Справа № 7/64
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2008-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД міста КИЄВА
вул. Десятинна, 4/6
р. Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів Арсірія Р.О.
(головуючий), Кочана В.М. та Пилипенко Є.О. при секретарі судового засідання
Ісіковій О.Г. вирішив адміністративну
справу
№ 7/64
Управління пенсійного фонду України у
Голосіїівському районі м. Києва
про стягнення заборгованості по пенсії
ОСОБА_2, ОСОБА_3-представники за
від відповідача-2 від відповідача-3 від третьої особи
Гаврильченко О.П. -представник за
довіреністю Компанець Т.Б. -представник за довіреністю Не з'явився Не з'явився
Справа розглядається відповідно до
Ухвали Верховного Суду України від 18.07.2007, якою вона передана Окружному адміністративному суду
міста Києва на новий розгляд в порядку адміністративного судочинства.
ОСОБА_1 (далі -Позивач) звернулася
до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському
районі (далі -Відповідач-1) та Державного казначейства України (далі -
Відповідач-2) про стягнення заборгованості по пенсії, визнання права на
проведення перерахунку пенсії та про відшкодування моральної шкоди.
Під час розгляду справи в суді
першої інстанції на підставі Ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від
21.02.2005, судом було призначено
судово-бухгалтерську експертизу для роз'яснення питань, що потребують
спеціальних знань. Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз
було проведено судово-бухгалтерську експертизу по справі № 2-469/16, та,
зокрема, встановлено, що за період з 01.08.1997 і на момент проведення
експертизи розрахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації і компенсації
втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати становить 69
862,80 грн., а її щомісячний розмір -896,93 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги,
висновком судово-бухгалтерської експертизи позивачка збільшила позовні вимоги
та просила визнати за нею право на проведення перерахунку пенсії, стягнути з
відповідача на її користь заборгованість по виплаті пенсії в сумі 69 862 грн.
80 коп., визнати за нею право розміру щомісячної пенсії в сумі 896 грн. 93
коп., стягнути з відповідача матеріальну шкоду на витрати пов'язані з розглядом
даної справи в розмірі 15 863 грн. 06 коп., стягнути моральну шкоду в розмірі
Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 31.10.2005 по справі № 2-469/16 2005 рік позов задоволено
частково, стягнуто з Пенсійного фонду України, шляхом списання коштів з
Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 заборгованості з перерахунку
пенсії в розмірі 69 862 грн. 80 коп. та вартості витрат, сплачених за проведення експертизи у розмірі
1 926,26 грн., всього 71 789 грн. 06 коп.; визнано за ОСОБА_1 право на
щомісячну пенсію в розмірі 896 грн. 93 коп. В задоволенні решти позовних вимог
- відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста
Києва від 19.09.2006 по справі № 22-849 Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 31.10.2005 змінено частково, а саме зменшено розмір заборгованості з перерахунку пенсії до 21 757,36 грн.
Зазначене зменшення базувалося на строку перерахунку, що встановлений з дати
звернення до органу призначення пенсії, тобто з 01.05.2005 р.

Ухвалою Верховного Суду України від
18.07.2007 за результатами розгляду касаційних скарг Пенсійного фонду України
та ОСОБА_1 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31.10.2005 по
справі № 2-469/16 2005 рік та рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2006
по справі № 22-849 скасовані, а справу передано на новий розгляд в порядку
адміністративного судочинства.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.09.07 справу за позовом ОСОБА_1 було прийнято до
розгляду в порядку ст.22 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 18.09.2007
Пенсійний фонд України був залучений до участі у справі у якості
співвідповідача.

Під час судового розгляду позивач
неодноразово змінювала позовні вимоги в бік їх збільшення та, на час винесення
постанови просила суд: визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду
України у Голосіївському районі м. Києва та Пенсійного фонду України; прийняти
рішення про визнання права за ОСОБА_1 на проведення перерахунку пенсії згідно
законодавства України, діючого в період нарахування пенсії, що зазначений у
Висновку № 1798 судово-бухгалтерської експертизи по цивільній справі № 2-469/16
Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 травня 2005
року; прийняти рішення про стягнення з Пенсійного фонду України шляхом списання
коштів з Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 заборгованість по
виплаті пенсії у розмірі 133 189 (сто тридцять три тисячі сто вісімдесят
дев'ять) гривень 60 (шістдесят) копійок; прийняти рішення про визнання
за ОСОБА_1 права на щомісячну пенсію у розмірі 3 460 гривень 08
копійок; прийняти рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 з Пенсійного
фонду України шляхом списання коштів з Державного казначейства України завданої
ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 13 524 (тринадцять тисяч
п'ятсот двадцять чотири) гривні 91 (дев'яносто одна) копійка; прийняти
рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 з Пенсійного фонду України шляхом
списання коштів з Державного казначейства України завданої ОСОБА_1 моральної
шкоди у розмірі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

За результатами розгляду документів
і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний
адміністративний суд м. Києва, встановив:

На момент аварії на ЧАЕС позивач
працювала в відділі робочого постачання Чорнобильської АЕС на посаді адміністратора.

22.06.1992 позивачці встановлена
інвалідність II групи безстроково та призначена пенсія відповідно до діючого
законодавства.

Призначення та виплата пенсії
здійснювалася Управлінням Пенсійного фонду України у Голосіївському районі м.
Києва -Відповідачем-1.

В зв'язку з виїздом до США,
позивачці була виплачена пенсія за 6 місяців на перед по 06.04.2001. Розмір
пенсії на той час складав 619 грн. 41 коп.

Судом встановлено, що позивачці за
період з 06.04.2001 по 31.03.2004 Відповідачем -2 була нарахована пенсія в сумі
18 057,64 грн., переказ якої був здійснений з затримкою 2 роки 4 місяці
-17.03.2004 за платіжним дорученням № 00107 на рахунок позивачки відкритий в
США. Проте, платіжним дорученням від 02.04.2004 № 10592 зазначені кошти
повернулися на рахунок Пенсійного фонду України.

Зважаючи на повернення грошових
коштів, Відповідача-2 з 06.04.2001 виплату пенсії призупинив.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 06.04.1993 № 258 «Про порядок переведення пенсій
громадянам, які виїхали на постійне проживання до інших країн»передбачено, що
пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання
громадянам, які виїхали на постійне проживання до інших країн, переводяться
Пенсійним фондом України.

Пенсії переводяться для виплати
громадянам з дати припинення її в Україні.

Нараховані суми пенсії, не
затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більше як за
3 роки перед зверненням за одержанням пенсії.

Переведення пенсій до інших країн
провадиться щоквартально у валюті тієї країни, де проживає пенсіонер, або в
доларах США, за курсом Національного банку України.

Отже, Відповідачем-2 порушено
вимоги чинного законодавства в частині дотримання встановленого порядку
здійснення переведення пенсії, що належить позивачці, до США. Доводи
представника Відповідача-2, про те що затримка з перерахуванням пенсії
позивачки була викликана перевіркою
поданих для перерахування пенсії документів судом до уваги не приймається, оскільки
діючим законодавством не передбачені будь-які негативні наслідки для
пенсіонерів від перевірок, що здійснює Пенсійний Фонд України та його
відділення. До того ж строк перевірки будь-якого суб'єкта підприємницької
діяльності не може тривати понад два роки.

В травні 2001 року позивачці стало
відомо про заниження розміру її пенсії в зв'язку з невірним її нарахуванням. У
зв'язку з чим вона звернулась до органів пенсійного фонду з заявою про
перерахунок з доданням відповідних довідок від третьої особи - ДП по
забезпеченню життєдіяльності зони відчуження і зони безумовного
(обов'язкового) відселення «Чорнобильсервіс».

Відповідно до наявних у матеріалах
справи довідки ДП по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження і зони
безумовного (обов'язкового)
відселення «Чорнобильсервіс»від
05.05.2004 № 12/699 та довідки Державного торговельного підприємства
«Чорнобиль»від 29.01.1997 № 78 вбачається, що позивачці була нарахована та
виплачена в 1986 році заробітна плата за 26-27 квітня 1986 року в сумі 204
карб. 45 коп. (за 26.04.1986 - 12 годин; 27.04.1986 -13 год.), зазначені
виплати були здійснені в червні 1986 року з урахуванням кратності та
коефіцієнта за позаурочну роботу.

Призначення та виплата пенсії
позивачці здійснювалось Управлінням Пенсійного фонду в Голосіївському районі м. Києва.

При розрахунку пенсії врахований
заробіток за 2 робочих дні - 26, 27 квітня 1986 року, відповідно за робочі часи
12 і 1З годин, що разом становить 25
годин роботи.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»зі змінами і доповненнями, пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді державної пенсії, додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення
права на державну пенсію.

Згідно зі ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах 75 %
мінімальної пенсії за віком -
інвалідам II групи.

Відповідно до листа Міністерства
соціального захисту населення України від 24.04.1997 року № 06-1695 «Про оплату
праці громадян, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в
зоні відчуження в 1986-1990 роках», робота в надурочний час оплачувалася
відповідно до ст. 106 Кодексу Законів «Про працю УРСР»на підставі виправданих
документів того періоду (табель обліку робочого часу або маршрутний лист),
завірених організацією, в складі
якої виконувалися роботи».

Відповідно до Тимчасового положення
про преміювання працівників Чорнобильського Відділу робочого постачання ВО
«Комбінат»було передбачено здійснення преміювання працівників підприємств та
контори Відділу робочого постачання Чорнобильської АЕС, обслуговуючий персонал,
зайнятий ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС здійснювати в
розмірі 60 % тарифної ставки/окладу.

Разом з тим, як вбачається з
наявної у справі довідки від 18.03.1996 № 188, виданої позивачці ДП «Чорнобиль»,
фактична заробітна плата за роботу в зоні відчуження, із якої визначається
пенсія складає 178,01 руб., при цьому розмір премії визначено як 30 % від
фактичної заробітної плати.

Відповідно ж до довідки від
17.04.2002, виданої позивачці ДП «Чорнобиль», фактична заробітна плата за
роботу в зоні відчуження, із якої визначається пенсія складає 204,45 грн.

Відповідно до висновку
судово-бухгалтерської експертизи, від 11.05.2005, що міститься у справі,
зазначено, що відповідно до Тимчасового положення про преміювання для
визначення розміру пенсії ОСОБА_1слід враховувати премію у розмірі 60 %.

Враховуючи, що будь-яких обмежень
розміру преміювання щодо позивачки не було здійснено, а також наявність
Тимчасового положення про преміювання та вищезгаданого висновку, суд вважає, що
розмір фактичної заробітної плати, з якого повинна обраховуватись пенсія,
становить 204,45 грн., з урахуванням премії в розмірі саме 60 % від фактичної
заробітної плати.

Даний висновок
судово-бухгалтерської експертизи судом береться за основу, оскільки його
виконано відповідно до вимог чинного законодавства експертною установою за
призначенням суду, експерти були попереджені про кримінальну відповідальність.
З метою перевірки доводів відповідачів про невідповідність доводів експерта фактичним
обставинам справи, експерт Ребдєва Р.С. була допитана в судовому засіданні та
надала послідовні, обґрунтовані пояснення, щодо предмету дослідження, відповіла
на пояснення сторін та суду. Таким чином у суду немає підстав для сумнівів щодо
експертного висновку, а доводи відповідачів з цього приводу судом відхиляються.

Розрахунок позовних вимог, що
розглядаються судом зроблено позивачем з урахуванням експертного висновку, тому
такий розрахунок є вцілому вірним.

Під час розрахунку щомісячного
розміру пенсії, яка підлягала нарахуванню позивачці, експерт виходив з
отриманого останньою заробітку, помноженого на передбачені відповідними
нормативними документами щодо захисту осіб, постраждалих на ЧАЕС коефіцієнти.

Дослідивши наявну у матеріалах
справи копію пенсійної справи позивачки, а також висновку експерта суд встановив, що
щомісячний розмір пенсії повинен складати 896,93 грн. (с. 10 експертного
висновку).

Позивач, розраховуючи розмір
пенсії, що підлягає виплаті, врахувала встановлений судовим експертом на
30.04.2005 розмір 896,93 грн. та шляхом застосування коефіцієнта 3,5
(встановлений Постановою Кабінету Міністрів України "Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" № 1293 від 27.12.2005) визначила розмір пенсії
з 01.01.2006 у розмірі 3139,25 грн. Шляхом застосування коефіцієнта 1,5
(встановлений Постановою Кабінету Міністрів України „Про підвищення розміру
пенсій деяким категоріям громадян у зв'язку із збільшенням середньої заробітної
плати” № 675 від 26.12.2007) визначила розмір пенсії з 01.05.2007 у розмірі
3460,09 грн. який і діє на день розгляду справи у суді.

Суд погоджується з розрахунком
позивача та вважає, що позовні вимоги, щодо визнання за ОСОБА_1 права на
щомісячну пенсію в розмірі 3460,09 грн. підлягають задоволенню.

Враховуючи, що судом встановлена
протиправність дій Відповідача-2, щодо своєчасного перерахування позивачу
пенсії судом прийнято до розрахунку сума заборгованості, яка встановлена за
висновком експертної установи -69862,80 грн. У той же час судом встановлено, що
позивач, звернулася до органу призначення пенсії для перерахунку 01.05.2001
тому з встановленої експертним висновком пенсії слід врахувати лише 21757,36
грн. яка мала бути виплачена позивачу з 01.05.2001 по 05.04.2001.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку додатково нараховано за
період за період з 01 травня 2005 року по 31 грудня 2005 року з урахуванням
пенсії 896,93 грн. -7175,44 грн. З 01 січня 2006 року по 30 квітня 2007 року
позивачем нараховано з урахуванням пенсії 3139,25 грн. -50 228,08 грн.
Зазначені розрахунки позивача приймаються судом як вірні, таким чином стягненню
з Пенсійного фонду України, через
Державне казначейство України на користь ОСОБА_1 підлягає загальною сумою
невиплачена пенсія в розмірі 85084,21 грн.

Суд не погоджується з відповідачем
2, щодо неможливості виплати зазначеної суми на території України. Суду не
надано доказів існування відповідних законодавчих обмежень, щодо відновлення
порушеного права пенсіонера на отримання гарантованої державою пенсійного
забезпечення шляхом інших виплат ніж перерахування на відкритий за кордоном
банківський рахунок.

У той же час судом досліджені
особисті документи позивача, які підтверджують факт постійного проживання за
межами території України, а саме в США. Судом також встановлено, що позивач
неодноразово, у тому числі і під час судового розгляду, зверталася до
відповідачів про виплату належних їй коштів але не отримала їх навіть у сумі,
що визнається.

Таким чином, суд доходить висновку,
що позивачу було створено протиправні перешкоди в реалізації конституційного
права на пенсійне забезпечення, в тому числі й у разі виїзду на постійне місце
проживання за кордон, а також в отриманні належного їй пенсійного забезпечення.

Згідно з п. 4 ч.3 ст.105 Кодексу
адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити
вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.2 ст.21 Кодексу
адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони
заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше
вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Відповідно до п.3-5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,
у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань
він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Оскільки питання відшкодування
моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні
строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин
сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді
правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і
порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві
моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає доведеним факт
заподіяння шкоди позивачу протиправною бездіяльністю державних органів. У той
же час заявлений розмір відшкодування шкоди є явно завищений. Суд вважає
доведеним розмір відшкодування 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч. 2 ст. 19 Конституції
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження
надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Разом з визнанням протиправними дій
та бездіяльності обох відповідачів суд покладає обов'язки по виплаті
заборгованості по пенсії та відшкодування саме на Пенсійний фонд України,
оскільки на нього відповідно до діючого законодавства покладено здіснення
перерахувань громадянам -що постійно мешкають за територією України.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи службова особа). До судових витрат суд,
зокрема відносить витрати на проведення судово-бухгалтерської експертизи в сумі
1926,26 грн. У той же час надані суду докази переміщення позивача з території
США до України та у зворотному напрямку
не можна віднести до судових витрат, оскільки ці переміщення по часу не
співпадають з проведення судових засідань. У той же час суду не надано
будь-яких пояснень щодо придбані авіаквитки є витратами сторони саме для
прибуття до суду.

Зважаючи на вищевикладене та
керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України у Голосіївському районі м. Києва в частині
не перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Визнати протиправною бездіяльність
Пенсійного фонду України в частині невиплати пенсії ОСОБА_1.

Стягнути з Пенсійного фонду
України, через Державне казначейство України на користь ОСОБА_1 невиплачену
пенсію в розмірі 85084,21 грн. витрати за проведення експертизи у розмірі
1926,26 грн., усього 87010,47 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право на
щомісячну пенсію в розмірі 3460,09 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з
Пенсійного фонду України шляхом списання коштів з Державного казначейства
України відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
- відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з за правилами, встановленими
ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви
про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів
апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений
для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата складення та підписання
повного тексту постанови -25 березня 2008 року.

Головуючий Суддя
Арсірій Р.О.

Суддя
Кочан В.М.

Суддя
Пилипенко О.Є.