Справа № 6/4
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2007-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м. Київ

12.10.2007 р.
№ 6/4

Окружний
адміністративний суд міста Києвав у складі:

головуючого
- судді ,

секретаря
судового засідання ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Ф.о. ОСОБА_1

до

Державна податкова адміністрація
України

Головуючий
- суддя Добрянська
Я.І. Судді Кочан В.М. Келеберда В.І. Секретар
судового засідання Отрюх Т.В.. Представники:
від позивача: ОСОБА_2.
(довір. б/н 22.08.2007 р. ); від відповідача: Ярмола О.В. (довір. № 10-2316/4046 від 13.09.07 р.);
Кривенко С.І. (довір. № 10-2018/3020
від 22.08.2007 р.) Третьої особи Іщенко Р.А (довір. № 31-28000-11/60
від 16.08.2007 р.), Олійник Л.Н. (довір. № 31-28000-11/59 від 16.08.2007
р.) На підставі ч. 3 ст. 160 КАС
України в судовому засіданні 12.10.2007 р. проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Обставини справи: Позивач
звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання дій та бездіяльності Державної
податкової адміністрації України
протиправними, та зобов'язати відповідача вчинити певні дії.. В
обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив наступне.
Відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889-IV
(далі -Закон № 889-IV), в зв'язку зі сплатою позивачем витрат понесених на
сплату страхового внеску за договором страхування, він має право на
податковий кредит в розмірі 3011,00 грн. та на повернення з бюджету надміру
сплаченого податку з доходів фізичних осіб в сумі 391,43 грн., відповідно до
діючої в 2006 р. ставки податку на доходи фізичних осіб. Вважає, що розрахунок суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб, який підлягав
поверненню, зроблений ДПІ у Печерському р-ні м. Києва відповідно до листа ДПА
України (відповідача) від 28.02.2007 р. № 4082/7/17-0217 «Щодо організації
роботи по декларуванню доходів, одержаних фізичними особами у 2006 році»,
підміняє оподатковуваний дохід поняттям нарахованого доходу, що суперечить
визначенню податкового кредиту в Законі № 889-IV, чим призводить до
викривлення розрахунків та зменшення сум, що підлягають відшкодуванню
громадянам з бюджету. А застосування податковим органом порядку розрахунку
суми бюджетного відшкодування у
зв'язку з правом на податковий кредит, встановленого у цьому
листі ДПА України, призводить до
порушення норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»та його
права на частку відшкодування у вигляді надміру сплаченого податку з доходів
фізичних осіб. Також посилається на те, що ДПА України, як центральний
податковий орган, на який відповідно до п. 3 ст. 8 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні», покладено виконання завдання та
здійснення функції з затвердження форми податкових розрахунків, звітів,
декларацій та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків,
інших платежів, не визначила форму декларації та додаток до неї, які б
дозволяли однозначно та у
відповідності до Закону №889-IV, визначати (розрахувати) суми бюджетного
відшкодування надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права
на податковий кредит. Вважає, що форма декларації затверджена наказом
Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 р. № 12, не
відповідає вимогам ст.. 18 Закону 889-IV. Дії та бездіяльність відповідача
призводять до порушень з боку податкових органів наданих Законом прав
платникам податку з доходів на нарахування податкового кредиту та повернення
у зв'язку з цим надміру сплаченого
податку. Внаслідок протиправного тлумачення податковими органами норм Закону
889-IV викривляється база нарахування податкового кредиту та збільшуються
податкові зобов'язання платників податку. Відповідач проти позову заперечує,
вважає його необґрунтованим та безпідставним з огляду на наступне. Як
встановлює ст.. 4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»,
Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої
влади зі спеціальним статусом, який забезпечує реалізацію єдиної податкової
політики. Порядок проведення розрахунку суми податку з доходів фізичних осіб,
яка підлягає поверненню платнику податку
у зв'язку з нарахуванням податкового кредиту встановлюється Законом України «Про податок
з доходів фізичних осіб»№ 889-IV. Закон 889-IV встановлює окремі, не
пов'язані між собою, порядки щодо визначення об'єкту оподаткування при
нарахуванні заробітної плати та щодо нарахування податкового кредиту. При
цьому Законом передбачено лише
порівняння розміру (суми) податкового кредиту з розміром (сумою) нарахованого
доходу платника податку у вигляді
заробітної плати. Відповідно до п. 18.9 ст. 18 Закону 889-IV, форма
декларації визначається податковим органом та узгоджується з комітетом Верховної
Ради України, відповідальним за проведення податкової політики. Відповідач
стверджував, що ним підготовлено у встановленому порядку проект Закону
України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з
прийняттям Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Форма
Декларації та додатки до неї повинні базуватися на положеннях проекту закону
про внесення змін до 14 законодавчих актів, які передбачають обов'язок
окремих громадян щодо подання декларацій про майно та доходи. Але, даний проект не був прийнятий Верховною Радою
України. Відповідач вважає, що здійснив всі дії, необхідні для приведення у
відповідність до норм Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»№ 889-IV, форми податкової декларації,
яка застосовується фізичними особами для визначення суми їх податкових
зобов'язань або суми бюджетного відшкодування надміру сплачених податків, у
тому числі при застосуванні права на податковий кредит. Дослідивши матеріали
справи та заслухавши пояснення представників сторін, Окружний
адміністративний суд м. Києва, - ВСТАНОВИВ: Позивач ОСОБА_1. вважає,
що відповідно до положень п 1.16 ст. 1 та п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»він має право на податковий кредит у сумі
3011,00 грн. та повернення з бюджету надміру сплаченого податку з доходів
фізичних осіб у сумі 391,43 грн. (13% від суми витрат понесених ним на сплату
страхового внеску за договором страхування). З відповідною заявою він звернувся до Державної податкової інспекції
у Печерському районі м. Києва. За наслідками перевірки ДПІ у Печерському р-ні м. Києва йому був
повернутий з бюджету надміру сплачений податок у сумі 176,98 грн. Позивач з
даною сумою не погоджується та зазначає наступне. Згідно з п. 3.5 ст. 3
Закону № 889-IV, при нарахуванні
доходів у вигляді заробітної плати об'єкт оподаткування визначається як
нарахована сума такої заробітної плати, зменшена на суму збору до Пенсійного
фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного
соціального страхування, які відповідно до закону справляються за рахунок
доходу найманої особи. Позивач стверджував, що при розрахунку суми надміру
сплаченого податку з доходів, який підлягав поверненню, податкова інспекція
керувалася листом ДПА України (відповідача) від 28.02.2007 р. №
4082/7/17-0217 «Щодо організації роботи по декларуванню доходів, одержаних
фізичними особами у 2006 році», в якому встановлено алгоритм розрахунку
вказаної суми. Отже, при застосуванні
податковим органом порядку розрахунку суми бюджетного відшкодування у зв'язку
з правом на податковий кредит, встановленого даним листом, призводить до
порушення норм Закону № 889-IV в частині прав громадян на частку
відшкодування у вигляді повернення надміру сплаченого податку з доходів
фізичних осіб. Представник позивача
зазначав, що відповідно до ст.. 4 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні», Державна податкова адміністрація України є
центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує
реалізацію єдиної податкової політики. У відповідності до даної статті відповідач
видав «Інструкцію про порядок нарахування платником податку
податкового кредиту щодо податку з доходів фізичних осіб», яка затверджена
наказом ДПА України від 22.09.2003 р. № 442 та зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 01.10.2003 р., згідно якої підставою для нарахування
податкового кредиту із зазначенням конкретних сум відображаються платником
податку в річній податковій декларації. Згідно з п. 18.9 ст. 18 Закону №
889-IV, форма декларації визначається центральним податковим органом та
узгоджується з комітетом Верховної Ради України, відповідальним за проведення
податкової політики, виходячи з таких умов:
загальна частина декларації повинна мати спрощений вигляд та не
містити відомостей про доходи або витрати, які отримує (несе) незначна
кількість платників податку;
декларація є єдиною для всіх законодавчо встановлених випадків її
подання; розрахунки окремих видів
доходів (витрат), які отримує (несе) незначна кількість платників податку,
повинні міститися у додатках до декларації, які заповнюються виключно такими
платниками податку за наявності таких доходів (витрат); декларація та додатки до неї повинні
складатися з використанням загальновживаної термінології державною мовою, а
також містити детальні інструкції щодо їх заповнення; декларація та додатки до неї повинні
містити інформацію, достатню для ідентифікації платника податку, а також для
визначення суми його податкових зобов'язань або суми бюджетного відшкодування
надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий
кредит. Бланки декларацій мають
безоплатно надаватися податковими органами платникам податку на їх запит, а
також бути загальнодоступними для населення. Відповідно до п. 12 Постанови
Верховної Ради України від 11.07.2006 р. № 8-V «Про перелік, кількісний склад
і предмети відання комітетів Верховної Ради України п'ятого
скликання»комітетом Верховної Ради України, відповідальним за проведення
податкової політики є Комітет з питань фінансів і банківської діяльності.
Представник позивача стверджує, що форма декларації затверджена «Інструкцією
про порядок нарахування платником податку податкового кредиту щодо податку з
доходів фізичних осіб»не відповідає положенням п. 18.9 ст. 18 Закону №
889-IV. Посилаючись на вищевказані нормативні акти, представник позивача вважає, що дії та бездіяльність
відповідача призводять до порушень з боку податкових органів наданих Законом прав платників
податку з доходів на нарахування податкового кредиту та повернення у зв'язку
з цим надміру сплаченого податку, внаслідок чого викривляється база нарахування
податкового кредиту та збільшуються
податкові зобов'язання платників податку. Тобто, відповідач
зобов'язаний був би внести зміни до форми декларації. Відповідач проти даного позову заперечує з
огляду на наступне. Відповідно до п.п. 5.3.5 п. 5.3 ст. 5 Закону № 889-IV,
суму витрат платника податку на сплату за власний рахунок страхових внесків,
страхових премій та пенсійних внесків страховику-резиденту, недержавному
пенсійному фонду, установі банку за договорами довгострокового страхування
життя, недержавного пенсійного забезпечення, за пенсійним контрактом з
недержавним пенсійним фондом, а також внесків на банківський пенсійний
депозитний рахунок, на пенсійні вклади як такого платника податку, так і
членів його сім'ї першого ступеня споріднення, яка не перевищує (у розрахунку
за кожний з повних чи неповних місяців звітного податкового року, протягом
яких діяв договір страхування). Представник
третьої особи підтримує позицію відповідача та зазначає, що Міністерством
фінансів України було подано до Кабінету Міністрів України новий проект
Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів у зв'язку з
прийняттям Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Мінфін
висловив позицію, що до прийняття вказаного закону затвердження єдиної форми
декларації про майновий стан і доходи є передчасним. З метою забезпечення
податковими органами проведення деклараційної компанії у 2007 році
Міністерством фінансів України було підтримано доцільність її проведення за
умовами минулих років. Як було встановлено судом та не заперечується
позивачем, у позивача виникло право на податковий кредит в зв'язку зі сплатою ним внесків за
договором страхування, зазначені кошти в розмірі 176,98 грн. йому були
повернуті на розрахунковий рахунок після здійснення податковим органом
відповідного перерахунку.. Згідно з п.1.16 ст. 1 Закону № 889-IV, податковий
кредит - сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або
юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на
додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми
його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками
такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом. Таким чином,
відповідно до наведених норм Закону № 889-IV, до розрахунку податкового
кредиту включається сума нарахованої протягом звітного податкового року
заробітної плати та сума здійснених витрат, дозволених Законом до включення
до податкового кредиту. Норма п. 3.5
ст. 3 Закону № 889-IV застосовується виключно
при визначенні об'єкту оподаткування податком з доходів фізичних осіб
при нарахуванні заробітної плати. Крім
того, згідно ст.. 6 Закону № 889-IV, об'єкт оподаткування, визначений
відповідно до п. 3.5 ст. 3 цього
Закону, може зменшуватися ще й податкову соціальну пільгу. Разом з тим, у
ст.. 5 Закону, яка регламентує порядок нарахування податкового кредиту, норми
аналогічні п. 3.5 ст. 3 та ст.. 6 Закону № 889-IV, відсутні. Крім того, при
нарахуванні податкового кредиту Закон передбачає застосування інших, не
пов'язаних з нарахуванням заробітної плати критеріїв, зокрема, документально
підтверджених витрат. Законом № 889-IV встановлено окремі, не пов'язані між
собою, порядки щодо визначення об'єкту оподаткування при нарахуванні
заробітної плати та щодо нарахування податкового кредиту. При цьому Законом №
889-IV передбачено лише порівняння розміру (суми) податкового кредиту з
розміром (сумою) нарахованого доходу платника податку у вигляді заробітної
плати. Посилання позивача на проведення
правової експертизи Міністерством юстиції України листа ДПА України
від 18.01.2005 р. № 878/7/17-3117 щодо затвердження розрахунку суми податку з доходів фізичних осіб, що
підлягає поверненню платнику податку або сплаті до бюджету, у тому числі у
зв'язку з нарахуванням податкового кредиту, який містить нові правові норми,
відповідач вважає необґрунтованим з наступних підстав. Порядок проведення
розрахунку сум податку, які підлягають поверненню у зв'язку з реалізацією
платниками податку права на податковий кредит, наведений у даному листі, не
суперечить Закону та не вводить нових правових норм, про що ним було
повідомлено Міністерству юстиції України за наслідками розгляду питання щодо
відповідності зазначеного листа відповідача вимогам регуляторної політики
України. Водночас, Міністерством юстиції України у листі від 23.02.06 №
24-7/28 на адресу відповідача зазначено, що лист останнього від 28.12.05
№ 25941/7/17-2117, який є тотожнім за змістом зазначеному вище листу
відповідача від 18.01.05 щодо порядку проведення розрахунку сум податку, які
підлягають поверненню у зв'язку з реалізацією платниками податку права на
податковий кредит, не містить нових правових норм, тобто не суперечить
Закону. Додані до нього форми Переліку витрат та Розрахунку сум податку є
формалізованим (у табличній формі) викладом норм Закону щодо декларування i є
для платників податку рекомендованими формами. Разом з тим, лист відповідача
від 28.12.05 за №25941/7/17-2117, враховуючи положення Закону України від
21.12.00 №2181 „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами” (пп.4.4.2, п.4.4, ст.4), є
податковим роз'ясненням, тобто є оприлюдненням офіційного розуміння органами
державної податкової служби питання
забезпечення реалізації громадянами свого
законного права на нарахування податкового кредиту.
Положення цього податкового роз'яснення ґрунтуються на нормах Закону, носять
рекомендаційний та інформаційний характер для податкових органів i платників
податку та мають на меті забезпечення однакового розуміння як податковими
органами, так i плакатниками податку, норм Закону щодо декларування доходів
фізичних осіб та сум, які підлягають поверненню з бюджету. Окрім того,
відповідач також заперечує проти позову щодо його бездіяльності в частині вчинення певних дій у формі
затвердження нормативно-правовим актом форми податкової декларації та
розрахунку суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню
платнику податку у зв'язку з нарахуванням
податкового кредиту як додатку до неї, які б відповідали Закону
України «Про податок з доходів фізичних осіб», так як ним був підготовлений
законопроект про внесення змін до вказаного закону та поданий на розгляд до
Верховної Ради України. Суд,
розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, вважає, що
позовні вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного. Як вже зазначалося вище, ст.. 4 Закону України
«Про державну податкову службу в Україні», Державна податкова адміністрація
України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який
забезпечує реалізацію єдиної податкової політики. Форма Декларації та додатки до неї
повинні базуватися на положеннях проекту закону про внесення змін до 14
законодавчих актів, які передбачають обов'язок окремих громадян щодо подання
декларацій про майно та доходи. Розробка такого законопроекту згідно
доручення якого, була доручена Міністерству фінансів України. Як вбачається з
матеріалів справи, відповідачем підготовлений у встановленому порядку проект
Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у
зв'язку з прийняттям Закону України „Про податок з доходів фізичних
oci6" (реєстр. №4312), який не
був прийнятий 23.03.04 р. Верховною Радою України. Відповідно до п. 18.9 ст.
18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», форма декларації
визначається центральним податковим органом та узгоджується з комітетом
Верховної Ради України, відповідальним за проведення податкової
політики. Форма Декларації про
майновий стан i доходи (податкова декларація) та інструкція щодо її
заповнення була розроблена своєчасно та направлена на погодження Комітету з
питань фінансової i банківської діяльності) (далі -комітет) листом від
09.09.03 № 449/2/17-0410. Відповідачем направлялися листи Комітету щодо
прискорення та необхідності
узгодження форми Декларації
від 30.09.03 р. №508/2/17-0410, 21.01.04 р. №16/2/17-3210, 07.05.04 р. №238/2/17-3210, 14.10.04 р. №465/2/17-3210, 04.02.05 р. №74/2/17-3210.
У зв'язку з прийняттям 25 березня 2005 року Закон України "Про внесення
змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших
законодавчих актів України" за №2505-IV, яким внесено (зміни до багатьох
законів, в тому числі до Закону „Про податок з доходів зичних ociб”,
відповідачем було доопрацьовано з врахуванням вищезазначених змін проекти
форми Декларації про майновий стан i доходи податкова декларація) та
Інструкції щодо її заповнення та направлено на погодження Комітету листом від
29.04.05 р. №193/2/17-3210. Листом
Комітету від 29.04.05 р. №06-10/10-526 було надано доручення Міністерству
юстиції України, Міністерству фінансів України, Міністерству економіки та з
питань європейської інтеграції України, Державному комітету України з питань
регуляторної політики та підприємництва (далі - Дерпідприємництво) стосовно
надання пропозицій та зауважень до проекту форми Декларації про майновий стан
i доходи (податкова декларація) та Інструкції щодо її заповнення. Пропозиції, що надійшли від
зазначених міністерств були спільно опрацьовані з працівниками Комітету.
Доопрацьований проект форми Декларації про майновий стан і доходи
(податкової декларації) та Інструкції щодо
заповнення Декларації про
майновий стан і доходи (податкової декларації) та відомостей
про особу, уповноважену на заповнення такої Декларації, був
погоджений з Міністерством фінансів
України (лист від 23.11.05 р. №31-20030-26-18/25195) та Держпідприємництвом
(лист від 22.11.05 р. №10231). У сiчні
2006 року на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 19.01.06 р.
№61301/34/1-05 відповідно до Указу Президента України від 18.11.05 р. №1615
„Про першочергові заходи щодо детинізації економіки та протидії корупції щодо
доопрацювання проекту Закону України „Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України „Про
податок з доходів
ф1зичних oci6” відповідач листами
від 07.12.05 №14539/5/17-3216 та
ввід 25.04.06 №4791/5/17-0116 надав
Міністерству фінансів України свої пропозиції. Також, Комітет
Верховної Ради України з питань фінансів i банківської діяльності повідомляв
про можливість використання старої форми декларації (додатку №1) для
проведення деклараційних кампаній у 2005 (лист від 13.01.2005 р.
№06-10/10-27) та у 2006 році (лист від 19.12.2005 р. №06-10/10-1254). Міністерством фінансів України подано до
Кабінету Міністрів України новий проект Закону України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів у зв'язку з прийняттям Закону України „Про податок
з доходів фізичних oci6” та висловлена позиція, що прийняття вказаного закону
для затвердження єдиної форми декларації про майновий стан i доходи є
передчасним. 3 метою забезпечення податковими органами проведення
деклараційної кампанії у 2007 році Мінфіном було підтримано доцільність її
проведення за умовами минулих років (лист від 13.01.07 р. №31-20030-04-5/336). Відповідно до ст. 75
Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є
парламент -Верховна Рада України. Таким чином, прийняття необхідних змін до
чинного законодавства не залежить на відповідача. Отже, як встановлено
судом відповідач скористався
передбаченими правами та повноваженнями для прискорення та урегулювання
порушеного питання в адміністративному позові Позивача, що є підтвердженням
відсутності бездіяльності Відповідача. А тому, суд не приймає доводи
позивача в частині визнання протиправними дій відповідача, які полягають у
нав'язуванні через, податкові органи на місцях, всім платникам податку з доходів фізичних осіб певної позиції.
Biдпoвiднo до ст. 8 Закону України „Про державну податкову службу в Україні
відповідач, зокрема, виконує безпосередньо, а також організовує роботу
державних податкових адміністрацій та державних податкових інспекцій,
зокрема, видає у випадках, передбачених законом, нормативно-правові акти i
методичні рекомендації з питань оподаткування, які підлягають обов'язковому
опублікуванню, затверджує форми податкових розрахунків, звітів, декларацій та
інших документів, пов'язаних з обчисленням i сплатою податків, інших
платежів, надає податкові роз'яснення, організовує виконання цієї роботи
органами державної податкової служби. Враховуючи дані норми відповідач
здійснює свої функції відповідно до визначених вказаним Законом функцій та
покладених на нього обов'язків. Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і
про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про
поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням
способу його здійснення. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень. Враховуючи
вищенаведене, суд прийшов до висновку, що з урахуванням положень зазначеної
статті в позові необхідно відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього кодексу.
Позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили про
правомірність заявлених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 71, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний
адміністративний суд м. Києва, - ПОСТАНОВИВ: В позові відмовити повністю. Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в
повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви
про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів
апеляційної скарги. Судді В.М.Кочан В.І.Келеберда Дата складення та підписання постанови
в повному обсязі -17.10.2007 р.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя
Добрянська Я.І.