рік та
про внесення змін
до деяких законодавчих
актів

України", визнаних
неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до
виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, при визначені розміру
разової грошової допомоги інвалідам війни
в 2007-2008 роках необхідно керуватися статтею 13 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а не положеннями Законів
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які визнані неконституційними.

Приймаючи до уваги, що Постанова
Кабінету Міністрів України від 18.02.2004
№ 177 "Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" прийнята на виконання п.20 розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28.12.2007
року № 107 - VI, який визнано
неконституційним, вищевказана Постанова суперечить ст.13 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має
вище юридичну силу.

Приймаючи до уваги, що Постанова
Кабінету Міністрів України від 18.02.2004
№ 177 "Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" не відповідає статті 13 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, суд зобов'язаний
застосовувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто, Закон України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Відповідно до частини 1 статті 17-1
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
Щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених
статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту
населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання.

Згідно з пунктом 1 Постанови
Кабінету Міністрів України, від 18.02.2004
№ 177 "Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" також зазначено, кошти на виплату разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" отримують місцеві органи праці та соціального захисту
населення.

Таким чином,
Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської
райдержадміністрації являється належним відповідачем по справі.

Суд звертає увагу учасників
процесу, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів
національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань, тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність
коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом не приймається до
уваги. Так, у справі “Кечко проти України” Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки
органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, невиконання або
неналежне виконання законів, якими передбачено певні соціальні гарантії, через
відсутність коштів для їх виплати не є підставою для виправдання дискримінуючої
недоплати одноразової грошової допомоги інвалідам війни.

Крім того, суд також вважає, що
державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, у тому числі той, що підтверджений судовим рішенням. Така відсутність
коштів не може бути визнана як виключна обставина, та це є порушенням пункту 1
статті 6, статті 13 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод
людини, ратифікованої Законом України від 11.09.1997 року, про що також
зазначено в Рішенні Європейського суду з прав людини Справа “Жовнер проти
УкраЇни”від 29.06.2004 року.

Суд враховує, що рішення, дії
суб'єкта владних повноважень не можуть
бути упередженими, тобто здійснюватися дискримінаційно через власний, у тому
числі фінансовий, корпоративний інтерес.
Приймаючи рішення по справі або вчинюючи дію, суб'єкт владних повноважень
не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може проявляти себе
заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного
інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта,
визначених законом.

Суд також враховує, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо
реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих
результатів.

На підставі викладеного, суд
вважає, що бездіяльність відповідача щодо відмови в виплаті щорічної грошової
допомоги у розмірах, визначених Законом України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ не може бути
визнана такою, що вчинена на підставі, у межах повноважень, безсторонньо
(неупереджено) та добросовісно.

Відповідач у запереченні проти
позову наполягає на застосуванні до спірних правовідносин ст. 99, 100 КАС
України.

Відповідно до ч. 2 ст.99 КАС
України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що відповідно до
ч.4 ст.17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” від 22 жовтня 1993
року N 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня,
мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в
якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, судом встановлено, що початок
перебігу строку давності стягнення заборгованості по зазначених виплатах починається з 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата
допомоги. Прокурор звернувся до суду 12 вересня 2008 року. Отже, за 2007-2008
роки строк звернення до суду щодо стягнення заборгованості по зазначених
виплатах не скінчився. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню за
2007, 2008 роки. У частині стягнення недоплаченої щомісячної соціальної
допомоги за 2006 рік необхідно відмовити на підставі ч. 1 ст. 100 КАС
України, у зв'язку з пропуском строку на
звернення до суду, який закінчився 30.09.2007 року.

Таким чином, суд вважає необхідним
стягнути на користь позивача недоотриману разову грошову допомогу за 2007 рік у
сумі 3650,60 гривень та за 2008 рік у
сумі 4310,00 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 94
КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Оскільки позивач судові витрати не
здійснював, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

У зв'язку зі складністю справи
судом 05 листопада 2008 року оголошена вступна та резолютивна частина
постанови, а 10 листопада 2008 року постанова складена у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 158, 159, 160, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити
частково.

2.Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Красногвардійської райдержадміністрації на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу
інвалідам війни за 2007 рік у сумі
3650,60 гривень.

3. Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Красногвардійської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 недоплачену щорічну
разову грошову допомогу інвалідам війни
за 2008 рік у сумі 4310,00
гривень.

4. В решті позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
через 10 днів з дня складення у повному обсязі у разі неподання заяви про
апеляційне оскарження (апеляційної скарги).

Якщо після подачі заяви про
апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана, постанова набуває законної
сили через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Протягом 10 днів з дня складення
постанови у повному обсязі через Окружний адміністративний суд Автономної
Республіки Крим до Севастопольського апеляційного адміністративного суду може
бути подана заява про апеляційне оскарження, після подачі якої протягом 20 днів
може бути подана апеляційна скарга.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження (10 днів).

Суддя Окружного

адміністративного суду

Автономної Республіки Крим Трещова О.Р.