Справа № К-2934/07
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2008-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
______________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі

суддів: Сіроша М.В.,
Бим М.Є., Гордійчук М.П., Леонтович К.Г., Шкляр Л.Т.

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Токмацького районного суду Запорізької області від
17 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10
січня 2007 року у справі №2-а-1958-2006р. за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в м.Токмак про виплату пенсії, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
управління Пенсійного фонду України в м.Токмак, в якому, з урахуванням
уточнення позовних вимог, просив зобов'язати відповідача виплатити йому
недоплачену пенсію та у подальшому сплачувати йому мінімальну пенсію, як
інваліду війни ІІ групи.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області
від 17 жовтня 2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 10 січня 2007 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

_________________________________________________________________________________________________________________

Справа № К-2934/07 Доповідач:
Леонтович К.Г.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_1
звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Токмак просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без змін.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій ОСОБА_1 з
13.10.1983р. отримує пенсію, як інвалід війни 2 групи, яка призначена йому на
підставі Закону СРСР “Про державні пенсії” та з 1992р. приведена у
відповідність до вимог Закону України “Про пенсійне забезпечення”.

Станом на 01.01.2005р. ОСОБА_1 продовжував отримувати
пенсію по 2 групі інвалідності відповідно до Закону України “Про пенсійне
забезпечення” у розмірі 397,25грн.

У зв'язку з набранням чинності Законом України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” з 01.01.2004р. на підставі
ст.43 цього закону було здійснено перерахунок пенсій за віком, по інвалідності,
по втраті годувальника, за вислугу років всім особам, яким відповідні пенсії
призначалися до набрання чинності цим законом.

З 01.04.2005р. пенсію ОСОБА_1 перераховано у
відповідності до Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, згідно ст. 33 якого розмір пенсії інвалідам 2 групи становить 90
% пенсії за віком. Відповідно до цього закону розмір пенсії ОСОБА_1, як
інваліда 2 групи, визначений в сумі 318,99 грн., що складає 90% від загального
розміру пенсії за віком.

Відповідно до діючого законодавства з питань пенсійного
забезпечення різних категорій пенсіонерів перерахунок їх пенсій у відповідності
до іншого законодавчого акту здійснюється на підставі їх письмової заяви та з
моменту її надходження до відповідного управляння пенсійного фонду (коли про
обов'язковість такого перерахунку не зазначено в законі, як це передбачено ст.
43 ЗУ “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заяву про
перерахунок пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб” ОСОБА_1 надав до управління Пенсійного фонду лише
22.08.2005р.

Отже, його вимоги щодо перерахунку пенсії у відповідності
з Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”
саме з 01.01.2005р. по 01.09.2005р. є безпідставними.

Мінімальна пенсія за віком, розмір якої дорівнює
прожитковому мінімуму для осіб, що втратили працездатність, і складає 332 грн.
застосовується виключно для визначення розміру пенсії, що призначається за
Законом України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, про що
зазначається безпосередньо в ч.3 ст.28 цього Закону.

Законом
України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” в редакції на
момент перерахунку пенсії ОСОБА_1 не визначений розмір мінімальної пенсії за
віком.

Згідно з прикінцевими положеннями ЗУ “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб”, саме Кабінету Міністрів України доручається розробити нормативно-правові
акти з метою забезпечення виконання зазначеного закону.

Таким чином застосування управлінням Пенсійного фонду
України в м. Токмаку при перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно його заяви від 22.08.2005р.
постанов Кабінету Міністрів України, які розроблені на виконання відповідного
закону, не суперечить Конституції України та положенням зазначеного закону.

ОСОБА_1 продовжує отримувати пенсію згідно із законом про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, але розмір його пенсії змінився в
зв'язку зі зміною прожиткового мінімуму
відповідно до Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік”.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли до
вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог, адже за
весь оскаржуваний період пенсія ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася
управлінням Пенсійного фонду України в м. Токмаку у відповідності до діючого
законодавства, підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 за 2005-2006рр. не
вбачається.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм
матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної
інстанцій винесено законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Постанову Токмацького районного суду Запорізької області
від 17 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10
січня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді: