Справа № 22-а-2456/08
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2008-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Кущенко М.Ф.
Доповідач 2 інстанції:
суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 року

№ 22-а-2456/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікова
Л.В.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі:
Касян В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Конотопського
міського управління праці та соціального захисту населення Конотопської міської
ради на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25
грудня 2007 року по справі № 2-а-116/07

за позовом
ОСОБА_1

до Конотопського міського управління
праці та соціального захисту населення Конотопської міської ради, Міністерства
праці та соціальної політики України, Державного казначейства України,
Міністерства фінансів України,

3-я особа: Конотопське управління Державного казначейства України в
Сумській області

про стягнення 3602,25
грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду
з позовом до Конотопського міського управління праці та соціального захисту
населення Конотопської міської ради, Міністерства праці та соціальної політики
України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України, 3-я
особа: Конотопське управління Державного казначейства України в Сумській
області про стягнення 3602,25 грн..

25 грудня 2007 року Постановою
Конотопського міськрайонного суду були частково задоволені позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення з Конотопського міського управління праці та соціального
захисту населення недоплаченої разової щорічної допомоги до 5 травня, як
учаснику бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 1545 грн..

Конотопське міське УПСЗН не
погоджується з вказаною постановою, подало апеляційну скаргу, вважає, що
оскаржувана постанова є такою, що суперечить нормам чинного законодавства.

Враховуючи наведене, Конотопське
міське УПСЗН, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову
Конотопського міськрайонного суду від 25 грудня 2007 року та відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу згідно ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується представником відповідача і
відповідним посвідченням (а.с. 4).

Встановлено, що ОСОБА_1 18 квітня 2006 року була перерахована разова
грошова допомога до 5 травня в розмірі 250 грн. (а.с.19).

ОСОБА_1 була подана письмова заява
в якій вона змінює свої вимоги: просить стягнути на її користь недоплачену
допомогу за 2006 рік як учаснику бойових дій в розмірі 1545 грн., від інших
вимог вона відмовляється.

Колегія суддів зазначає, що як
вбачається з матеріалів справи вказана заява судом розглянута не була,
висновків суду щодо неї в судовому рішенні немає, тобто суд не зазначив, що
зроблено в частині відмови від позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції зазначає,
що не приймає заяви про відмову від частини позовних вимог, оскільки вказана
заява адресована суду першої інстанції, ним не розглянута та взагалі не містить
жодних обґрунтувань щодо відмови, зміни позовних вимог. Тому суд апеляційної
інстанції розглядає позов у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції, вважає, що постанова підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, щодо стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2002-2005
роки, суд апеляційної інстанції, виходить з того, що позивачем пропущено строк
звернення до адміністративного суду з позовом.

Статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України встановлений річний строк звернення до
адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 зазначеної статті
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного
суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 зазначеної норми
встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів, вважає, що строк
звернення до адміністративного суду з позовом по справі повинен рахуватися з
01.12.2004 року, тобто з моменту прийняття Конституційним судом України рішення
по справі №20-рп2004, відповідно до якого визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про
державний бюджет України на 2004 рік", зокрема ст..44, якою встановлено
розмір виплати у 2004 році разової грошової допомоги відповідно до Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту". Саме з цього часу особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення її прав на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у
розмірах, встановлених Законом України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

З матеріалів справи вбачається, що
позов було подано до адміністративного суду 19.02.2007 року, тобто з пропуском
строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Статтею 100 Кодексу
адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків
звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав пропущення
строку для звернення до адміністративного суду, встановленою ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Таким чином, виходячи з наведеного,
колегія суддів, вважає, що в частині стягнення недоплаченої щорічної грошової
допомоги за 2002-2005 роки необхідно відмовити в зв'язку з пропущенням строку
звернення до адміністративного суду з позовом.

Щодо грошової допомоги за 2006 рік
колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про часткове задоволення позовних
вимог, щодо стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2006 рік,
виходив з того Законом України "Про державний бюджет України на 2006
рік" порушено права позивача щодо виплати йому разової щорічної допомоги
до 5 травня у розмірах, встановлених Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту", що є звуженням змісту та обсягу
прав позивача та порушенням ст..22 Конституції України.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду, щодо задоволення зазначених позовних вимог,
виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачено Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно
до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова
допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 18 статті 77 Закону України
"Про державний бюджет на 2006 рік" на 2006 рік зупинено дію частин
п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", які визначали кратність виплат щорічної
допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

При цьому, статтею 30 Закону
України "Про державний бюджет на 2006 рік" встановлений фіксований
розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, відповідно до
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту". Так, учасникам бойових дій встановлено розмір разової грошової
допомоги у розмірі 250 гривень.

Сторонами по справі не
заперечувалося, що саме 250 гривень у 2006 році було виплачено позивачу, як
разову грошову допомогу до 5 травня.

Таким чином, на момент виплати
зазначеної допомоги певні положення Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту", які визначають розмір таких
виплат не діяли, оскільки були зупинені Законом України "Про державний
бюджет на 2006 рік", яким одночасно встановлено розмір таких виплат на
2006 рік.

Враховуючи положення ч.2 ст.19
Конституції України та ч.1 ст.9 КАСУ України дії відповідачів по справі, не
можуть бути визнані неправомірними, оскільки вони здійснювали виплати на
підставі діючого Закону України "Про державний бюджет на 2006 рік" та
не мали повноважень застосовувати зупинені норми Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Положення Закону
України "Про державний
бюджет на 2006
рік" рішенням
Конституційного Суду України неконституційними не визнавались.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції помилково не застосував положення Закону України «про
державний бюджет України на 2006 рік», оскільки цей закон є обов'язковим для
виконання, є спеціальним на 2006 рок, неконституційним не визнаний.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що при прийнятті рішення в частині задоволення позову, суд першої
інстанції помилково застосував норми Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту", які не діяли на момент виникнення
спірних правовідносин та не застосував Закон України "Про державний бюджет
на 2006 рік", який підлягав застосуванню. Крім того, висновки суду щодо
порушення відповідачами прав позивача на отримання разової грошової допомоги до
5 травня у розмірах, встановлених Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" не ґрунтуються на встановлених
судом обставинах справи та нормах права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, з
прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196,
198, п.3, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову Конотопського
міськрайонного суду Сумської області від 25 грудня 2007 року по справі №
2-а-116/07 скасувати.

У позові відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 30
вересня 2008 року

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло З.Г.