Справа № 9/90
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД міста КИЄВА
вул. Десятинна, 4/6
№
Управління Пенсійного фонду
України в Подільському районі міста Києва,
Третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідачаДержавне
казначейство України
зобов'язання вчинити дії та
відшкодувати моральну шкоду
Суддя: Кротюк
О.В. Секретар судового засідання: Таран Т.К.
Від позивача ОСОБА_2(довіреність
№ 1881 від 14.06.2007 р.)
справи:
Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва до Управління Пенсійного фонду України в
Подільському районі міста Києва, Керівника Управління Пенсійного фонду України
в Подільському районі міста Києва Воленбовської Наталії Яківни з вимогами:
зобов'язати зробити з 1 січня
2004р. по 1 липня 2007р. перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, та виплатити недоотриману пенсію, різницю між фактично
отриманою щомісячною додатковою пенсією та пенсією у розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом 5244,50 грн.,з
врахуванням інфляційних та дефляційних процесів за період з 01.01.2004 р. по
зобов'язати, починаючи з 1 липня 2007
р. та подальші роки, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, виплачувати
в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»статей 49, 50, 54 абзацу 4 з врахуванням змін до
Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 05.10.2006 р. № 231 »;
зобов'язати Воленбовську Н.Я. керівника
Управління ПФУ в Подільському районі м. Києва, особисто, сплатити моральну та
фізичну шкоду нанесену моєму здоров'ю в розмірі 200 (двохсот) мінімальних
заробітних плат (встановлених Законом на 2007 рік) за протиправні дії та
бездіяльність завданими нею, своїми незаконними рішеннями, як посадовою особою
про, що свідчать відповіді, які додаються до позову;
відшкодувати судові витрати.
09.07.2008 р. позивач подав заяву
про уточнення позовних вимог.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва № 9/90 від 24.07.2008 р. позовну заяву ОСОБА_1 в частині
позовних вимог до Керівника Управління Пенсійного фонду України в Подільському
районі міста Києва Воленбовської Наталії Яківни залишено без розгляду.
В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги та, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просить
суд:
зобов'язати УПФУ в Подільському
районі міста Києва зробити з 01.01.2004 р. по 01.07.2008 р. перерахунок
щомісячної, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровлю та виплатити в 2008
р. недоотриману пенсію, різницю, між фактично отриманою та перерахованою на
підставі ст. 50 Чорнобильського Закону, в розмірі 50 відсотків мінімальної
пенсії за віком, з врахуванням інфляційних та дефляційних процесів у державі за
період з 01.01.2004 р. по 01.07.2008р. в сумі 8307,95 грн.;
зобов'язати УПФУ в Подільському
районі міста Києва, починаючи з 01.07.2008 р. та подальші роки, мою щомісячну,
додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, виплачувати у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії
за віком, у відповідності до Чорнобильського Закону ст.49, 50;
зобов'язати УПФУ в Подільському
районі м. Києва, сплатити моральну шкоду в розмірі 200 (двохсот) мінімальних
заробітних плат (встановлених в 2008р.) за системні, багаторічні, протиправні
дії, за дії та бездіяльність, завданих ним при виконанні своїх функціональних
Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно ст. 50 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виплачується інвалідам IІI групи у розмірі 50 процентів мінімальної
пенсії за віком, інвалідам ІІ групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
Відповідач позовні вимоги не
визнає, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки
додаткова пенсія з 01.01.2004 р. відповідно до Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виплачується із розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеним постановою КМУ від 19.03.1996 р. № 342 "Про підвищення розмірів
пенсій, призначених до 01 березня 1996 року та порядок обчислення пенсій, що
призначаються після 1 березня І996 року" та постановою Кабінету Міністрів
від 26.07.1996р № 831 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, відповідач просить суд
відмовити в задоволенні адміністративного позову з підстав пропуску позивачем
строку звернення до адміністративного суду.
Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у Подільському районі міста Києва і отримує
додаткову пенсію, передбачену ст. 50 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 796-XII
від 28.02.1991 (надалі -Закон № 796-XII), але з урахуванням положень постанови
Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 26.07.1996р № 831.
Позивач має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, є інвалідом ІІІ
групи, що підтверджується копіями посвідчень, наявних в матеріалах справи та не
заперечується відповідачем.
Аналізуючи викладені вище обставини
в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню на підставі наступного.
Стосовно позовних вимог щодо
перерахунку та виплати позивачу пенсій на за 2004-2008 роки, суд звертає увагу
на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд звертає увагу на те, що
відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим
Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не звертався до суду із заявами про перерахунок і виплату недоотриманої
додаткової та основної пенсії, щодо розміру якої був обізнаний. Крім того, норми
законодавства, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є
загальновідомими та діяли у період отримання позивачем допомоги.
Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Враховуючи те, що позивач звернувся
з позовом до адміністративного суду 28.11.2007 р., позовні вимоги про
здійснення дій з призначення (перерахунку) та виплати пенсій з 2004 року по
28.11.2006 р. не підлягають задоволенню саме з підстав пропуску строку звернення до суду відповідно
Статтею 50 Закону № 796-ХІІ (у
редакції, що діяла у 2007 р.) встановлено, що особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
- інвалідам I групи - 100 процентів
мінімальної пенсії за віком;
- інвалідам II групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком;
- інвалідам III групи,
дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на
променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до ст. 62 Закону
№796-ХІІ роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для
виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої
влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.
Частиною 1 ст. 67 Закону № 796-ХІІ
передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій
підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної заробітної плати.
Отже, Законом України № 796-ХІІ не
уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій і
допомоги, змінювати розмір бази нарахувань пенсій, встановлений законом, а
надано право роз'яснення порядку застосування цього Закону.
Суд не враховує твердження, що
встановлення конкретних (зменшених) сум для обчислення пенсій Кабінетом
Міністрів України є виконанням норм Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки
вказані дії Кабінету Міністрів України не реалізують, встановлені Законом,
права та гарантії, а змінюють та коректують, встановлені цим законом права та
гарантії в бік їх зменшення, чим, в свою чергу, порушують його норми, оскільки
статтею 71 Закону № 796-ХІІ, де чітко встановлено, що дія положень цього Закону
не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього
Таким чином, суд вважає, що
здійснення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1 згідно постанови КМ України від 26.07.1996 р. № 831
не є правомірним, тобто таким, що відповідає нормам законів України та
Конституції України, як основного закону держави.
Щодо питання здійснення нарахування
пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, суд вважає за необхідне
керуватися наступним.
Частиною третьою статті 46
Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя,
не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Іншими словами, пенсії та інші види
соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від
прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.
У відповідності до положень статті
46 Конституції України прийнято Закон України «Про прожитковий мінімум»(№
966-XIV від 15.07.1999р.). Цей Закон дає визначення прожитковому мінімуму,
закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при
реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
Частиною другою статті 1 Закону
України «Про прожитковий мінімум»встановлено, що прожитковий мінімум
визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також
окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп
населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних
осіб; осіб, які втратили працездатність.
Статтею другою закону «Про
прожитковий мінімум»визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема,
встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій
та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів
формування Державного бюджету
України та місцевих бюджетів.
Тобто з вищезазначеного випливає,
що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати,
мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог
Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3
статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги не можуть бути нижчими
ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.
Крім того, Державний бюджет України
при його формуванні ґрунтується на прожитковому мінімумі, з огляду на що,
витратна частина Бюджету України не може не базуватися на прожитковому мінімумі
як соціальній гарантії, встановленій Конституцією України -основним законом
України, який має найвищу юридичну силу, норми якого є нормами прямої дії;
закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.
У відповідності до статті 22
Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Таким чином, встановлена частиною
третьою статті 46 Конституції України мінімальна соціальна гарантія як база
нарахування для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є єдиним
джерелом існування - є прожитковий мінімум, який встановлюється законом, не може
бути зменшений ані законом, ані підзаконним нормативно-правовим актом.
Законом України «Про Державний
бюджет України на 2005 рік»від 23.12.2004 р. № 2285-IV, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»від 20.12.2005 р. № 3235-IV, Законом України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 19.12.2006 р. № 489-V, Законом
України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України»від 28 грудня 2007 року N 107-VI встановлено розмір прожиткового мінімуму, в
тому числі найменшим розміром з якого є
прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність.
Діючим законодавством України на
2004-2007 роки точно не визначено таку базу для нарахувань підвищень як
мінімальна пенсія за віком. Тобто жодним нормативно-правовим актом на 2004-2007
роки щодо Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” прямо у абсолютній величині не
визначено розмір мінімальної пенсії за віком як соціальної гарантії та бази
нарахувань у відповідності до частини третьої статті 46 Конституції України.
Разом з тим, суд вважає, що не
дивлячись на те, що законом не встановлено в абсолютній величині точного
розміру пенсії за віком в цілях розрахунку за статтею 50 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, це не означає, що законом не визначено мінімального такого
розміру. Якщо закон не встановлює розмір бази нарахування в абсолютній величині
при наявності мінімального розміру бази нарахування, то це не означає, що особа
не має взагалі права (обмежується у праві) на отримання і реалізацію прав,
Так, найменший розмір соціальної
гарантії в 2004-2007 роках встановлений статтею 46 Конституції України як база
для нарахування пенсій, соціальних виплат, які є основним джерелом існування
становить розмір мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, менше якого ані пенсії, ані інші види соціальних виплат та
допомоги (як база для розрахунку та виплати особі), що є основним для особи
джерелом існування, бути не можуть.
Отже, розмір мінімальної пенсії за віком в розумінні статі
50 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” як база для розрахунку доплати, в
будь-якому разі не може бути меншою ніж
мінімальний розмір прожиткового мінімуму визначеного законом, яким є
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Мінімальний розмір
бази нарахування не може бути перешкодою для реалізації особою свого права на
отримання відповідної доплати. У разі встановлення абсолютної величини для
здійснення відповідних виплат у більшому розмірі ніж мінімальний прожитковий
мінімум для осіб які втратили працездатність, то така різниця може бути
перерахована і виплачена особі, чиїх прав та інтересів ця виплата стосується, в
порядку встановленому законом.
Крім того, суд вважає, якщо прямо
не встановлено для Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” розміру бази нарахувань
пенсії, але зроблено посилання на категорію мінімальна пенсія за віком, як
відповідної бази нарахування, яка є категорією соціальної гарантії згідно зі
статтею 46 Конституцією України, органи державної влади повинні керуватися
нормами Конституції України і законів України виходячи з мінімальних соціальних
гарантій, встановлених законами України, і не можуть порушувати норми статті 22
Конституції України, які є нормами прямої дії. Інакше при наявності
конституційного права на соціальний захист невикористання мінімальних гарантій,
визначених законом, є порушенням державою своїх конституційних зобов'язань
перед громадянами України.
Суд у вирішені справи додатково
керується статтею 8 КАС України, у відповідності до якої суд при вирішенні
справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики та рішень Європейського Суду з прав
В свою чергу, суд також вважає
необхідним керуватися положеннями Закону України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського суду з прав людини»від 23 лютого 2006 року
N 3477-IV, який регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави
виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з
необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в
українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав
людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду
з прав людини проти України.
Так, статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав
людини»встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.
З огляду на це, суд зазначає, що
правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки
до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не
дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який
визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у
конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van
Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної
визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на
зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у
законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія
зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави,
який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання
додаткової пенсії відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, така держава чи
орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від
такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення
про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи
поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб
стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи
Суд не приймає до уваги покликання
відповідача з приводу відсутності фінансових можливостей бюджетних асигнувань з
Суд бере до уваги практику
Європейського суду з прав людини, зокрема, справа “Кечко проти України”, "Бурдов
Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office; справа про принцип
юридичної визначеності). Про першу, зокрема, зазначено у листі Верховного суду
України від 07.2006 року № 1-5/400. Зазначеним листом Верховний суд України
акцентує увагу на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань. Крім того, у випадках коли з набуттям чинності певним
законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий
раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент
виникнення у особи відповідного права.
Враховуючи вищенаведене, суд
прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій, які
полягають у не нарахуванні та невиплаті позивачеві пенсії за період 28.11.2006
р. по 31.12.2007 р. встановленої ст. 50 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з
розрахунку мінімальної пенсії за віком, у зв'язку з чим позовні вимоги є
такими, що підлягають задоволенню в цій частині.
Щодо позовних вимог за 2008 рік, то
суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій, які
полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачеві пенсії лише за період з
22.05.2008 р. по 01.07.2008 р. встановленої ст. 50 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, з розрахунку мінімальної пенсії за віком, у зв'язку з чим позовні
вимоги є такими, що підлягають задоволенню в цій частині з урахуванням
Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України»від 28 грудня 2007 року N 107-VI
(пп. 12 п. 28 Розділу ІІ) у Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
текст статті 50 викласти в такій редакції:
"Особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах:
інвалідам I групи - 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
інвалідам III групи,
дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на
променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
При цьому, зміни, внесені
підпунктом 12 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI,
визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 у
справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I,
пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу
I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України).
Суд керується положеннями частини 2
статті 152 Конституції України (№ 254к/96-ВР від 28.06.1996), у відповідності
до якої закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність.
Отже, рішення Конституційного Суду
України не мають зворотної сили, а закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Суд приймає до уваги, зокрема,
пункт 4 рішення Конституційного Суду України "У справі за конституційним
поданням Президента України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) Постанови Верховної Ради України "Про чинність Закону України
"Про Рахункову палату", офіційного тлумачення положень частини другої
статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України
"Про Конституційний Суд України" стосовно порядку виконання рішень
Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень
Конституційного Суду України)" (№ 15-рп/2000 від 14.12.2000).
Конституційний Суд України,
зокрема, зазначає, що органи державної влади, органи Автономної Республіки
Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації,
посадові та службові особи, громадяни та їх об'єднання, іноземці, особи без
громадянства повинні утримуватись від застосування чи використання правових
актів або їх положень, визнаних неконституційними. Незалежно від того, наявні
чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо
порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі
положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність.
Крім того, суд бере до уваги зміст
пункту 4 мотивувальної частини і пункт 3 резолютивної частини рішення
Конституційного Суду України "Рішення Конституційного суду України у справі
за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про
призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської
державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997
року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних
адміністрацій)" (№ 8-зп від 24.12.1997).
Конституційний Суд України в
четвертому пункті мотивувальної частини зазначає, що частина друга статті 152 Конституції України
закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність. 3а цим принципом закони, інші
правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим
рішенням органу конституційного контролю.

Прояв зазначеного правового змісту
дії рішення Конституційного Суду України у часі був покладений у пункт 3
резолютивної частини цього рішення.

Таким чином, враховуючи особливість
юридичних наслідків визнання неконституційним нормативно-правового акту (яка
проявляється в тому, що не підлягають застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність) суд вважає, що рішення Конституційного Суду України
зворотної дії у часі не мають і не можуть у зв'язку з цим бути поширеними на
правовідносини, які мали місце на час дії відповідної правової норми, до дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про її неконституційність.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд
вважає, що дії суб'єктів владних повноважень, які були вчинені у відповідності
до вимог законів, інших правових актів або їх окремих положень, до моменту
визнання останніх неконституційними, є законними і такими, що відповідають
вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

Враховуючи такі обставини, дії
відповідача щодо нарахування та виплати додаткової пенсії позивачеві з
01.01.2008 р до 22.05.2008 р. виходячи з
норм закону зі змінами внесеним підпунктом 12 пункту 28 розділу II Закону
України від від 28.12.2007 р. N 107-VI, є правомірним, адже рішення
Конституційного Суду України зворотної сили не мають.

При цьому у зв'язку з рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008№ 10-рп/2008 зміни внесені
підпунктом 12 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI
втратили силу у зв'язку з чим попередня редакція норм статті 50 закону
відновила свою дію. З огляду на це позовні вимоги позивача за період з
22.05.2008 р. по 01.07.2008 р. також
підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про
зобов'язання відповідача в подальшому розраховувати і виплачувати пенсію
відповідно до Закону судом відзначається наступне.

Відповідно до приписів ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України завданням
адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин
від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів
при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень,
крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Також, право звернення до адміністративного
суду визначено ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України, у
відповідності до вимог якої до адміністративного суду має право звернутися з
адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи
інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, звернення до суду
зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких
звертається особа, у зв'язку з чим визнання будь-якого права на майбутнє є
безпідставним та необґрунтованим. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій
частині не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, нарахування та стягнення пенсії з урахуванням
індексу інфляції, суд дійшов висновку, що є безпідставними, тобто такими, що не
підтверджено належними доказами.

У відповідності до частини другої
статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від 28.06.1996р.) органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно
з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони зокрема:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія);

9)
з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення про
відсутність підстав для нарахування та забезпечення виплати додаткової пенсії у
встановленому законом порядку та розмірі.

Зважаючи на всі наведені обставини
в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 100,
158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Подільському районі міста Києва (04070, м. Київ, вул.
Борисоглібська, 12/2) здійснити перерахунок та виплату різниці пенсії
ОСОБА_1(АДРЕСА_1) за період з 28.11.2006 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р.
по 01.07.2008 р. у відповідності до положень ст. 50 Закону України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (в редакції Закону до 01.01.2008 року), виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, встановленого
законом на 2006-2008 роки.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної
скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
О.В.Кротюк

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі
-16.12.2008.