Справа № 6/39
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2008-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

26.05.2008 р.
№
6/39

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м.Києва

про

бездіяльність Головного управління
Пенсійного фонду України ,

За
участю представників сторін:

позивача:
ОСОБА_2., ОСОБА_1.

відповідача:
Гриценко І.П.
(довіреність від 04.02.2008 р. № 321-1/07);

На
підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 26.05.2008 р.
проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про бездіяльність Управління Пенсійного фонду
України в Оболонському районі м. Києві
щодо перерахунку пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив наступне. Відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей
війни», він як дитина війни, має право на соціальну допомогу. Відповідач в
порушення ст. 124 Конституції України та
ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»від 18.11.2004
р. № 2195-ІУ, не здійснив перерахування пенсії що призвело до позбавлення його
отримання доплати до пенсії.

Відповідач проти позову заперечує, вважаючи, що в діях відповідача протиправності не має,
оскільки п.9 Положення про Пенсійний фонд України передбачено перелік напрямків використання
коштів Пенсійного фонду України, які використовуються виключно за призначенням,
а фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок
Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду України , що чітко
передбачено ст. 7 Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Крім
того, відповідач в запереченні на позов зазначає, що з 01.01.08р. згідно
Державного бюджету України на 2008р. особам, які мають статус «діти
війни»отримують надбавку в розмірі 10% прожиткового мінімуму.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників,
всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є дитиною війни, що
підтверджується свідоцтвом про народження від 30.08.1944р. НОМЕР_1

Відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників
війни.

Відповідно
до ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - дитина
війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2
вересня року) Другої світової війни було
менше 18 років.

Як
встановлює ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Тобто,
позивач має право отримувати державну соціальну підтримку передбачену ст.. 6
зазначеного Закону.

Відповідач
стверджує, що згідно з ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно Законом
України про Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Щорічно
законами України про Державний бюджет України розміри такої грошової допомоги
встановлюються виходячи з фінансових можливостей держави. Розмір витрат
встановлено виходячи з видатків, передбачених на ці цілі законами про державний
бюджет на відповідний рік, як це і передбачено Конституцією України.

Згідно
з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні
бюджетного процесу в України положення нормативно - правових актів
застосовується лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції
України, цього Кодексу та Закону України "Про Державний бюджет
України".

Таким
чином, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних
категорій громадян, у тому числі виплата грошової допомоги для дітей війни,
потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги
не можуть визначатися будь - яким іншим законом, крім закону про Державний
бюджет України. До того ж при визначенні таких обсягів повинні враховувати
вимоги ст. 95 Конституції України щодо справедливого і неупередженого розподілу
суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами (частина
перша) та збалансованості бюджету України (частина третя), тобто усі суспільні
потреби, які тягнуть за собою видатки з Державного бюджету України, мають бути
задоволені виходячи з фінансової можливості держави.

Дію
абзацу сьомого статті 5 зупинено на 2006 рік згідно із Законом № 3235-ІУ
(3235-15) від 20.12.2005 р.).

Відповідно
до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний
бюджет України на 2006 рік" від 19 січня 2006 року № 3367-ІУ до статті 110
Закону України від 20 грудня 2005 року № 3235- IV "Про Державний бюджет
України на 2006 рік" було внесено зміни, якими "установлено, що
пільги, дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", запроваджується з 1 січня 2006
року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України
за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету".

Відповідно
до п. 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей
війни" була зупинена.

Суд з
вказаною позицією відповідача не
погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є дитиною війни, як це визначено абз. 1 п. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», про що свідчить посвідчення дитини війни.

За
змістом ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»у 2007 році мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок -20 років страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Законом
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»у ст. 62 встановлено, що прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, встановлюється
на рівні: з 1 січня -380,00 гривень, з 1 квітня -406,00 гривень, з 1 жовтня
-411,00 гривень.

Таким
чином, починаючи з 01 липня 2007 року, позивачу мало бути виплачено по 123
грн.00 коп. щомісяця (з 01.07.2007 р., з 01.08.2007 р., з 01.09.2007 р.), та по
124,53 грн. (з 01.10.2007 р., з 01.11.2007 р., з 01.12.2007 р.), всього на суму
742,59 грн.., однак п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік»дія норм закону, які передбачали вищевказані
виплати, була призупинена.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/07 у справі № 1-29/2007
визнано не конституційними (в тому числі) положення пункту 12 статті 71 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", також Суд звернув
увагу парламенту, Президента України та Уряду України про необхідність
дотримання положень статей Конституції України, Бюджетного Кодексу України під
час підготовки, ухвалення і введення в дію законів про Держбюджет.

До
повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в
Україні належить прийняття законів (пункт 3 частини першої статті 85, стаття 91
Конституції України). Виключно законами України встановлюються, зокрема,
Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1 частини другої
статті 92 Конституції України). Державний бюджет України затверджується щорічно
Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих
обставин - на інший період (частина перша статті 96 Конституції України),
шляхом прийняття відповідного закону.

Питання
складення, розгляду, затвердження, звіту та контролю за використанням коштів
Державного бюджету України регламентовані положеннями статей 95, 96, 97, 98
Конституції України та Бюджетним кодексом України (далі - Кодекс).

Вимоги
щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій
статті 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у статті 38 Кодексу.

Встановлений
частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38
Кодексу перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет
України, є вичерпним.

Зі
змісту наведених положень Конституції України та Кодексу вбачається, що закон
про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету
як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет
регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення
доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на
соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть
вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися
інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів
України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Кодексу.

Метою
і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов
для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у
тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону
про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової
держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також
збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для
забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції
України).

Оскільки
предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції
України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і
обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами
України.

Слід
зазначити, що проаналізувавши зазначені положення Конституції України, Кодексу,
практику зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів
України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про
Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг,
компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення
іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами
України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій
статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої
статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України.

Приймаючи
зазначене рішення, Конституційний Суд України, виходив з того, що Верховна Рада
України не повноважна при прийнятті Закону про Державний бюджет включати до
нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію
окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими
законами України правове регулювання суспільних відносин.

Таким
чином, у зв'язку з визнанням Конституційним Судом України такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними) відповідних положень
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким була зупинена
дія положень чинного законодавства України, на підставі якого позивачу ОСОБА_1.
не було нараховано доплати до пенсії, тому починаючи з 9 липня 2007 р.
відповідач зобов'язаний здійснити йому
перерахування пенсії, тобто привести у відповідність з рішенням Конституційного
Суду України розмір виплат позивачу доплати до пенсії.

Відповідно
до пунктів 5 та 6 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від
9 липня 2007 р. № 6-рп/2007 (справа №1-29/2007), рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно
до ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням
Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім
того, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Частиною
третьою статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

У
відповідності до положень статті 46 Конституції України прийнято Закон України
“Про прожитковий мінімум”(№ 966-XIV від 15.07.1999 р.). Цей Закон дає
визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його
встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Частиною
другою статті 1 Закону України “Про прожитковий мінімум” встановлено, що
прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на
одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18
років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею
другою закону “Про прожитковий мінімум” визначено, що прожитковий мінімум
застосовується зокрема для:

· встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій
та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів
України;

· формування Державного бюджету України
та місцевих бюджетів.

Тобто
з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку
мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних
виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується
зокрема на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії,
інші види соціальних виплат та допомоги
не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.
Крім того державний бюджет України при його формуванні ґрунтується на
прожитковому мінімумі, з огляду на що, витратна частина Бюджету України не може
не базуватися на прожитковому мінімумі як соціальній гарантії, встановленій
Конституцією України -основним законом України, який має найвищу юридичну силу,
норми якого є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У
відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Таким
чином, встановлена частиною третьою статті 46 Конституції України мінімальна
соціальна гарантія для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є
єдиним джерелом існування, - прожитковий мінімум, який встановлюється законом,
не може бути зменшений ані законом, ані підзаконним нормативно-правовим актом.

Як
вже зазначалося вище, ст.. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на
2007 рік»встановлено що прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, встановлюється
на рівні: з 1 січня -380,00 гривень, з 1 квітня -406,00 гривень, з 1 жовтня
-411,00 гривень.

Відповідно
до ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства
України суд, при вирішенні справи керується принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про
нарахування доплати до пенсії в передбаченому законом розмірі, однак отримала
відповідь про те що вказані нарахування зможуть бути здійснені
лише за умови
надходжень коштів з
Державного бюджету України.

Враховуючи
те, що, починаючи з 09 липня 2007 року, позивачу мало бути виплачено по 123
грн.00 коп. щомісяця (з 01.07.2007 р., з 01.08.2007 р., з 01.09.2007 р.), та по
124,53 грн. (з 01.10.2007 р., з 01.11.2007 р., з 01.12.2007 р.), всього на суму
742,59 грн. Однак вказані суми позивачу не були виплачені з посиланням на те,
що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених законом
«Про соціальний захист дітей війни», здійснюється за рахунок коштів Державного
бюджету України, а підвищення органами Пенсійного фонду України пенсій дітям
війни буде можливим після виділення відповідних коштів з Державного бюджету
України на 2007 рік для здійснення цього підвищення, суд дійшов до
висновку, що заперечення відповідача про відсутність бюджетних асигнувань для
задоволення вимог позивача до уваги взяти не
можна, оскільки доказів про відсутність асигнувань суду не надано.

Відповідно
до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи
по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи
відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення
адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними
рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його
положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із
зазначенням способу його здійснення.

Суд
може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи
вищенаведене, суд прийшов до висновку про правомірність заявлених позовних
вимог та їх часткового задоволення.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу.

Керуючись
ст.ст. 71, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва,
-

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському району м. Києва здійснити перерахування пенсії ОСОБА_1 виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність в розмірі
визначеному Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»починаючи
з 09 липня 2007 р. та здійснювати подальшу виплату пенсії у розмірах
передбачених законом.

3.
Судові витрати в розмірі 3,40 грн. присудити на користь ОСОБА_1 з Державного
бюджету України.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги. Заява про
апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти
днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються
Київському апеляційному адміністративному суду через Окружний адміністративний
суд міста Києва.

Суддя
Добрянська Я.І.