Справа № К-2237/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

Головуючого, судді -
Панченка
О. Н.,

Суддів - Смоковича
М.І.,

Весельської Т.Ф.,

Мироненка О.В.,

Чумаченко Т.А.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд справи

за позовною заявою ОСОБА_1 до Бердичівського міського управління Пенсійного фонду України про
перерахунок розміру пенсії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2004 року
та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 липня 2004 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського міського управління
Пенсійного фонду України з позовом, у якому просив зобов'язати відповідача
перерахувати отримувану ним пенсію і призначити її в розмірі не нижче
прожиткового мінімуму, встановленого законом, як це передбачено статтею 46
Конституції України.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20
травня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської
області від 26 липня 2004 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся з
касаційною скаргою до Верховного Суду України, який передав її у порядку,
визначеному пунктом 10 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу
адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України для
вирішення.

У касаційній скарзі, з посиланням на порушення норм матеріального та
процесуального права, ставиться питання про їх скасування і задоволення
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися судами під час її
розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Справа розглянута судами до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства
України, а тому суд касаційної інстанції перевіряє додержання норм
матеріального і процесуального права, що діяли на час розгляду справи.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що пенсія позивачу
обчислена відповідно до вимог Закону України “Про пенсійне забезпечення”,
розмір її він не оспорює. Стаття ж 46 Конституції України, на яку він
посилається в обґрунтування позовних вимог, розміру пенсії не встановлює, а
гарантує, що пенсія та інші види соціальних виплат і допомог у сукупності мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Втім, обставини справи, вказані судом апеляційної інстанції суперечать
обставинам, встановленим судом першої інстанції, та не підтверджуються
матеріалами справи.

Так, суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що позивачу до 31 грудня 2003 року нараховувалася
та виплачувалася пенсія по інвалідності і після перерахунку з 1 січня 2004 року
її розмір становить 166 гривень.

Суд же апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що позивач після
перерахунку отримує пенсію за віком у розмірі 177 гривень 96 копійок.

З наявних у матеріалах справи доказів є лише копія пенсійного посвідчення
позивача (а. с. 4), з якої вбачається, що йому з 1 травня 1988 року призначено пенсію по
інвалідності.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді справи не виконано вимоги процесуального
законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін у відповідних правовідносинах, належної правової
оцінки зібраних у справі доказів, оскільки суди не з'ясували, який же вид
пенсії отримує позивач та її розмір, чи отримує він передбачені чинним
законодавством надбавки та допомоги.

За таких обставин, прийняті у справі рішення суду, як першої, так і
апеляційної інстанцій, є незаконними та необґрунтованими, у зв'язку з чим
підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно
і повно встановити всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки
наявних у ній доказів, з'ясувати справжні права та обов'язки сторін і, залежно
від встановленого, правильно застосувати норми матеріального права, що
врегульовують спірні правовідносини, та ухвалити законне й обґрунтоване
рішення.

З огляду на викладене, керуючись статтями 157, 228, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20
травня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 липня
2004 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий, суддя О.
Н. Панченко

Судді М.
І. Смокович

Т. Ф. Весельська

О. В. Мироненко

Т. А. Чумаченко