Справа № 2-1554/2007
Суддя: Рассуждай В.Я.
Дата ухвалення: 2007-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 2-1554/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня
2007 року Червоногвардійський районний суд м.
Макіївки Донецької області в складі:

головуючого
судді: Рассуждай В.Я.,

при
секретарі: Голтвенко
І.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні Червоногвардійського районного
суду м. Макіївки Донецької області
справу за адміністративним позовомОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської
ради про визнання дії управління неправомірними та стягнення недоотриманої
допомоги на оздоровлення, про
зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення
Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради надалі виплачувати
допомогу на оздоровлення в повному обсязі згідно ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з вернувся до
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки із адміністративним позовом до Управління праці та соціального
захисту населення Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської
міської ради про визнання дії управління неправомірними та стягнення
недоотриманої допомоги на оздоровлення. В своєї заяві посилається на те, що він є інвалідом Ш-ї групи згідно
пройденого МСЕК і перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту
населення Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради.
Відповідно до вимог ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" йому передбачені щорічні компенсаційні виплати
на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати. Але
Управління праці та соціального захисту населення Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської ради виплатило йому компенсацію на
оздоровлення в розмірі 21 гривня 50 копійок за 2001 -2004 роки и на цей час
відмовляє у виплаті різниці. Вважає, що
недоплачена сума складає: за 2001 рік 538, 50 гривень (140x4-21, 50); за 2002
рік 718, 50 гривень (185x4-21, 50); за 2003 рік 798 гривень (205x4-21, 50); за
2004 рік 262 гривні (262x4-21, 50), а
всього недоплачена йому сума компенсації складає 3082 гривні. Управління праці
та соціального захисту населення Червоногвардійської районної адміністрації
Макіївської міської ради відмовило йому у виплаті різниці постилаючись на
постанову Кабінету Міністрів України № 836 „Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", згідно
якої розмір щорічної допомоги на оздоровлення інваліда складав 21, 50 гривень.
ОСОБА_1 вважає
таку відмову незаконною, та такою, що порушує його права передбачені
Конституцією України та Законом України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", тому
просить стягнути з відповідача на його користь недоотриману компенсацію на
оздоровлення за 2001, 2002, 2003 та 2004 роки в розмірі 3082 гривні, також просить зобов'язати відповідача надалі
сплачувати йому щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі, передбаченому
ст. 48 Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В судовому засіданні
ОСОБА_1 повністю підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що Управління праці та соціального захисту
населення Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради
сплачувало йому по 21, 50 гривень компенсації на рік за 2001-2004 рік.
Вважає, що посилання Управляння на
постанову Кабінету Міністрів України,
якою суттєво зменшені розмірі виплат є незаконними та такими, що порушують його права, передбачені Конституцією України та Законом
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Просив суд визнати дії Управління неправомірними, та стягнути з Управління на його користь
недоотриману різницю згідно розрахунку,
викладеного у його позові.

Представник
відповідача - Управління праці та соціального захисту населення
Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради - Петрова
Л.П. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, та пояснила що відповідач дійсно є інвалідом
Ш-ї групи в наслідок Чорнобильської катастрофи і він має право на щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на рік
відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи". При тому статтею 67 цього ж Закону
передбачено, що конкретні розміри всіх
виплат, пенсій і компенсацій
підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до змін індексу вартості
життя і зростання мінімальної заробітної плати. Згідно з частиною 2 статі 95
Конституції України встановлено, що
виключно Законом України „Про державний бюджет України" визначаються
будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Частиною 2 статті 4 Бюджетного Кодексу України встановлено, що при здійснені бюджетного процесу в Україні
положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням
Конституції України, цього Кодексу та
Закону України „про державний бюджет України". Тому при виплаті
компенсації на оздоровлення громадянам,
постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, управління праці та соціального захисту
населення керується Постановою Кабінету Міністрів України від 2005 року № 562
„про щорічну допомогу на оздоровлення громадянами, постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою встановлено
розмір компенсації для інвалідів 3-ї групи 90 гривень. Законом України „Про
статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із внесеними змінами
до ст.
48, виплати компенсацій і допомог
у розмірах відповідно мінімально заробітної плати н оздоровлення призупинено на
2006-2007 роки, а також Законом України
„Про держаний бюджет України на 2006 та 2007 роки" призупинено дію ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Вважає, що ОСОБА_1. були нараховані
та сплачені суми на оздоровленні відповідно до вимог законодавства та в повному
обсязі, просить суд відмовити йому у
задоволенні позовних вимог.

Вислухавши
пояснення позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та додані суду документи, суд
дістається висновку, що позов є
обґрунтованим але підлягає частковому задоволенню на підставах, передбачених
ст. 19 Конституції України, ст.
48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", вимог Законів України
„Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати" на 2001-2004
роки, Законів України „Про державний
бюджет України" на 2001-2004 роки та деяких інших законодавчих актів
України.

В
судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЄС, а також є інвалідом III групи і
стоїть на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення
Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради. Ці факти в
судовому засіданні сторонами не оспорювалися.

Відповідно
до вимог ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі змінами та доповненнями на
теперішній час, передбачена щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам III групи в розмірі
чотири мінімальної заробітної плати,
частиною 7 цієї ж статті передбачено,
що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

29.04.2002
року Управління виплатило ОСОБА_1.
щорічну допомогу на оздоровлення за 2001 рік в розмірі 21, 50 гривень;
19.11.2003 року Управління виплатило ОСОБА_1. щорічну допомогу на оздоровлення за 2002 рік в розмірі
21, 50 гривень, 29.04.2004 року
Управління виплатило ОСОБА_1.
щорічну допомогу на оздоровлення за 2003 рік в розмірі 21, 50 гривень, 02.03.2005 року Управління виплатило ОСОБА_1. щорічну

допомогу на
оздоровлення за 2004 рік в розмірі 21, 50 гривень встановлених Постановою
-Кабінету Міністрів № 836 від 26.07.1996 року „Про компенсацію виплат
особам, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно
із ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Постановою
Кабінету Міністрів України від № 836 встановлено конкретні розміри допомоги на
оздоровлення у визначеній сумі, що
суперечить вимогам Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Цим законом встановлено розмір такої допомоги
як кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати величину на час
виплати.

Як
вбачається зі змісту Законів України( № 1766-ІИ від 01.06.2000р., № 2896-Ш від 13.12.2001р., № 1328-ІУ від 25.11.2003 р. та № 372- IV
від 26.12.2002 р. із змінами,
внесеними Законом України № 849- IV від
22.05.2003р.), що приймались у період
2000-2004 років стосовно розмірів заробітної плати за вказані періоди, ними не встановлювались обмеження щодо
застосування розмірів заробітної плати,
встановлених цими нормативними актами,
зокрема, для реалізації
положень ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З
моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 1996, встановлений нею розмір щомісячної допомоги
на оздоровлення залишався незмінним, в
той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної
заробітної плати.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними
актами, при вирішенні цього спору підлягають
застосуванню ст. 19 Конституції України та ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", Закони України „Про
державний бюджет" на 2001-2004 роки,
Закони України „Про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати" на 2001-2004 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів № 836 від 26.07.1996 року .

В
зв'язку з цим слід зазначити, що
відповідно до ст. З Конституції України, людина,
її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно
із ст.
16 Конституції України,
забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на
території України, подолання наслідків
Чорнобильської катастрофи -катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є
обов'язком держави.

Статтею
46 Конституції України передбачено, що
громадяни мають право на соціальний захист,
що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Судом не
можуть бути прийняти до уваги твердження представника Управління, стосовно того, що діючим законодавством припинені
компенсаційні виплати на оздоровлення у період з 2006 по 2007 рік, оскільки оспорюванні правовідносини між
позивачем та відповідачем виникли та існували у період з 2001 по 2004 року, коли інших оспорюваних сторонами обмежень
розміру та порядку виплат окрім,
обмежень встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року не існувало.

Перевіривши
розрахунок позивача щодо недоотриманих сум щорічної допомоги на
оздоровлення, суд дістається
висновку, що відповідно до вимог ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати, тому наведений в позовній заяві
розрахунок є правильним.

Так за
2001 рік позивачу було перераховано допомогу 29.04.2002 року, і на цей момент розмір мінімальної заробітної
плати складав 140 гривень, тому
недоотримана сума допомоги на оздоровлення складає: 140 х 4 = 560 - 21, 50
(отриманих коштів) = 538, 50 гривень;

За 2002 рік
позивачу було перераховано допомогу 19.11.2003 року, і на цей момент розмір мінімальної заробітної
плати складав 185 гривні, тому
недоотримана сума допомоги на оздоровлення складає: 185 х 4 = 740 - 21, 50
(отриманих коштів) = 718, 50 гривень.

За 2003
рік позивачу було перераховано допомогу 29.04.2004 року, і на цей момент розмір мінімальної заробітної
плати складав 205 гривень, тому
недоотримана сума допомоги на оздоровлення складає: 205 х 4 = 820 - 21, 50
(отриманих коштів) = 798, 50 гривень.

За 2004
рік позивачу було перераховано допомогу 02.03.2005 року, і на цей момент розмір мінімальної заробітної
плати складав 262 гривні, тому
недоотримана сума допомоги на оздоровлення складає: 262 х4 = 1048 - 21, 50
(отриманих коштів) = 1026, 50 гривень.

А всього
сума недоотриманої допомоги на оздоровлення за 2003-2006 року складає 3082
гривень.

Крім
того, суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної
давності відносно позовних вимог про стягнення недоотриманої суми на
оздоровлення за 2001-2004 рік, тому що
відповідачем тільки в 2002 році була часткова виплачена сума допомоги
оздоровлення за 2001 рік (29.04.2002 року позивачу було перераховано 21, 50
гривень) та із позовною заявою фактично ОСОБА_1 звернувся до
суду ще 16.09.2005 року.

Розглядаючи
питання позивача ОСОБА_1
щодо зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення
Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради надалі
виплачувати допомогу на оздоровлення в повному обсязі згідно ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", суд враховує, що судове рішення має бути наслідком чинного
правового регулювання, воно не може
обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин, тому
суд вважає, що у задоволенні цій частині
позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно
до ст.
94 КАС України судовий збір на користь держави не підлягає стягненню з
Управління праці та соціального захисту населення Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської ради оскільки позивач ОСОБА_1 відповідно
Декрету Кабінету Міністрів „Про державне мито" був звільнений від сплати
державного мита під час звернення до суду із адміністративним позовом.

Керуючись ст.
ст. 94, 158, 160-163 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позовОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради про
визнання дії управління неправомірними та стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення задовольнити частково.

Дії
Управління праці та соціального захисту населення Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської ради,
пов'язані з нарахуванням та виплатою ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення у період з 2001 року по 2004 рік визнати неправомірними.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Червоногвардійської
районної адміністрації Макіївської міської ради 3082 (три тисячі вісімдесят
дві) гривні на користьОСОБА_1.

Відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні його позову в частині зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення Червоногвардійської районної адміністрації
Макіївської міської ради надалі виплачувати допомогу на оздоровлення в повному
обсязі згідно ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана до адміністративного
суду апеляційної інстанції через Червоногвардійський районний суд м. Макіївки протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції може бути поданою на протязі двадцяти
днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.