Справа № 2-а-36/2007
Суддя: Марченко С.М.
Дата ухвалення: 2007-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УКРАЇНА ТЕПЛОДАРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-а-36/07р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня
2007 року Теплодарський
міський суд Одеської області

у складі:
головуючого судді - Марченко
СМ. при секретарі -
Деордієнко В.А.

за
участю представників відповідачів - Полюк Т.М. , Павлової Л.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Теплодар адміністративну справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Тешюдарської міської ради Одеської області,
Головного управління державного казначейства України в Одеській області
про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги в сумі - 4705, 0 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, мотивуючи
тим, що він як учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1
виданого Біляївським районним військовим комісаріатом 22 серпня 1996 року, має право на пільги, встановлені законодавством України для
ветеранів війни - учасників бойових дій. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" (далі - ЗУ "Про статус ветеранів...") від 22.10.1993
року №3551-ХП зі змінами, щорічно до 5
травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком.
Незважаючи на зазначену норму законодавства, без урахування розміру мінімальних
пенсій, які встановлювалися на
2005, 2006 та 2007 роки, відповідачем з посиланням на Закон України
"Про державний бюджет України" на відповідні роки, зазначена допомога була виплачена у 2005 році
- 250, 0 грн., у 2006 році - 250, 0
грн., у 2007 році - 280, 0 грн., а всього 780, 0 грн., що підтверджується довідкою від 12.07.2007
року за вих.№05-20/901. Таким чином, та
з урахуванням вимог ч.3 ст. 2 ЗУ
"Про статус ветеранів..." де передбачено, що нормативні акти органів державної влади і
органів місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів війни,
є недійсними, позивач вважає дії
відповідача протиправними. У 2005 році розмір мінімальної пенсії за віком
встановлений ст. 28 ч.1 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня
2003 року у розмірі прожиткового мінімуму і відповідно до ст. 1 Закону України "Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2005 рік" від 19.10.2004 року №2089 становив 332,
0 грн. на місяць на одну особу, яка втратила
працездатність. У 2006 році відповідно до
ст. 65 Закону України "Про державний бюджет України на 2006
рік" прожитковий мінімум встановлений у сумі 359, 0 грн. У 2007 році
відповідно до вимог ст. 62 Закону
України "Про державний бюджет України на 2007 рік" зі змінами
прожитковий мінімум встановлений у сумі 406, 0 грн. беручи до уваги, що відповідно до ст. 8 Конституції України - Конституція має
вищу юридичну силу та виходячи з вимог
ст. 22 Конституції України, що
при прийнятті нових законів, або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсяги
існуючих прав та свобод, у тому числі і
для ветеранів війни, Закон відносно яких
встановив, що нормативні акти органів
державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим законом, є недійсними. Також позивач вважає, що при виплаті разової грошової допомоги
відповідачу необхідно виходити з правової позиції Конституційного суду
України, який своїм рішенням №20-рп/2004
від

01.12.2004
року у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України (конституційності), положень
ст. ст. 44, 47, 78, 80 Закону України "Про
державний бюджет України на 2004 рік" та конституційного подання
Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
положень ч.2, 3, 4 ст. 78 Закону України
"Про державний бюджет України на 2004 рік", якими встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової
грошової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів..." здійснюється учасникам бойових дій у сумі 120, 0 грн. В
зв'язку з визнанням неконституційними положень закону, згідно яких проводилася виплата у 2004
році, позивач вважає, що аналогічним чином повинно вирішуватися
питання щодо виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій за
2005-2007 роки, тобто відповідно до
ч.5 ст. 12 ЗУ "Про статус
ветеранів...". З зазначених підстав,
ОСОБА_1 вважає, що положення
Законів України "Про державний бюджет на 2005 рік, 2006 рік та 2007 рік" не можуть бути
застосовані, оскільки вони суперечать
нормам Конституції України про недопустимість звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів. З таких обставин позивач вважає,
що відповідно до законодавства України відповідачем за 2005-2007 роки
йому повинно було бути сплачено, як
учаснику бойових дій: у 2005 році - 332, 0 грн.*5 - 1660, 0 грн.; у 2006 році -
359, 0 грн.*5 -1795, 0 грн.; у 2007 році - 406, 0 грн.*5 - 2030, 0 грн., а всього 5485, 0 грн., а відповідно до довідки відповідача, зазначеної вище, виплачено було лише 780, 0 грн. На підставі
викладеного позивач просив визнати дії управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області
(далі - УПСЗН) по не донарахуванню й невиплаті йому разової щорічної грошової
допомоги за 2005-2007 роки протиправними,
та зобов'язати відповідача - УПСЗН нарахувати йому за 2005-2007 роки
недоплачену разову щорічну грошову допомогу як учаснику бойових дій у сумі
4705, 0 грн., зобов'язати головне
управління державного казначейства України в Одеській області (далі -ГУДКУ)
провести виплату нарахованої УПСЗН разової щорічної грошової допомоги, йому як учаснику бойових дій, за 2005-2007 роки в сумі 4705, 0 грн., а також зобов'язати УПСЗН в подальшому
проводити нарахування йому разової щорічної грошової допомоги як учаснику
бойових дій відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів...", та просив стягнути з
відповідачів на його користь, сплаченого
ним при поданні позову, 51, 0 грн.
судового збору. В судове засідання позивач не прибув подавши до суду письмову
заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник
УПСЗН - Полюк Т.М. в судовому засіданні
вимоги позивача не визнала, мотивуючи
тим, що відповідно до ст. 12 ЗУ
"Про статус ветеранів..." передбачено учасникам бойових
дій щорічно до 5 травня виплачувати разову грошову допомогу у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком, але п.И
Закону України "Про внесення змін до ЗУ
"Про статус ветеранів..." роз'яснюється порядок виплати
разової грошової допомоги ветеранам війни,
який визначається Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України
щорічно у проекті Державного бюджету України передбачає цільові кошти, необхідні для виплати разової грошової
допомоги ветеранам війни. Закон вступив в силу з 1 січня 1999 року, тому щорічно в Законі України "Про
державний бюджет України" на наступний рік передбачається розмір виплати
щорічної разової грошової допомоги. Відповідно до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно Законом
України "Про державний бюджет України" визначаються будь-які видатки
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків. Частиною 2
ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в
Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в тій
частині, в якій вони не суперечать
положенням Конституції України, цього
Кодексу та Закону України "Про державний бюджет", У разі,
якщо застосування пільг,
компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплати грошової допомоги
учасникам бойових дій та інвалідам війни,
потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким
іншим законом, крім Закону України
"Про Державний бюджет України". До того ж, при визначенні таких обсягів повинні
враховуватися вимоги ст. 95 Конституції
України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між
громадянами і збалансованості бюджету України,
тобто суспільні потреби, які
тягнуть за собою видатки з Державного бюджету України, мають бути задоволені

виходячи
з фінансових можливостей держави. Таке ж положення міститься в ст. 22 Загальної декларації прав людини, згідно з якою кожна людина як член
суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її
гідності, вільного розвитку її особи
прав у економічній, соціальній і
культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного
співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.
Вищевикладене, як вважає представник
відповідача, не означає, що для окремих категорій громадян, зокрема для учасників бойових дій та
інвалідів війни, які дійсно мають
заслуги перед державою, не можуть бути
встановлені певні пільги, компенсації та
гарантії, однак їх надання є питанням
доцільності, і залежить насамперед від
фінансових можливостей держави. При цьому видатки на фінансування таких
пільг, компенсацій та гарантій, а отже і їх розмір, мають визначатися Законом України про
Державний бюджет України на певний рік. Одночасно, представник відповідача зазначив, що п.ІІ Закону України "Про внесення
змін до ЗУ "Про статус
ветеранів..." яким статті 12-15 були доповнені частинами щодо виплати
разової грошової допомоги до 5 травня,
встановлено, що порядок виплати
грошової вищезазначеної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України, а ч.1 цього ж Закону встановлено, що Міністерство Фінансів і Державне
казначейство забезпечує щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці
та соціальної політики для виплати грошової допомоги, передбаченої у розмірах, установлених законом про державний бюджет на
відповідний рік і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та
соціального захисту населення. З таких підстав представник відповідача в
судовому засіданні просила суд відмовити позивачу в задоволенні його
адміністративного позову в повному обсязі.

Представник
ГУДКУ Павлова Л.В. в судовому
засіданні вимоги позивача не визнала,
мотивуючи тим, що ГУДКУ як окрема
юридична особа, самостійно несе
відповідальність за своїми зобов'язаннями,
ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало. Діюче
законодавство України не передбачає покладення відповідальності на органи
казначейства по викладеним в позові вимогам.
Як передбачає п.3 Типового Положення про Головне управління Державного
казначейства України в Автономній республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 04.04.2006 року №332
та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.04.2006 року за
№454/12328, Головне управління
Державного казначейства України забезпечує казначейське обслуговування
державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського
рахунка, підвищення оперативності у
фінансуванні видатків в межах наявних обсягів фінансових ресурсів у Державному
бюджеті. Казначейство не фінансує державні органи, а у відповідності до ст. 48
Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів державного
бюджету України є уповноважені бюджетні установи, а саме міністерства та інші органи влади
України в особі їх керівників, які
розподіл коштів за напрямками видатків здійснюють самостійно. Виплату щорічної
грошової допомоги відповідно до ч.5 ст.
12 ЗУ "Про статус
ветеранів..." здійснює управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Теплодарської міської Ради Одеської області, згідно покладених на них функцій, а не органи казначейства. Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України виплати
коштів з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного
призначення. З таких підстав представник ГУДКУ в судовому засіданні просить суд
відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Заслухавши
пояснення представників відповідачів,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як
встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 дійсно є учасник
бойових дій, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1 виданого Біляївським районним військовим комісаріатом 22
серпня 1996 року і має право на пільги,
встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників
бойових дій (а.с-7). Відповідно до ч.5
ст. 12 ЗУ
"Про статус ветеранів...", щорічно до 5 травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком. Незважаючи на зазначену норму
законодавства, без урахування розміру
мінімальних пенсій, які встановлювалися
на 2005, 2006 та 2007 роки, відповідачем - УПСЗН з посиланням на Закон
України "Про державний бюджет України" на відповідні роки, зазначена допомога була виплачена у 2005 році
в сумі - 250, 0 грн., у 2006 році в сумі
- 250, 0 грн., у 2007 році в сумі -

280, 0
грн., а всього 780, 0 грн.,
що підтверджується довідкою від 12.07.2007 року за
вих.№05-20/901 (а.с. - 6). Таким
чином, та з урахуванням вимог ч.3 ст. 2 ЗУ "Про статус ветеранів..."
де передбачено, що нормативні акти
органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів
війни, є незаконними, суд вважає дії відповідача
протиправними, а саме тому, Що в 2005 році розмір мінімальної пенсії за
віком встановлений ст. 28 ч.1 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9
липня 2003 року у розмірі прожиткового мінімуму і відповідно до ст. 1 Закону України "Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2005 рік" від 19.10.2004 року №2089 становив 332,
0 грн. на місяць на одну особу, яка
втратила працездатність. У 2006 році відповідно до ст. 65 Закону України "Про державний
бюджет України на 2006 рік" прожитковий мінімум встановлений у сумі 359, 0
грн., а у 2007 році відповідно до вимог ст. 62 Закону України "Про державний
бюджет України на 2007 рік" зі змінами прожитковий мінімум встановлений у
сумі 406, 0 грн. Таким чином,
позивачу, як учаснику бойових
дій, повинні бути сплачені у 2005 році -
332 гривні * 5 = 1660, 0 грн., у 2006
році - 359, 0 * 5 = 1795, 0 грн., у 2007
році - 406, 0 грн. * 5 = 2030, 0 грн., а
всього 5485, 0 грн., однак, як зазначалося вище, УПСЗН було виплачено всього 780, 0 грн.
разової щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки.

Відповідно
до ст.
8 Конституції України - Конституція має вищу юридичну силу та виходячи з
вимог ст. 22 Конституції України, що при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, у тому числі і для ветеранів війни, Закон відносно, яких встановив, що нормативні акти органів державної влади і
органів місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів війни,
передбачені цим законом, є
недійсними. Також, при задоволенні вимог
позивача, необхідно виходити з позиції
Конституційного суду України, який своїм
рішенням № 20-рп/2004 від 01.12.2004 року у справі за конституційним поданням
54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності), положень ст.
44, 47, 78, 80 ЗУ
"Про державний бюджет України на 2004 рік" та
конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень ч. 2, 3, 4
ст. 78 ЗУ "Про державний бюджет
України на 2004 рік" (справа про зупинення дій або обмеження пільг, компенсацій і гарантій) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення ст. 44
ЗУ "Про державний
бюджет України на 2004 рік", якими
встановлено, що у 2004 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до ЗУ
"Про статус ветеранів..." здійснюється учасникам бойових
дій у сумі 120 гривень. В зв'язку з визнанням неконституційними положень
закону, згідно яких проводилась виплата
у 2004 році, аналогічним чином повинно
вирішуватись питання щодо виплати грошової допомоги учасникам бойових дій за
2005 -2007 роки, тобто відповідно до ч.
5 ст. 12 Закону України "Про статус
ветеранів ...".

З
зазначених підстав, суд приходить до
висновку, що положення Законів України
"Про державний бюджет на 2005 рік,
2006 рік та 2007 рік" не можуть бути застосовані, оскільки вони суперечать нормам Конституції
України про недопустимість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при
прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів та визнає дії УПСЗН
по не донарахуванню й невиплаті у 2005-2007 роках разової щорічної грошової
допомоги протиправними та зобов'язує УПСЗН нарахувати позивачу за 2005-2007
роки недоплачену разову щорічну грошову допомогу як учаснику бойових дій у сумі
4705, 0 грн., зобов'язати ГУДКУ провести
виплату нарахованої УПСЗН разової щорічної грошової допомоги, йому як учаснику бойових дій, за 2005-2007 роки в сумі 4705, 0 грн., а також зобов'язати УПСЗН в подальшому
проводити нарахування йому разової щорічної грошової допомоги як учаснику
бойових дій відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів...", стягнувши з УПСЗН та
ГУДКУ по 25, 50 грн. судового збору на користь позивача.

На
підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 90, 94, 158,
159, 161, 163 КАС України, ст.
8, 22 Конституції України, ст.
ст. 2, 12 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22.10.1993 року №3551 -XII зі
змінами, рішенням Конституційного суду
України № 20-рп/2004 від 01.12.2004 року,
ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003
року, ст. 1 Закону України "Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2005 рік" від 19.10.2004р., ст.
65

Закону України «Про
державний бюджет України
на 2006 рік», ст. 62 Закону України
"Про державний бюджет
України на 2007 рік", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до
управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Тешюдарської міської ради Одеської області,
Головного управління державного казначейства України в Одеській області
про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги в сумі - 4705, 0 (чотири тисячі сімсот п'ять) гривень -
задовольнити повністю.

Визнати
дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Тешюдарської міської ради Одеської області по не донарахуванню й невиплаті у
2005-2007 роках разової щорічної грошової допомоги ОСОБА_1 -
протиправними.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Теплодарської міської ради Одеської області нарахувати ОСОБА_1 за 2005-2007
роки недоплачену разову щорічну грошову допомогу як учаснику бойових дій у сумі
4705, 0 грн. (чотири тисячі сімсот п'ять) гривень.

Зобов'язати
головне управління державного казначейства України в Одеській області провести
виплату нарахованої управлінням праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області разової
щорічної грошової допомоги ОСОБА_1, як
учаснику бойових дій, за 2005-2007 роки
в сумі 4705, 0 грн. (чотири тисячі сімсот п'ять) гривень.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Теплодарської міської ради Одеської області в подальшому проводити нарахування
разової щорічної грошової допомоги НОМЕР_1,
як учаснику бойових дій відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22.10.1993 року №3551-XII.

Стягнути
з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Теплодарської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 25, 50 грн.
судового збору.

Стягнути
з головного управління державного казначейства України в Одеській області на
користь ОСОБА_1 25, 50
грн. судового збору.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України.