Справа № 22-а-2256/2008
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2008-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2008 року
м. Одеса

колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
- Стас Л.В.

суддів
- Димерлій О.О., Джабурія О.В.

при
секретарі - Мішиєвій О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльскої міської ради Одеської області на постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
Ізмаїльскої міської ради Одеської області про визнання незакнними дій,
стягнення компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування та
відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка-ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до відповідача про
визнання неправомірними дій посадових осіб управління праці та соціального захисту населення
Ізмаїльскої міської ради Одеської області щодо відмови в наданні їй компенсації
вартості самостійного санаторно-курортного лікування, стягнення компенсації
вартості самостійного санаторно-курортного лікування з урахуванням індексу
інфляції в сумі 4 164 гривень 21 копійки, стягнення моральної шкоди у сумі 250
000 гривень, на підставі ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ.

Відповідач- управління праці та соціального захисту населення
Ізмаїльскої міської ради Одеської області позов не визнав, посилаючись на
виплату позивачці компенсації вартості самостійного санаторно-курортного
лікування за 2004 рік згідно з Порядком
виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким
категоріям громадян в сумі 200 гривень.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12
вересня 2007 року- позов задоволено частково. Визнанно неправомірними дії
посадових осіб управління праці та
соціального захисту населення Ізмаїльскої міської ради Одеської області щодо
відмови в наданні їй компенсації вартості самостійного санаторно-курортного
лікування, стягнуто компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного
лікування з урахуванням індексу інфляції в сумі 4 164 гривень 21 копійки,
стягнуто моральну шкоду у сумі 5 000 гривень.

В
апеляційній скарзі, управління праці та соціального захисту населення
Ізмаїльскої міської ради Одеської області, посилаючись на порушення судом 1-ї
інстанції норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду від
12 вересня 2007 року - скасувати, прийняти нову постанову про відмову в
задоволені позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду 1-ї інстанції в межах
доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Справа №22-а-2256/2008р.

Головуючий першої інстанції суддя -Шляхтицький О.І.

Категорія: 24

Доповідач суддя - Стас Л.В.

Суд
1-ї інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 14

Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивачці
надається така пільга, як компенсація вартості самостійного
санаторно-курортного лікування. Зі змісту зазначеного Закону не вбачається
будь-яких обмежень щодо визначення середньої вартості санаторно-курортного
лікування та сплати її при спливанні 2-х річного терміну.

Однак
з таким висновком суду 1-ї інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом
1-ї інстанції в судовому засіданні встановлено, щоОСОБА_1. є учасником війни і
має право на пільги встановлені зазначеним Законом.

В
серпні 2004 року позивачка самостійно пройшла курс лікування в санаторії
«Мінеральний» у Краснодарському Краю Російської Федерації та сплатила за
лікування 16 286 російських рублів.

Як
вбачається з матеріалів справи, 21.09.2006 року позивачці на підставі її
заяви управлінням праці та соціального захисту населення
Ізмаїльскої міської ради Одеської області було виплачено компенсацію вартості
самостійного санаторно-курортного лікування за 2004 рік в розмірі 200 гривень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ
учасникам війни надаються пільги, зокрема у вигляді безоплатного забезпечення
санаторно- курортним лікуванням- один раз на два роки, а також компенсація
вартості самостійного санаторно-курортного лікування. Порядок надання путівок,
розмір та порядок виплати компенсації вартості самостійного
санаторно-курортного лікування визначаються Кабінетом Міністрів України.

На
підставі зазначеного Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 17
червня 2004 року № 785 «Про затвердження Порядку виплати грошової
компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким
категоріям громадян».

Згідно ч. 4 Порядку виплати грошової компенсації вартості
санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, компенсація вартості
самостійного санаторно-курортного лікування учасникам війни виплачується за їх
бажанням у розмірі вартості
санаторно-курортного лікування на час проведення оздоровлення, але не
більше, ніж середня вартість санаторно-курортної путівки, визначеної відповідно
до пункту 7 цього Порядку.

Право на компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного
лікування настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на два роки
( з урахуванням року проходження самостійного санаторно-курортного лікування) (
ст. 6 Порядку ).

Відповідно до ч. 7 Порядку виплати грошової компенсації вартості
санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, середню вартість
санаторно- курортної путівки визначає Мінпраці за поданням Фонду соціального
захисту інвалідів та погодженням з Мінфіном щороку до 15 березня в межах обсягу
бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України про Державний бюджет
на поточний рік.

З
огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду 1-ї інстанції
відносно неправомірності дій посадових осіб управління праці та соціального
захисту населення Ізмаїльскої міської ради Одеської області, та вважає, що
відповідач діяв в межах діючого законодавства, у зв'язку з чим не підлягають
задоволенню позовні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв
постанову від 12 вересня 2007 року з порушенням норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, яка підлягає скасуванню.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.3 ч. 1
ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення
Ізмаїльскої міської ради Одеської області- задовольнити.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12
вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення Ізмаїльскої міської ради Одеської області про
визнання незакнними дій, стягнення компенсації вартості самостійного
санаторно-курортного лікування та відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В
задоволені позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
Ізмаїльскої міської ради Одеської області про визнання незакнними дій,
стягнення компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування та відшкодування
моральної шкоди- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня її оголошення.

Головуючий: Стас
Л.В.

Судді:
Димерлій О.О., Джабурія О.В.