Справа № К-10280/06
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2008-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
року м.
Колегія суддів
Вищого адміністративного суду України в складі:
суддів: Бившевої
Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Усенко Є.А.,
порядку письмового провадження касаційну скаргу СПД ОСОБА_1 на ухвалу
Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.10.2005 року по
Республіці Крим до СПД ОСОБА_1 та ТОВ «Укртресткомплект» про визнання
доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального
Рішенням
Господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.12.2004 року в задоволені
позовних вимог Феодосійської МДПІ в Автономній Республіці Крим до СПДОСОБА_1.
та ТОВ «Укртресткомплект» про визнання угод недійсними - відмовлено.

Постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.03.2005 року, рішення
суду першої інстанції скасовано та постановлено нове - про задоволення позову.

Ухвалою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.10.2005 року внесено
зміни до резолютивної частини постанови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.03.2007 року, вказано
ідентифікаційний номер СПДОСОБА_1. та роз'яснено порядок виконання постанови.

Не погоджуючись
з останнім судовим рішенням, відповідач - СПД ОСОБА_1 06.11.2005 року звернувся
з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, який соєю ухвалою
від 07.12.2005 року на підставі розділу VII Прикінцевих
та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України направив
її до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 23.02.2007 року касаційна скарга прийнята до
провадження суду, по ній відкрито касаційне провадження.

В касаційній
скарзі СПД ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з врахуванням наступного.

На підставі
досліджених в судовому засіданні з дотриманням норм процесуального права
доказів, судами було встановлено, що 17.01.2001 року СПД
ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Укртресткомплект» товар (м'ясо) вартістю 46200,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 7700,00 грн.), який оплатив по приходно-касовому ордеру № 8
готівкою, що підтверджується податковою накладною № 16 та актом перевірки.

27.07.2001 року
СПД ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Укртресткомплект» товар (м'ясо) вартістю 40137,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 6689,50 грн.), який оплатив по приходно-касовому ордеру №
157 готівкою, що підтверджується податковою накладною № 128 та актом перевірки.

15.01.2002 року
СПД ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Укртресткомплект» товар (м'ясо) вартістю 36300,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 6050,00 грн.), який оплатив по приходно-касовому ордеру № 38
готівкою, що підтверджується податковою накладною №47 та актом перевірки.

При цьому,
судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Арбітражного суду
Донецької області від 15.06.1998 року по справі №1/23-а державна реєстрація ТОВ
«Укртресткомплект» скасована.

З 1999 року ТОВ
«Укртресткомплект» податкову звітність до ДПІ не подавало, платежі до бюджету
не вносило, за юридичною адресою не знаходилось, свідоцтво платника ПДВ
товариству не видавалось, а з 27 грудня 2002 року ТОВ «Укртресткомплект» знято
з податкового обліку, що підтверджується довідкою ДПІ у Ворошиловському районі
та відповіддю Донецького обласного управління статистики.

Відмовляючи в
задоволені позову, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок відсутністю
доказів спричинення матеріальної шкоди державі зазначеними угодами, а також,
щодо втрати Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртресткомплект» ознаки
юридичної особи, тобто виключено з державного реєстру на момент укладення угод.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та постановляючи нове - про задоволення вимог
Феодосійської МДПІ, суд апеляційної інстанції виходи в з того, що дії ТОВ
«Укртресткомплект» як то неподання звітності, складання податкових накладних
без реєстрації платника ПДВ свідчать про наявність у товариства мети на
ухилення від сплати податків.

Про що додатково
свідчить рішення Арбітражного суду Донецької області від 15.06.1998 року по
справі №1/23-а державна реєстрація ТОВ «Укртресткомплект» скасована, а також
те, що на момент складання податкових накладних № 16 від 17.01.2001р., № 128
від 27.07.2001р.та №47 від 15.012002р. ТОВ «Укртресткомплект» не було
зареєстроване платником ПДВ.

Водночас,
задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції не врахував того, що вимоги про
визнання недійсною угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, не можуть бути предметом позову.

Погоджуючись із
висновком апеляційного суду про недійсність зазначених угод, колегія суддів
доходить висновку про наявність таких підстав для закриття провадження у справі
в цій частині.

У статті 49 ЦК
УРСР, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, ішлося про
недійсність угоди, укладеної з метою, суперечною інтересам держави і
суспільства, тобто ця угода визнавалась недійсною на підставі закону.

З 01.01.2004
року набрав чинності Цивільний кодекс України, ст.228 якого передбачає, що
правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є
нікчемним. Як зазначено у частині 2 статті 215 цього Кодексу визнання судом
такого правочину недійсним не вимагається.

Враховуючи
наведене, позови податкових органів про визнання такого правочину (угоди,
господарського зобов'язання) недійсним судовому розгляду не підлягають.

Органи державної
податкової служби, вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України від 04.12.1990 №
509-XII «Про державну податкову службу в Україні», можуть на підставі пункту 11
цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави
коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. Висновок суду
стосовно нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній, а не в
резолютивній частині судового рішення.

Як вбачається з
матеріалів справи, як на підставу позову, поданого до суду 25.08.2004 року, Феодосійська МДПІ послалась на статті 207, 208 ГК України який
набрав чинність 01.01.2004 року.

З 01.01.2004
року згідно з пунктами 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного
кодексу України втратив чинність Цивільний кодекс Української РСР (1540-06) від
18 липня 1963 року, який діяв на момент укладення спірних угод від 17.01.2001
року, від 27.07.2001 року та від 15.01.2002 року.

Чинним ЦК
України не передбачено таких публічно-правових наслідків укладення недійсної
угоди, встановлених статтею 49 Цивільного кодексу УРСР, а також відповідальності
(правові наслідки) у вигляді публічно-правової санкції стягнення в дохід
держави одержаного однією чи обома сторонами за угодою, суперечною інтересам
держави та суспільства. Наслідком укладення угоди, яка порушує публічний
порядок (стаття 228 ЦК України), не є адміністративно-правова конфіскація.

Згідно з
частиною 2 статті 5 ЦК України кодекс має зворотну дію в часі у випадках, коли
він пом'якшує або скасовує відповідальність особи.

Отже,
застосування судом при вирішенні спору публічно-правових санкцій, встановлених
законом, чинним на момент укладення угоди, але положення якого відсутні у ЦК
України на момент ухвалення рішення про притягнення до відповідальності, є
помилковим.

Згідно ст.250
Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть
бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня
виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення
цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської
діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Питання щодо
застосування до спірних правовідносин ст.ст.207, 208 Господарського кодексу
України вирішується з врахуванням положення ст.58 Конституції, відповідно до
якої, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі,
крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на
зазначене та керуючись ст.ст. 210, 220, 222, 228, 229, 232 та ч.5 ст.254 КАС України, колегія -

П О С Т
А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу
СПД ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 13.12.2004 року, постанову Севастопольського апеляційного
господарського суду від 16.03.2005 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного господарського суду від 10.10.2005 року скасувати, в частині про
визнання угоди недійсною провадження по справі закрити, щодо застосування
фінансово-господарської санкції постановити нове - про відмову в задоволені
позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими
обставинами вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом одного
місяця з дня їх відкриття.

Головуючий:

/підпис/

_______________________

Шипуліна Т.М.

Судді:

/підписи/

_______________________

Бившева Л.І.

_______________________

Костенко М.І.

_______________________

Маринчак Н.Є.

_______________________

Усенко Є.А.

З оригіналом згідно. Відповідальний
секретар: