Справа № 2 – а – 136\ 2008
Суддя: Петушков С.А.
Дата ухвалення: 2008-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2008 року Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого – судді Петушкова С. А. ,

при секретарі – Безкоровайній А. І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії адміністративну справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1
до вч 2269 про стягнення заборгованості за продовольчий пайок, -

УСТАНОВИВ:

Позивач просить:

визнати дії командування військової частини 2269 по не забезпеченню продовольчими пайками такими, що суперечать Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

зобов'язати відповідача виплатити грошову компенсацію за не отриманий продовольчий пайок в сумі 32997 грн. 59 коп.;

стягнути на її користь з відповідача суму у розмірі 18 гривень, витрачених на сплату за довідку управління статистики в Олександрійському районі № 01-26/1687 від 18.12.2007 року;

стягнути на її користь з відповідача суму у розмірі 3 грн. 40 коп. за сплату державного мита.

Свої вимоги мотивує наступним.

ОСОБА_1
, проходила службу у військовій частині 2269 ВВ МВС України на посаді акумуляторника зарядно-акумуляторної станції, де і стояла на грошовому та продовольчому забезпеченні.

На підставі наказу командира військової частини № 203 від 19 вересня 2005 року була виключена зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення з 22 вересня 2005 року.

По день звільнення позивач перебувала на продовольчому та речовому забезпеченні у військовій частині 2269. За весь час проходження служби вона повинна була отримувати компенсацію за продовольчий пайок або ж продовольчий пайок. Згідно п. 1 ст. 9 - 1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України "Про звернення громадян" позивач має право усно або письмово звернутися до командування військової частини. Проходячи службу вона неодноразово, після припинення видачі продовольчих пайків, усно зверталася з проханням погасити грошову компенсацію за не отриманий продовольчий пайок, на що командування військової частини 2269 ВВ МВС України посилаючись на Закон України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року не виплачувало вищезазначену компенсацію, мотивуючи це призупиненням даної пільги. На її звернення до командування в/ч 2269 їй відповіли, що не можуть виплатити заборгованість без рішення суду.

По 16.02.2000 року військова установа розрахувалася з позивачем за продовольчий пайок, а в період з 17.02.2000 року по 22.09.2005 року ( 5 років 7 місяців 5 днів = 2044 доби) позивач не отримувала ні продуктами харчування, ні грошовою компенсацією за продовольчий пайок. За період з 17 лютого 2000 року по 22 вересня 2005 року військова частина повинна компенсувати грошову компенсацію за неотриманий продовольчий пайок у сумі 32997, 59 грн. На підставі діючої норми № 1 харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України № 426 від 29.03.2002 р. та цін, які зазначені у довідці управління статистики в Олександрійському районі № 01-26/1687 від 18.12.2007 року, позивач зробила розрахунок заборгованості по компенсації за продовольчий пайок, що повинна виплатити їй військова частина 2269 ВВ МВС України: 2044 діб х 16,143635 грн./доба = 32997 грн. 59 коп.

Із положень ЗУ "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 11.03.2000 р. який призупинив лише

ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і тільки "в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна", видно, що безпосередньо видача речового майна та продовольчих пайків військовослужбовцям не була призупинена.

Крім того, слід враховувати, що з 2001 року (вже після призупинення дії ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей") набрала чинності ст. 16 ЗУ "Про Збройні Сили України" (вона фактично дублює призупинену ч. 2 ст. 9 Закону), ч. 2 якою встановлено, що "військовослужбовцям гарантується одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України

і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі." Крім того, на сьогоднішній день, як вже зазначалось, залишається чинною ч.4 ст.

9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якої "порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюється Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів."

ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" був введений в дію Постановою ВР України від 20.12.1991 року, згідно ст.

2 цього Закону "Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей в правах і свободах". Відповідно до ст. 3 Конституції України "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави." Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави". До ст. 8 Конституції України "В Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується". До ст. 22 Конституції України "При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод."

Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 20.03.2002 року положення закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів " від 17.02.2000 року в частині зупинення пільг військовослужбовцям і працівникам правоохоронних органів визнані неконституційними і такими, що втратили чинність. Вважає, що рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року і № 7-рп/2004 від 17.03.2004 року регулює подібні з моїми позовними вимогами за змістом цивільні відносини і згідно ст. 8 ЦК України повинно застосувати "Аналогію закону".

Позивач, після звільнення зі служби із категорії військовослужбовців була віднесена до категорії військовозобов'язаних (особа звільнена в запас).

Згідно ст. 9 ЗУ "Про оборону України" встановлює, що Кабінет Міністрів України: забезпечує реалізацію права на соціально-економічний захист військовослужбовців та осіб, звільнених у запас або у відставку (прошу звернути увагу на розмежування поняття військовослужбовець та персона, звільнена у запас), членів їх сімей.

До теперішнього часу військова частини 2269 ВВ МВС України добровільно не виплатила вказаної суми. Крім того, 03.11.2006 року до ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей" було внесено зміни і норму Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року, який призупиняв виплату грошової компенсації за продовольчий пайок відмінено. Вважає, що бездіяльністю військової частини порушуються її права.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що військовослужбовці за контрактом, не мають права на компенсацію за продовольчий пайок, крім того, частина розрахувалася з позивачем до 2000 року. За пізніший період не було ніяких правових підстав для виплат. Рішення Конституційного Суду України на яке посилається позивач, не поширюється на наявний спір. Крім того, позивач пропустила строк на звернення до суду.

Судом встановлено наступне.

Позивач
ОСОБА_1
, проходила службу у військовій частині 2269 ВВ МВС України на посаді акумуляторника зарядно-акумуляторної станції, де і стояла на грошовому та продовольчому забезпеченні.

На підставі наказу командира військової частини № 203 від 19 вересня 2005 року була виключена зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення з 22 вересня 2005 року.

По день звільнення позивач перебувала на продовольчому та речовому забезпеченні у військовій частині 2269.

Згідно п. 1 ст. 9 - 1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 2 ЗУ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», призупинено дію частини другої статті 9 Закону України
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 58, 60 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2001 рік" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2, 3, 4, 5, 8, 9 частини першої статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" і підпункту 1 пункту 1 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), було визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пунктів 2, 3, 4, 5, 8, 9 частини першої статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" і підпункту 1 пункту 1 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів". Положення ст. 2 ЗУ "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", предметом розгляду Конституційного Суду не були.

Ст. 16 ЗУ «
Про Збройні Сили України», визначає, що с
оціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їх сімей
здійснюється відповідно до ЗУ
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, позивач, як військовослужбовець за контрактом, мала військове звання, та підпадала під дію ст. 9-1 ЗУ
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
.

Однак, дана норма була призупинена ст. 2 ЗУ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», яка ніким не скасована і діяла на час звільнення позивача та на даний час.

Крім того, позивач пропустила встановлений ст. 99 КАС строк звернення до суду за захистом свого права. Про порушення свого права вона знала, оскільки як вона сама, так і її представник пояснили, що на її звернення до командування частини після звільнення їй повідомили, що виплата заборгованості неможлива без рішення суду. Підстав для поновлення строку для звернення до суду в судовому засіданні не наведено. Згідно із ст. 100 КАС,
1. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Представник відповідача наполягає на відмові у позові з даної підстави. Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.
9-1 ЗУ
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
,
ст.
2 ЗУ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», с
т. 16 ЗУ «
Про Збройні Сили України», Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 58, 60 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2001 рік" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2, 3, 4, 5, 8, 9 частини першої статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" і підпункту 1 пункту 1 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), ст. ст. 99, 100, 158-163, 167 КАС, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
в задоволенні адміністративного позову до вч 2269 про стягнення заборгованості за продовольчий пайок, - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду сторони можуть подати до Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її виготолення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається до Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, через Олександрійський міськрайонний суд.

Головуючий: