Справа № К-6295/07
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І МЕНЕМ УКРАЇНИ

05
серпня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у складі:

головуючого:

Панченка О.Н.

суддів:

Смоковича М.І. Сороки М.О.
Штульмана І.В. Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Овруцького районного суду
Житомирської області
від 26 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської
області
від 20 лютого 2007 року у
справі за позовомОСОБА_1 до управління
праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської області та Овруцької міської ради
Житомирської області про стягнення
невиплачених коштів,
передбачених Законом України
«Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», -

в с т а н о
в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального захисту
населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області та
Овруцької міської ради Житомирської області про стягнення невиплачених
коштів, передбачених Законом України
«Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

При цьому зазначав, що
відповідно до вимог статті
37 Закону України
«Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» як громадянин, що постійно проживає на території радіоактивного забруднення,
а також перебуває на обліку в
Овруцькій міській раді, він має право на
щомісячну допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
зоні гарантованого добровільного
відселення в розмірі 40 відсотків
від мінімальної заробітної
плати. Проте, відповідач нараховує зазначені виплати не відповідно з цим
Законом в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, а в твердих
ставках, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що призвело до порушення його прав. Позивач просив задовольнити його вимоги про
стягнення з відповідача невиплачених сум у розмірі 3769,20 гривень.

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 26 жовтня 2006 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 20 лютого 2007
року постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 26 жовтня
2006 року залишено без зміни.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судами норм
матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції і постановити нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу
Овруцька міська рада Житомирської області зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1
В.А. безпідставні, доводи касаційної скарги не спростовують висновків,
викладених у судових рішеннях. Просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у
справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що позивач є
постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції 3
категорії. При цьому проживає на території радіоактивного забруднення в зоні гарантованого
добровільного відселення і має
право на компенсації,
доплати та допомоги, передбачені статтею 37 Закону
України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому відповідач протягом
2003-2005 років виплатив позивачу відповідні суми в розмірі 2,10 грн., згідно з
постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 836 від 26.07.1996 року.

Постановлені у
справі судові рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 В.А. мотивовані тим, що
доплати громадянам, які працюють і проживають на територіях радіоактивного
забруднення, підлягають виплаті у розмірі, встановленому постановою Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 836 від
26.07.1996 року .

Однак, з таким
висновком судів погодитись не можна з огляду
на наступне.

Згідно з
частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі
та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті
37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога
у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в таких розмірах: у зоні гарантованого
добровільного відселення - 40 відсотків від мінімальної заробітної плати.

Відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній на момент
виникнення правовідносин, всупереч Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який
визначив кратність компенсації в
залежності від розміру мінімальної заробітної плати, встановлено розмір щомісячної
грошової допомоги громадянам, які проживають на територіях радіоактивного
забруднення, у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого
виробництва і особистого підсобного господарства у зоні гарантованого
добровільного відселення - 210 тис. крб. (2,1 грн. за грошовою реформою).

Разом з
тим, цей розмір не відповідає
визначеному Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розміру, кратному мінімальній заробітній платі, яка збільшувалась в
різні роки Законами України «Про встановлення мінімальної заробітної плати на
2003 рік», «Про Держаний бюджет України
на 2004 рік», «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та «Про
Державний бюджет України на 2006 рік».

Зокрема,
розмір мінімальної заробітної плати в Україні на цей період, відповідно до
вищевказаних Законів був таким:

з 01.01.2003
року - 185,00 грн., з 01.12.2003 року - 205,00 грн., з 01.09.2004 року - 237,00
грн., з 01.01.2005 року - 262,00 грн., з 01.04.2005 року - 290,00 грн., з
01.07.2005 року - 310,00 грн.,
з 01.09.2005 року - 332,00 грн.,
з 01.01.2006 року - 350,00 грн.

При цьому
статтею 2 цього Закону України передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України здійснювати
застосування вищенаведених норм закону. Крім того, ні Закони України «Про встановлення мінімальної заробітної
плати на 2003 рік», «Про Держаний бюджет України на 2004 рік», «Про Державний бюджет України
на 2005 рік», ні закони, якими до них вносились зміни, не містили обмежень щодо
застосування статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при
вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме стаття 37 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідні
статті Законів України щодо
встановлення розміру
мінімальної заробітної плати
на 2003-2005 рік, а не постанова Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Отже, виплата ОСОБА_1 доплати,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протирічить вимогам
Конституції України і Законам України.

А тому
висновок судів про відсутність порушень чинного законодавства в діях
відповідача є помилковим.

Крім того, суди, відмовивши в задоволенні
позову, не дослідили і не дали правової оцінки законодавчим актам, які
визначають правосуб'єктність відповідачів, їх права та обов'язки у сфері публічних
відносин, чи є вони належними відповідачами по всіх заявлених вимогах, не перевірили обґрунтованість вимог
позивачки щодо стягнення конкретних сум, відповідність їх розмірам
мінімальних заробітних плат, які були
встановлені чинним законодавством.

Згідно з вимогами статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи іншого
доказу.

Відповідно до частини
2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені
судом касаційної інстанції.

Виходячи з
наведеного, постановлені у справі судові рішення не можна вважати
законними і обґрунтованими, а
тому вони підлягають скасуванню з
поверненням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання
вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, перевірки всіх
доводів позивача і постановлення законного та
обґрунтованого рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 227,
230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овруцького районного суду
Житомирської області від 26 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 20 лютого 2007
року скасувати.

Справу за позовомОСОБА_1 до
управління праці та
соціального захисту населення Овруцької
районної державної адміністрації Житомирської області та Овруцької міської ради
Житомирської області про стягнення
невиплачених коштів, передбачених
Законом України «Про
статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню не підлягає, крім як у порядку та з підстав,
передбачених статтями 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: