Справа № 22а-138/2008
Суддя: Санакоєва М.А.
Дата ухвалення: 2008-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

05.11.2008

Справа
№ 22а-138/08 Попередній № справи 2а-284/08

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Санакоєвої М.А.,

суддів Ілюхіної Г.П. ,

Щепанської О.А.

при секретарі судового засідання Колб Т.П.

за участю представників відповідача: Нікіфорової Г.А.,
Малашенко І.В.

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1- ОСОБА_2 на постанову
Ленінський районний суд м.Севастополь
(суддя Проценко О.І.) від 25.04.08 у
справі № 2а-284/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Управління Пенсійного Фонду України в
Ленінському районі міста Севастополя (вул. Карантінна, буд.16, м.Севастополь,
99008)

про визнання противоправними дії,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2008 року позивач,
ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного
Фонду України в Ленінському районі міста Севастополя про визнання
неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

Уточнивши позовні вимоги, позивач зазначив,
що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії,
його визнано інвалідом третьої групи. Крім того, статтею 14 Закону України
"Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28 лютого 1991 року, із змінами та доповненнями, внесеними згідно
із Законом України від 28.12.2007 № 107-VI) (далі - Закон № 796) його
віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. На підставі цього Закону йому призначено державну пенсію та
щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну його здоров'ю, розмір якої
повинен визначатися виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлена
законами, але відповідач визначив розмір зазначених пенсій позивачеві згідно з
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 "Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету" (далі - Постанова КМУ № 1), яка була чинна на момент
вирішення спору у суді першої інстанції.

Позивач стверджував, що
статтями 50 та 54 Закону № 796 встановлено, що він має право на щомісячну
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком, та розмір його пенсії не може бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком. Відповідач усупереч зазначеним нормам не провів
відповідне нарахування цих пенсій. Тому він звернувся до відповідача щодо
проведення відповідного визначення та перерахунку зазначених пенсій, однак,
отримав відмову.

Крим того, позивач просив визнати
протиправною вказану відмову Управління Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Севастополя та зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії як
учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 01.07.2007 у відповідності
із статтями 49, 50, частиною четвертою статті 54 Закону № 796, статті 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
№ 3551-XII від 22.10.1993, з подальшими змінами та доповненнями, з подальшим її
збільшенням у відповідності із змінами чинного законодавства, та спонукання
відповідача в подальшому виплачувати основну та додаткову пенсію у
відповідності до законодавства України, а саме: статей 49, 50, частини
четвертої статті 54 Закону № 796, статті 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Постановою Ленінського районного суду
міста Севастополя від 25 квітня 2008 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою
суду, представник позивача, ОСОБА_2.,
звернулася із апеляційною скаргою, в якої просить постанову скасувати у зв'язку
із порушенням судом першої
інстанції норм матеріального права та
ухвалити нову постанову про задоволенні позову.

У судове засідання, призначене на
05.11.2008 позивач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату,
час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи, що явка у
судове засідання це право, а не обов'язок учасників процесу, неявка у судове
засідання позивача не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає
можливим розглянути справу у відсутності позивача, належним чином повідомленого
про дату, час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали
справи, заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст постанови, що
оскаржується, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись
перевірка постанови, встановлюватися обставини і досліджуватися докази
учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи
у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем
правильно здійснено нарахування та виплата пенсії позивачу, виходячи з
розмірів, встановлених Постановою КМУ № 1, а не Законом № 796.

Але судова колегія з такими висновками суду не
погоджується, оскільки вони суперечать нормам матеріального права.

Так, відповідно до частини першої
статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і
трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені
та закріплені в Законі України № 796.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків
аварії, його визнано інвалідом третьої групи. Положеннями статті 14 Закону №
796-ХІІ його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Крім того, матеріалами справи, а саме
Висновком Центральною міською медико-соціальною (експертною) комісією
м.Севастополя № 0189988 від 08.04.2008, підтверджується, що ОСОБА_1 надана
друга група інвалідності.

Особам, віднесеним до першої
категорії, які є інвалідами третьої та другої
групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі, передбаченому положеннями статті 50 Закону № 796.

Положеннями статті 54 Закону України
№ 796 встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: не
може біти нижчим для інвалідів третьої групи - 110 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, для інвалідів другої групи -
120 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність
відповідно.

Відповідно до частини другої статті
19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини
четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, можливо зробити
висновок, що при визначенні розміру пенсій позивачеві підлягають застосуванню
частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону № 796, а не
Постанова КМУ № 1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Частиною п'ятою статті 54 Закону №
796 передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
Однак, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає,
що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та
обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього
Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної
пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону № 796
випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими
частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей
розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене судова колегія
вважає, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, привело до ухвалення неправильного рішення,
оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру
пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за
віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону № 796.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить про те, що підставою для перерахунку пенсії є
встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок
здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід
визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві
повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому неправильними також є висновки
суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідачем у перерахунку
пенсій у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Частиною другою статті 50 Закону № 796 передбачено, що розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на
момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України
і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Залежно від зміни розміру
прожиткового мінімуму статтею 65 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік»та статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік»було встановлено мінімальний розмір пенсії за віком із 1 жовтня 2006 року в
розмірі 366 гривень, із 1 січня 2007 року -380 гривень, із 1 квітня 2007 року -
406 гривень, який суд першої інстанції не застосував під час перевірки
законності дій відповідача щодо проведення перерахунку пенсій та невиплати
недонарахованої суми пенсій.

Отже, судова колегія вважає за
необхідне зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсій позивачеві з
врахуванням наведених вище розмірів.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне відмовити у задоволенні позову в частині подальшого перерахунку
пенсії у відповідності із змінами діючого законодавства та встановлення нових
розмірів прожиткових мінімумів для непрацездатних громадян, оскільки відповідно
до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Таким чином, неможливо
зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти
порушення пенсійних прав позивача в майбутньому.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з
порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 195,
196, пунктом 3 частини першої статті 198, пунктом 4 частини першої статті 202,
статтею 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача
ОСОБА_1- ОСОБА_2- задовольнити частково.

Постанову Ленінського
районного суду м.Севастополя від 25 квітня 2008 року у справі № 2а-284/08 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м.Севастополя в
частині відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії по інвалідності у відповідності зі
статтями 49, 50, частиною четвертою
статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в
Ленінському районі м.Севастополя провести перерахунок основної та додаткової
пенсії ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з
01.07.2007 по третьої групі інвалідності, з 08.04.2008 по другої групі
інвалідності у відповідності зі статтями 49, 50, частиною четвертою статті 54 Закону України
"Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

В решті позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної
сили з моменту її проголошення.

Постанова може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України
протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
підпис
М.А.Санакоєва

Судді
підпис
Г.П.Ілюхіна

підпис О.А.Щепанська

З оригіналом згідно

Помічник судді А.В.Тюленєва