Справа № 2-а-79/2007
Суддя: Литвин М.М.
Дата ухвалення: 2007-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА Справа № 2-а-79/07

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2007
року Лубенський
міськрайонний суд

Полтавської
області у складі головуючого судді Литвина М.М. при секретарі - Олійник Л.Б.

розглянувши у судовому засіданні
позовну заяву ОСОБА_1 до Лубенського міського відділу земельних ресурсів про
визнання рішення органу державної влади незаконним та поновлення втраченого
права,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1.
звернувся в суд з позовом до Лубенського міського відділу земельних ресурсів
про визнання рішення органу державної влади незаконним та поновлення втраченого
права, мотивуючи тим, що в липні 2000 року він отримав Державного акта на право
власності на землю, який виходив за межі поданої заяви з даного приводу, і з
його міркувань являється наслідком нікчемного правочину. Не досягнувши успіху
під час усних звернень стосовно виправлення, або заміни Державного акту, він
письмово звернувся до відповідача. На початку липня 2003 року він отримав від
Лубенського міського відділу земельних ресурсів листа стосовно свого клопотання
від 09.06.2003 року.На перший погляд ця відповідь є об"єктивною,
вірогідною повною та точною і є документом, якому слід довіряти. Але пізніше
ним було встановлено, що Земельний кодекс України 1992 року має всього 118
статей, а відповідач у своїй відповіді вказує на ст.120 цього кодексу - то ж
цей документ є не точним. При посиланні на документ щодо надання земельної
ділянки площею 600 м.кв., відповідач вказує дату та номер відповідного рішення,
а при посиланні на документ щодо надання земельної ділянки площею 405 м.кв.
відповідач уникає від надання дати та номеру відповідного рішення, - тож цей
докумен є не повним. Уникнення відповідача від надання інформації щодо дати та
номеру відповідного рішення значно перешкоджає пошуку та ознайомленню з таким
рішенням. Незважаючи на ці перешкоди, йому вдалося знайти документ, з якого
слідує, що "надання земельної ділянки площею 405 м.кв." взагалі не
існує. Так, відповідно до рішення Лубенської міської Ради від 27.04.1994 року
№85 " Про індивідуальну забудову" йому додатково було надано земельну
ділянку площею 400 м.кв. Це вказує на те, що відповідь Лубенського міського
відділу земельних ресурсів стосовно його клопотання від 09.06.2003 p., є
необ"єктивною та невірогідною. Так, рішення від 11.10.1989 р. та рішення
від 27.04.1994 р. прийняті відносно землі для забудови і рішенням від
27.04.1994 р. виділено земельну ділянку додатково, тобто до раніше отриманої,
чим лише збільшено площу земельної ділянки для забудови у відповідності з
розмірами вказаними у ч.2 ст.67 Земельного кодексу України 1992 року, де
вказано, для будівництва в місті до 1000 м.кв., що на час набуття права на
користування земельною ділянкою у 1989 p.,
відповідно до законодавства складало 600 м.кв. Виходячи з цього зміна цільового
призначення частини земельної ділянки є лише позбавлення громадягнина права на
безоплатне отримання земельної ділянки по даному цільовому використанню. Прохав
скасувати Державного акта на право приватної власності на землю

від 11.07.2000 р. та зобов"язати відповідача
замінити його на відповідний та поновити його втрачене право на безопплатне
отримання земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства.
Також прохав стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В судовому
засіданні ОСОБА_1. пояснив, що в 2000 році оформленням Державного акту на право
власності на землю займалася його дружина, а вияснивши, що йому було надано для
будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,06 га
та ведення особистого підсобного господарства 0,0405 га. у 2003 році він
звернувся до відділу земельних ресурсів з проханням замінити Державний акт на
право приватної власності на землю, так-як в поданій заяві на приватизацію
землі був вказаний його розмір 0,1 га з використанням її для будівництва та
обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши суду, що при обмірі
земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_1. виявилося що розмір її не
відповідає дійсним розмірам, які були вказані в документах, а тому остаточне
рішення було принято згідно з
рішенням Виконавчого комітету Лубенської міської ради від 22.03.2000 року за №
55 в якому було зазначено що для будівництва та обслуговування житлового
будинку ОСОБА_1. виділити земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 600 м.кв. та для
ведення особистого підсобного господарства 405 м.кв., а всього загальною площею
1005 м.кв. і при цьому рішення позивачем в установленому законом порядку не
оскаржувалося і при цьому він пропустив строк звернення до суду.

В судовому
засіданні встановлено, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Лубенської
міської ради від 22.03.2000 року за № 55 ОСОБА_1. була виділена земельна
ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 600 м.кв. та
для ведення особистого підсобного господарства 405 м.кв., а всього загальною
площею 1005 м.кв. All .07.2000 року позивачу було видано державний акт на право
приватної власності на землю.

Згідно ст. 99 ч.
2 КАС України, для звернення до суду за захистом прав, свобод, інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод, інтересів.

У відповідності
з ч.3 ст. 99 КАС України також вказується на те, що для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод,
інтересів.

Враховуючи норми
ч.2,3 ст 99 КАС України, за якими може встановлюватися інший строк для
звернення до суду за іншими законами, вищенаведені обставини, суд вважає що
позивач пропустив строк звернення до суду.

ОСОБА_1. звернувся до суду 03.07.2006 року, хоча, як встановлено судом,

дізнався про порушення своїх прав у 2000 році, через що 09.06.2003 року
звертався з І

листом до
Лубенського міського відділу земельних ресурсів, що підтверджується копією його
заяви. А отже позивачем пропущено передбачений законом строк звернення до суду.

Згідно ст.100
КАС України вказано, що пропущений строк звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні позову за умови, якщо на цьому наполягає
одна із сторін.

Враховуючи
вищенаведене, що строк звернення до суду позивач пропустив суд вважає за
необхідне у задоволенні позову відмовити.

Керуючись
ст.100, 159,161 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лубенського
міського відділу земельних ресурсів про визнання рішення органу державної влади
незаконним та поновлення втраченого права відмовити в зв"язку з пропуском
строку звернення до адміністративного суду

Постанова може
бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом двадцяти днів
з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти
днів з дня оголошення постанови суду.