Справа № 2/241
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м. Київ

20.11.2008 р.
12:58
№ 2/241

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберда В.І. при секретарі судового
засідання Голод В.С.

розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за
позовом ОСОБА_1

до
1) Департаменту з
питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом
підакцизних товарів Державної податкової адміністрації України

2)
Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України

про визнання наказу недійсним,
поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди

Обставини справи:

Позов
заявлено про визнання недійсним наказу Департаменту з питань адміністрування
акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів
Державної податкової адміністрації України № 46-о від 30.05.2006 р.; про
стягнення з Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних
напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України, а у разі
завершення його реорганізації - з Департаменту контролю за виробництвом та
обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової
адміністрації України на користь ОСОБА_1середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 50 547, 60 грн. та про стягнення з Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України, а у разі завершення його реорганізації - з
Департаменту контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв
і тютюнових виробів на користь
ОСОБА_1. моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

В
обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. 237-1 Кодексу законів
про працю України, Закон України «Про державну службу»та зазначає, що його було
звільнено з посади на підставі п.7 ст.40 КЗпП України неправомірно.

Відповідач
проти позову заперечив з тих підстав, що звільнення позивача відбулось із
дотриманням встановлених законодавством про працю вимог, оскільки позивач
з'явився на роботу у нетверезому стані, про що було складено акт. Крім того,
відповідач вказав на ті обставини, що позивача було поновлено на роботі та в
подальшому звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України.

В
ході судового розгляду справи позивач надав уточнення до позову та просить суд
стягнути з відповідача - Департаменту контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів на користь ОСОБА_1середній
заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 44 340 грн.; стягнути з відповідача
- Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за
виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації
України, а у разі завершення його реорганізації - з Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів на
користь ОСОБА_1. суму відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди в
розмірі 3000 гривень та стягнути з відповідача - Департаменту з питань
адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом
підакцизних товарів Державної податкової адміністрації України, а у разі
завершення його реорганізації - з Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів на користь ОСОБА_1.
витрати на правову допомогу в сумі 7000 гривень.

Відповідно
до ст. 51 КАС України позивач має право змінити підставу або предмет позову,
збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від
адміністративного позову в будь-який час до закінчення судового розгляду, а
тому суд прийняв до розгляду зазначені уточнення позивача.

В
ході розгляду справи ухвалою суду від 26.06.08р. зупинялось провадження у
справі для отримання відповіді щодо реорганізації відповідача та його правового
статусу.

Ухвалою
суду від 22.09.08р. провадження у справі поновлено.

Розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
працював у Департаменті з питань адміністрування акцизного збору і контролю за
виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації
України (далі -відповідач-1) з 08 червня 2005 року на підставі Наказу №51.

Згідно
Постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.07 р. № 58 Департамент з питань
адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом
підакцизних товарів реорганізовано у Департамент контролю за виробництвом та
обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі -відповідач-2), яке
є правонаступником відповідача-1.

30
травня 2006 року наказом № 46-0 ОСОБА_1. було звільнено з займаної посади на
підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України з ініціативи власника на підставі акту від
30.05.06р.

Не
погоджуючись з цим звільненням позивач звернувся з позовом до Шевченківського
районного суду м. Києва.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2007 року по справі №
2-1471/07 наказ №46-о від 30.05.2006р. визнаний недійсним та ОСОБА_1. поновлено
на роботі, а з відповідача-1 стягнуто оплату вимушеного прогулу та моральну
шкоду.

На виконання
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва
від 16.08.2007р. відповідач-1 наказом № 70-о від 15.10.2007р. поновив
ОСОБА_1. на роботі на попередній посаді.

15.10.2007р.
наказом №71-о відповідач-1 звільнив
ОСОБА_1. за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з виходом на
пенсію по інвалідності.

18.02.08р.
ухвалою Апеляційного суду м. Києва №22-8702 рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 16.08.2007 року по справі № 2-1471/07 скасовано, а справу
закрито у зв'язку з тим, що справа підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

До
Окружного адміністративного суду міста Києва позивач звернувся з позовом 14.04.08р.

Статтею
233 КЗпП України встановлені строки звернення до суду за вирішенням трудових
спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен
був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Як
зазначає позивач він був присутнім у судовому засіданні в Апеляційному суді м.
Києва та йому було відомо про закриття провадження у справі за його позовом.

Таким
чином, строк звернення до адміністративного суду сплинув 18.03.08р.

При
з'ясуванні причин звернення до адміністративного суду лише в квітні 2008 року,
позивач не надав відповідних пояснень та зазначив, що він не вважає строк
звернення до суду пропущеним.

Отже,
суд приходить до висновку про відсутність поважних причин, що перешкодили
позивачу своєчасно звернутися до адміністративного суду за захистом свого
трудового права.

Зазначена
позиція суду також базується на положеннях, викладених у Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.92р. № 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів». Зокрема у п. 4 Постанови Верховний Суд України вказує на те,
що передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки
звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний
чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути
відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку
у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише
причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін.

З
огляду на вказану позицію Верховного Суду України, суд вважає за доцільне
вказати про наступне.

Позивач
звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування наказу про
звільнення, який вже було скасовано самим відповідачем у жовтні 2007 року та
поновлено позивача на роботі.

В
подальшому позивач відмовився від вимог в цій частині позову та просив суд
стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та витрати
на правову допомогу, які були предметом розгляду в Шевченківському суді м.
Києва.

Позивач
не оскаржив в касаційному порядку рішення апеляційного суду загальної юрисдикції,
до адміністративного суду звернувся з порушенням строку, а також просить
стягнути шкоду та заробітну плату, які є наслідком прийняття відповідачем
наказу № 46-о, що не є предметом розгляду у даній справі.

Враховуючи,
що позивача було поновлено на роботі на попередній посаді, наказ № 46-о
скасовано, а на час розгляду справу позивач звільнений за власним бажанням, то
суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення
позову.

За
таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача.

Керуючись
ст.ст. 99, 100, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 161-163 КАС України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову
повністю.

На
постанову може бути подана апеляційна скарга в порядку ст. 186 КАС України
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови протягом 10 днів з дня
її проголошення та наступного подання апеляційної скарги протягом 20 днів з дня
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження (ст.254 КАС України).

Суддя
В.І. Келеберда