Справа № 22-а-7019/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 вересня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Носа С.П., Заверухи О.Б.,

при секретарі
судового засідання - Бацика О.Р.,

з участю сторін:

від позивача -
ОСОБА_1., ОСОБА_2 . - представник,

від відповідача
- Нікончук О.О. - представник,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційною скаргою - ОСОБА_1

на постанову Полонського районного суду Хмельницької області
від 27 листопада 2007 року в справі № 2-а-118/07

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Полонської районної ради Хмельницької області,

про визнання неправомірними наказів та розпорядження суб'єкта
владних повноважень, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати і
моральної шкоди, -

в с та н о в и л
а :

27 листопада 2007 року Полонським районним судом
Хмельницької області прийнято постанову по даній адміністративній справі № 2-а-118/07
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полонської районної ради Хмельницької
області про визнання неправомірними наказів та розпорядження суб'єкта владних
повноважень, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати і моральної
шкоди, якою в задоволені позову було відмовлено.

Суд
першої інстанції відмовляючи в задоволені позову виходив з того, що прийняття
оскаржуваних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та
звільнення позивачки зі служби в органі місцевого самоврядування було проведено
у відповідності до вимог Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування”
та п.3 ст.40 КЗпП України, а тому підстав для поновлення її на посаді, що вона
займала до звільнення не має, як не має підстав для стягнення заробітної плати
та моральної шкоди.

Вказану
постанову оскаржила позивачка - ОСОБА_1., яка в поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, не
обґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального
права, постановленою на підставі обставин не доведених у судовому засіданні, в
зв'язку з чим просить постанову скасувати та постановити нову, якою повністю
задовольнити її позовні вимоги.

Як на
доводи в своїй апеляційній скарзі позивачка
покликається на те, що суд відмовив у задоволенні позову, не
обґрунтувавши своє рішення встановленими судом обставинами та не посилаючись на
належні та допустимі докази, враховані ним при постановлені рішення, не
обґрунтував своє рішення нормами матеріального права, не виклав мотиви, з яких
виходив при прийнятті постанови і положення Закону, яким керувався. Відповідач
не довів, і в матеріалах справи відсутні докази систематичного порушення
позивачем правил трудового розпорядку або систематичного невиконання без
поважних причин обов'язків покладених трудових договором.

Позивачка
та її представник в судовому засіданні підтримали доводи поданої апеляційної
скарги та просять таку задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечила та
пояснила, що постанова суду прийнята у відповідності до вимог процесуального та
матеріального права на підставі повного, всебічного і об'єктивного дослідження
обставин справи, та така скасуванню не підлягає.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача на заперечення
проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Колегія
суддів вважає, що судом першої інстанції правильно надано оцінку діям та
прийнятому рішенню індивідуальної дії суб'єкту владних повноважень, щодо
звільнення позивача, з точки зору його правомірності, обґрунтованості,
об'єктивності, а також інших визначених ч.3 ст. 2 КАС України обов'язкових
критеріїв і зроблено відповідні висновки.

Згідно
вимог ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги
в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстації правильно вирішив по суті дану
адміністративну справу та вважає необгрунтованими покликання позивача в
апеляційній скарзі на те, що постанова підлягає скасуванню з тих підстав, що така є
незаконною, не обґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та
процесуального права, постановленою на підставі обставин не доведених у
судовому засіданні.

При
цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає,
що покликання апелянта спростовуються встановленими судом першої інстанції
обставинами.

Судом
першої інстанції було безспірно встановлено, що позивачка проходила службу в
органі місцевого самоврядування - Полонській районній раді Хмельницької області
з 09.02.2006 року на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та
звітності та їй було присвоєно 12 ранг державного службовця згідно шостої
категорії посад в органах місцевого самоврядування (а.с.10).

При
цьому судом першої інстанції встановлено, що до позивачки правомірно затосовано
дисциплінарні стягнення у вигляді оголошення доган згідно наказу №
36-0 від 01.12.2006 року за неналежне виконання посадових обов'язків, порушення
трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку та згідно
наказу № 40-0 від 22.12.2006 року за
неналежне виконання посадових обов'язків, порушення п.48 Положення ведення
касових операцій у національній валюті в Україні, Положення про порядок відшкодування
депутатами районної ради витрат, пов'язаних з виконанням ними депутатських
повноважень, п.6 Інструкції з обліку основних засобів та інших необоротних
активів (а.с.2-4).

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив ту обставину, що з
вказаними наказами про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності
вона погодилась, оскільки знаючи про існування таких їх у встановленому
законодавстві порядку не оскаржувала.

Як
вбачається з наказу № 24/04-20/7 від 26 червня 2007 року позивачку ОСОБА_1.
начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності Полонської районної ради
Хмельницької області з роботи за систематичне та неналежне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і Правилами
внутрішнього трудового розпорядку, Посадової інструкції начальника відділу
бухгалтерського обліку та звітності районної ради по п. З ст. 40 КЗпП України
(а.с.7-8).

При
цьому слід зазначити, що вказані обставини, які свідчать про систематичне та
неналежне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором і Правилами внутрішнього трудового розпорядку, Посадової
інструкції начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності районної
ради, доводяться наявними матеріалами справи
(а.с.32,39-44,47-49,52-54,57-67,73-86,91-93), крім того з наявних актів
вбачається, що позивачка відмовлялась в надані пояснень з приводу допущених
порушень (а.с.87-89).

Крім
того, клопотання голови ради про звільнення позивачки було розглянуто на зборах
профспілкової організації районної ради та прийнято рішення про надання згоди
на звільнення позивачки на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.45-46).

Аналізуючи
вище наведені, правильно встановлені судом першої інстанції обставини, колегія
суддів вважає, що є правильним висновок суду першої інстанції про те, що
звільнення ОСОБА_1. було проведено з дотриманням всіх вимог трудового
законодавства, зокрема ст.40,43-1,147-149 КЗпП України та Закону України „Про
службу в органах місцевого самоврядування”.

Даний
висновок суду першої інстанції повністю узгоджується з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду
судами трудових спорів” N 9 від 06 листопада 1992 року (з відповіданими
змінами).

Крім
того колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано до
спірних правовідносин норми КЗпП України, оскільки розглядаючи спір та
вирішуючи питання щодо законодавства, яким врегульовані спірні відносини
публічної служби (служби в органах місцевого самоврядування), суд першої
інстанції мав виходити з того, що такі відносини перш за все, є предметом
регулювання адміністративного права і умови служби визначені законодавством, в
даному випадку Законом України „Про службу в органах місцевого самоврядування”,
однак оскільки в спеціальному законі відсутні відповідні положення, то в даному
випадку судом першої інстанції правильно застосовано норми трудового
законодавства.

При
цьому колегія суддів звертає увагу на те, що згідно
Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування” основними
обов'язками службовців органу місцевого самоврядування є, зокрема, додержання
Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення
ефективної роботи та виконання завдань органу місцевого самоврядування відповідно
до їх компетенції; безпосереднє виконання покладених на них службових
обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень органів місцевого самоврядування
чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників.

Колегія
суддів вважає, що позивачка у справі ОСОБА_1., посадової особою органу
місцевого самоврядування систематично, будучи раніше підданою дисциплінарним
стягненням, без поважних
причин не виконувала обов'язків, покладених на неї трудовим договором, як на
начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності Полонської районної ради, тобто не виконувала належним чином обов'язків та завдань,
які належить до кометенції даного органу та її повноважень згідно
займаної посади, а, отже, не виконала покладені на неї службові обов'язки.

Відповідно
до ст. Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування”
дисциплінарні стягнення застосовуються до службовця місцевого самоврядування за
невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням служби, а також за
вчинок, який порочить його як службовця органу місцевого самоврядування або
дискредитує орган, в якому він працює.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів визнає, що відповідач у справі, притягнувши службовця органу місцевого
самоврядування ОСОБА_1. до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення,
діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
і чинними законами України, тобто правомірно, а тому підстав для задоволення
його позовних вимог не було, на що правильно вказав суд першої інстанції.

Згідно
ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин,
що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо
(неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких
спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно
до ст.71 КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім
випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок
щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається
на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив дану справу та
прийшов до правильного висновку про правомірність дій та рішення відповідача,
щодо звільнення позивачки з роботи в органі місцевого самоврядування та
правильно відмовив у задоволені позову.

З огляду
на це колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, відповідає вимогам ст.ст.10,11,71,138,143,159,161-163 КАС України,
доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Полонського районного суду
Хмельницької області від 27 листопада 2007 року в справі № 2-а-118/07 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полонської районної ради Хмельницької
області, про визнання неправомірними наказів та розпорядження суб'єкта владних
повноважень, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати і моральної
шкоди, - без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно після проголошення.

На
ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після
проголошення, а у разі прийняття ухвали в порядку ч.3ст.160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення такої в повному обсязі.

Головуючий
суддя : І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

С.П.Нос