Справа № 22-а-6674/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Антоняк Т.М. Справа № 22-а-6674/08
міський суд ряд. стат.
звіту № 47
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Обрізка
І.М., Багрія В.М.,

при секретарі - Гідеї
К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22
лютого 2008 року у справі № 2-а-96/2008 за позовом ОСОБА_1до управління
Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про
визнання неправомірними дій, зобов'язання провести перерахунок пенсії ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України
у м. Івано-Франківську (далі - УПФУ у м. Івано-Франківську) у перерахунку
пенсії у відповідності із статтями 50, 54 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, стягнути з
відповідача на його користь 61462,30 грн. та зобов'язати у подальшому
виплачувати державну та додаткову пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Оскаржуваною
постановою Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2008 року у справі №
2-а-96/2008 позов було задоволено частково, визнано неправомірними дії відповідача
щодо відмови ОСОБА_1. у перерахунку пенсії у відповідності до статей 49, 50,
54, 71 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та зобов'язано здійснити такий перерахунок з червня 2004 року
відповідно до статей 49, 50, 54, 71 Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, виходячи
з мінімального розміру пенсії за віком згідно із вимогами статті 28 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. У задоволенні
решти позовних вимог було відмовлено.

Частково
задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач
є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії,
визнаний інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. На його звернення до відповідача з
проханням провести перерахунок пенсії відповідно до статей 49, 50, 54 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, виходячи з мінімальної пенсії за віком,
відповідачем у проведенні такого було відмовлено.

Судом
було встановлено, що розмір пенсії позивача було визначено відповідно до вимог
постанов Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року, № 894 від
13.07.2004 року, № 1293 від 27.12 2005 року.

Одночасно судом
було зроблено висновок про те, що розмір пенсії позивача слід розраховувати,
виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої законодавством на
конкретний період, а тому відмову відповідача у проведенні перерахунку пенсії
слід визнати неправомірною та зобов'язати її провести.

УПФУ у
м. Івано-Франківську у поданій апеляційній скарзі просить зазначену постанову
суду скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1. У
обґрунтування своїх вимог покликається на порушення судом норм матеріального
права, оскільки при розрахунку пенсії позивача не було враховано положення
частини 3 статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, яка визначає, що мінімальний розмір пенсії за віком, визначений
абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, а пенсія позивачу була
призначена згідно із Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та постанов Кабінету
Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року, № 894 від 13.07.2004 року, № 1293
від 27.12 2005 року.

Крім
того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що позивач ОСОБА_1.
з 31.12.2003 року за його заявою був переведений на пенсію відповідно до Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, отримуючи до
цього пенсію відповідно до Закону України “Про статус та соціальний захист
осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, і був переведений
знову на пенсію згідно із вказаним Законом відповідно до заяви від 04.01.2006
року. Таким чином протягом 2004-2005 років позивач не виявляв бажання
отримувати пенсію на підставі Закону України “Про статус та соціальний захист
осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що унеможливлює
перерахунок пенсії позивача відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів
України № 1293 від 27.12.2005 року.

Представник
апелянта у ході апеляційного розгляду вимоги, викладені у апеляційній скарзі,
підтримала повністю, давши пояснення, аналогічні до викладеного у самій скарзі.

Позивач ОСОБА_1. у судовому засіданні суду апеляційної
інстанції вимоги апелянта заперечив, вважає оскаржувану постанову суду законною
та обґрунтованою, просить залишити її без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників апеляційного
розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції
України громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення
єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності на них, соціального
захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Як безспірно встановлено, позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІI
групи. Положеннями статті 14 Закону України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" його віднесено до І категорії
осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України
"Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II
групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути
нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання
позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних
пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією
України (частина друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів дійшла висновку,
що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина
перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України "Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України № 1293 від 27
грудня 2005 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету", яка істотно звужує обсяг встановлених законом
прав.

Колегія суддів визнає безпідставним покликання
відповідача на частину п'яту статті 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку
з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається
Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права
Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок,
може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений
порядок, не порушуючи положень цього Закону, а також інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей
розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до
переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність
такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є
підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права
на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено
статтями 50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до частини третьої
статті 67 Закону України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Перерахунок
пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового
мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком
залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід
визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму
перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у
проведенні такого перерахунку у разі
встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом є
протиправною.

Разом із тим, відповідно до вимог статті 10 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності,
у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її
вибором.

Оскільки позивач ОСОБА_1 . за власним бажанням у період з
31.12.2003 року по 04.01.2006 року отримував пенсію
відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, то він, на думку колегії суддів, не вправі претендувати на
перерахунок отриманої пенсії на підставі положень Закону України "Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який встановлює
спеціальний розмір пенсій для осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи і виявили бажання отримувати пенсію відповідно до цього Закону.

Тому
покладення судом обов'язку на відповідача здійснити перерахунок пенсії
відповідача з червня 2004 року відповідно до статей 49, 50, 54, 71 Закону
України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” не відповідає фактичним обставинам справи.

Відтак
колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції при
вирішенні даного публічно-правового спору було допущено часткову
невідповідність висновків обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 202 п.3, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и
л а :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у
м. Івано-Франківську задовольнити частково.

Скасувати постанову Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 22 лютого 2008 року у справі № 2-а-96/2008 у
частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1
відповідно до статей 49, 50, 54, 71 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком згідно із вимогами
статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” з червня 2004 року та ухвалити нову, якою зобов'язати відповідача
провести такий перерахунок з 04 січня 2006 року, тобто з часу переведення
позивача за його заявою на пенсію відповідно до вимог Закону України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

У решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
І.М.Обрізко

В.М.Багрій