Справа № 2-а-65/2007
Суддя: Стріжакова Т.В.
Дата ухвалення: 2007-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№2-a-65/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2007 року Торезький
міський суд Донецької області в складі :

Головуючого-судді Стріжакової
Т.В.

При секретарі Косолапової
В.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача УПСЗН Меркулової IB.

представника відповідача ГУ ДКУ Бондаренко
О.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Торезі
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської Ради Донецької області, Головного
управління Державного казначейства України у
Донецькій області про
визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити
недоплачену допомогу на оздоровлення, забезпечення проведення цих
платежів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.05.2007 року звернувся до суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Торезької міської Ради Донецької області про
стягнення заборгованості по щорічній допомозі на оздоровлення за 2003,2004,2005
роки. Просив стягнути з відповідача недоплачену щорічну компенсацію на
оздоровлення у розмірі 288,55% чотирьох мінімальних заробітних плат, здійснюючи
перерахунок із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, (а.с. 1
,2).

На зміну позовних вимог позивач 01.06.2007 року звернувся із адміністративним
позовом до Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської
Ради Донецької області (далі - УПСЗН), Головного управління державного
казначейства України в Донецькій області (далі -ГУ ДКУ) про
визнання не чинними, протиправними, рішення, дії при визначенні сум щорічної
допомоги на оздоровлення за 2003,2004,2005 роки. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (ЧАЕС) - категорія 1 та інвалідом 3-ої групи, перебуває на
обліку в УПСЗН, на підставі ст.48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" він має право на
одержання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати. УПСЗН виплатило йому за 2003 рік 21.08.2004 року суму 21 грн.50
коп., за 2004 рік 23.06.2005 року суму 21 грн.50 коп., за 2005 рік 14.12.2005
року - 90грн. у відповідності до ПКМУ №836 від 26.07.1996 року та ПКМУ №562 від
12.07.2005 року, і доплатити різницю відмовляється.

Ч. 1 ст.95 КЗОТ України передбачено, що мінімальна заробітна плата - це
законодавче встановлений розмір заробітної плати, державна соціальна гарантія.
її розмір встановлюється виключно законами України і є обов'язковим для всіх
органів, підприємств, установ, що передбачено ч.1,2 ст. 19 ЗУ «Про Державні
соціальні стандарти та Державні соціальні гарантії». Вважає, що відповідно до
ст.48 вказаного Закону йому повинна бути нарахована і виплачена щорічна
допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат із
розрахунку мінімальної заробітної плати на момент здійснення виплат, розмір
якої на 21.08.2004 року складав 205грн. (ст.89 ЗУ «Про державний бюджет
на 2004 рік»), на 23.06.2005 року - 290грн. (ст.83 ЗУ «Про
державний бюджет на 2005 рік), на 14.12.2005 року - 332грн. З урахуванням
допомоги на оздоровлення, яка була йому виплачена, до виплати належить: у 2003
р. - (205грн. х 4) - 21.50 = 798 грн.50 коп., у 2004 р. - (290 грн. х 4) -
21,50 = 1138 грн.50 коп., у 2005 р. - (332 грн. х 4) - 90 = 1238грн., а всього
3175 грн. УПСЗН, здійснивши виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2003,
2004, 2005 роки у розмірах 21,50грн., 90грн., посилається на ПКМУ №836 від
26.07.1996 року та ПКМУ №562 від 12.07.2005 року, чим порушує ст.48 ЗУ „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", засади пріоритетності ЗУ над підзаконними актами, Конституцію
України.

2

Згідно із ст.63 ЗУ вказаного Закону фінансування витрат,
пов'язаних з його реалізацією здійснюється за рахунок державного бюджету,
Положенням «Про державне казначейство» передбачено, що основними завданнями
казначейства є забезпечення казначейського обслуговування і розрахунково-касове
обслуговування одержувачів бюджетних коштів, контроль за здійсненням бюджетних
повноважень при зарахуванні надходжень і проведенні платежів, тому позивач
вважає, що ГУ
ДКУ після надання УПСЗН відповідних розрахунків зобов'язане
здійснити відповідне забезпечення і обслуговування виплат щорічної допомоги на
оздоровлення.

Позивач просить визнати не чинними (протиправними) рішення (дії) УПСЗН при
визначенні сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2003,2004,2005 роки,
такими, що не відповідають нормам ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов'язати УПСЗН
здійснити йому виплату щорічної допомоги на оздоровлення: за 2003 р. в розмірі
798 грн.50 коп., за 2004 р. - 1138 грн.50 коп., за 2005 р. - 1238 грн., а
всього 3175 грн. Зобов'язати ГУ ДКУ забезпечити казначейське обслуговування УПСЗН
та контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень і
проведенні йому вказаних платежів на його користь за 2003,2004,2005 роки в сумі
3175 грн. (а.с. 11-14).

У судовому засіданні позивач дав пояснення, аналогічні викладеним у позові,
повністю підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача УПСЗН позовні вимоги не визнала і пояснила суду, що
згідно із ст. 62 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991року №796-Х11
роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України (КМУ), рішення якого є обов'язковими для
виконання місцевими органами виконавчої влади. На підставі ст.117 Конституцій
України КМУ в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання, тому всі виплати, передбачені Законом №796-Х11, які
базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачуються у розмірах,
встановлених ПКМУ. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією вказаного
Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Згідно із ч.2 ст.95
Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове
спрямування цих видатків. Виходячи із фінансових можливостей, держава гарантує
виплату зазначеної допомоги в розмірі, встановленому ПКМУ № 836 від 26.07.1996р.,
якою передбачено, що її розмір інвалідам 3 групи, яким був до 19.12.2005 року
позивач, складає 21грн.50коп., а ПКМУ від 12.07.2005р. № 562 - 90 грн., тому
позивачу фактично виплачено допомогу на щорічне оздоровлення: за 2003р. -
21.08.2004р. 21,50грн, за 2004р. - 23.06.2005р. 21,50грн., за 2005р. -
14.12.2005р. 90грн.

ПКМУ № 987 від 20.06.2000 р. «Про затвердження Порядку використання коштів
Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту населення» передбачено, що фінансування
видатків Фонду здійснюється Державним казначейством в межах наявних фінансових
ресурсів. Перелік видатків на здійснення заходів щодо ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, що фінансуються з
Фонду, затверджуються ЗУ Про державний бюджет на відповідний рік. Позивачу не
може бути виплачена допомога у розмірі, якому він вимагає, такі суми не
закладені у бюджет, відсутні кошти у держави на задоволення вимог позивача.
Вважає дії УПСЗН при призначенні та виплаті позивачу компенсації на
оздоровлення правомірними і просить позивачу у задоволенні позовних вимог
відмовити

Представник відповідача ГУ ДКУ позовні вимоги не визнала і пояснила суду, що
призначення, нарахування виплат, передбачених ст.48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", до компетенції органів Державного казначейства
не відноситься. У ст.62 вказаного Закону зазначено, що його застосування
проводиться у порядку, визначеному КМУ, рішення якого є обов'язковими для
виконання. Статтею 117 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу,
передбачено, що КМУ в межах своїх повноважень видає постанови, розпорядження,
які є обов'язковими для виконання. Органи державного казначейства України,
відповідно до покладених завдань, проводять розрахунково-касове обслуговування
розпорядників та одержувачів бюджетних коштів на підставі наданих платіжних
документів та зареєстрованих зобов'язань, в межах своїх повноважень здійснює
контрольні функції. Статтею 95 Конституції України встановлено, що здійснення
видатків Держави, їх розмір та цільове спрямування визначається ЗУ «Про
державний бюджет» на відповідний рік. ГУ ДКУ не знаходиться з позивачем у
правовідносинах, своїми діями або бездіяльністю не порушувало законних прав та
інтересів позивача. Просить у задоволенні позовних вимог до Головного
управління державного казначейства України в Донецькій області відмовити.

3

Вислухавши позивача, представника відповідача УПСЗН, представника відповідача
ГУ ДКУ, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи, судом фактично
встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії (а.с.3), у зв'язку з цим інвалідом 3-ої групи з
27.12.1993 року по теперішній час (а.с.4,7), у зв'язку з чим користується
правами та пільгами, передбаченими Законом України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
УПСЗН повідомила. що позивач дійсно перебуває на обліку в Торезькому УПСЗН та
отримує допомогу на щорічне оздоровлення. За 2003 рік допомога у сумі
21грн.50коп. виплачена 21.08.2004 року; за 2004рік у сумі 21грн.50коп.
виплачена 23.06.2005 року; за 2005 рік у сумі 90грн. виплачена 14.12.2005 року
(а.с.5,6,20).

Відповідно до ст.22 «Загальної Декларації прав людини», кожна людина як
член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для
підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній,
соціальній и
культурній сферах за допомогою національних зусиль і
міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної
держави.

Відповідно до ст.8 Конституції України визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові
акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні
міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою
України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст.9 Конституції
України).

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Статтею 46 Конституції України передбачено, що
громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх
у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 7 Бюджетного Кодексу України одним з принципов бюджетної системи Украины вказаний принцип справедливості розподілу
суспільного багатства між громадянами.

Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-Х11 у абзаці
3 частині 4 статті 48 передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 1
та 2 групи у розмірі п'ять мінімальних заробітних плат, інвалідам 3 групи -
чотири мінімальні заробітні плати. При цьому, розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати на 21.08.2004 року згідно із ст.89 ЗУ «Про державний бюджет на 2004 рік» складав 205грн., згідно із ст. 83 ЗУ «Про державний бюджет на 2004 рік» на 23.06.2005 року складав 290грн., на
14.12.2005 року - 332грн.

ЗУ «Про державні та соціальні стандарти та Державні соціальні гарантії»
передбачено, що мінімальний розмір заробітної плати визначається виключно
Законами України. При цьому Закони, які встановлювали мінімальні заробітні плати,
не містили обмежень щодо застосування норм ст.48 ЗУ вказаного Закону від
28.02.1991року №796-Х11.

Постановами КМУ від 26.07.1996р. № 836 „Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 12.07.2005р. №
562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи» всупереч ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" установлено розміри
щорічної допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі, зокрема для
інвалідів 3 групи - 21 грн.50 коп. (за грошовою реформою 1996 року), а,
починаючи з 2005 р. в розмірі 90 грн. В цих постановах закріплено
конкретні розмірі допомоги, що суперечить Закону №796-Х11, котрим визначено кратність
одноразової допомоги залежно від розміру мінімальної заробітної плати, яка
встановлюється законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, у зв'язку з чим визнаний інвалідом
3-ої групи та перебуває на обліку в Торезькому УПСЗН та отримує допомогу на
щорічне оздоровлення, розмір якої відповідачем визначений не згідно із Законом
№796-Х11, а згідно із ПКМУ № 836 від 26.07.1996р., ПКМУ від 12.07.2005 р. №
562; на теперішній час позивачу фактично виплачено допомогу на щорічне
оздоровлення за 2003, 2004, 2005 роки у загальній сумі 133 грн., позивачу не
виплачено

4

вказану
допомогу у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, визначених на момент
виплати, як те передбачено Законом №796-Х11. Позивач просить визнати дії
відповідачів неправомірними, зобов'язати їх здійснити недоплачену допомогу на
оздоровлення, забезпечити проведення цих платежів; відповідачі є суб'єктами
владних повноважень, при цьому оспорюється неправомірність дій відповідачів,
які відносяться до сфери публічно-правових відносин; тому відповідно до ст.2,17
КАСУ даний спір відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Постанови та інші нормативно-правові акти готуються на підставі Законів,
актів чи доручень Президента України, актів КМУ, рішень урядових комітетів,
доручень Прем'єр-міністра (пункт 10 розділу У1 Тимчасового регламенту КМУ від
05.06.2000 року №915).

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році ПКМУ №836 від 26.07.1996р.
розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався,
тільки був змінений ПКМУ №562 від 12.07.2005 p., і він не відповідає розміру, встановленому іншими законами. Зокрема,
розмір мінімальної заробітної плати згідно із вказаними Законами України
"Про Державний бюджет України на 2004 рік", "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" регулярно зростав кожний наступний рік і
декілька разів на рік. При цьому вказані закони не містили обмежень щодо
застосування ст.48 Закону №796-Х11. Оскільки ні Верховна Рада України, ні
Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень з цих питань не
приймали, звуження змісту та обсягу прав людини не допускається, і виходячи із
принципу адміністративного судочинства - верховенства права та загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, яким є Постанови
КМУ, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.48 Закону
№796-Х11 та статті законів, якими передбачені мінімальний розмір заробітної
плати, а не Постанови КМУ №836, №562.

За таких обставин та з урахуванням спеціального Закону №796-Х11, Торезьке
УПСЗН Донецької області повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за зазначений період, виходячи із розміру мінімальної заробітної
плати на момент виплати. Позивачем було дотримано умови отримання вказаної
допомоги - йому встановлена 3 група інвалідності, він перебуває на обліку у
відповідача, тому він має законні сподівання на отримання зазначених Законом
коштів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Дії УПСЗН при
визначенні позивачу сум
щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003,2004,2005 роки,
треба визнати протиправними, такими, що не відповідають нормам ст. 48 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». З урахуванням допомоги на оздоровлення, яка була йому виплачена,
до виплати належить: у 2003 р

· (205грн. х 4) - 21,50 = 798 грн.50 коп., у 2004 р. - (290 грн. х 4) - 21,50
= 1138 грн.50 коп., у 2005 р.

· (332 грн. х 4) - 90 = 1238грн., а всього 3175 грн.

Суд оцінює посилання представника відповідача на те, що Закони України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на відповідні роки виключають
можливість застосування встановлених в цих Законах розмірів мінімальної
заробітної плати для розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення, встановленої
ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-Х11 як таке, що не ґрунтується
на законі і є безпідставним. Зі змісту Законів, які визначали розмір
мінімальної заробітної плати не вбачається обмежень щодо можливості
застосування цього розміру з мстою реалізації норми ст.48 Закону №796-Х11. Між
тим, з моменту прийняття ПКМУ № 836, встановлені нею розміри щорічної допомоги
на оздоровлення до прийняття 12.07.2005 року ПКМУ за №562, залишалися
незмінними, у той час, як Верховною Радою України регулярно неодноразово
змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий
державний бюджет.

Суд також критично оцінює ствердження відповідача про те, що для розрахунку
щорічної допомоги на оздоровлення позивачу, передбаченої ст.48 Закону №796-Х11,
необхідно застосовувати ПКМУ № 836, № 562. В цих постановах закріплено
конкретні розмірі допомоги, що суперечить Закону №796-Х11, котрим визначено
кратність одноразової допомоги залежно від розміру мінімальної заробітної
плати, яка встановлюється законом. При вирішенні даного спору Закони України
мають пріоритет над підзаконними нормативними актами, якими є ПКМУ№ 836, № 562.
Тому застосовувати ці постанови не можна.

Суд не приймає аргумент органу державної влади щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як
на причину невиконання

5

своїх
зобов'язань. Щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі
«Кечко проти України» вказано, що така відмова є свавільною та незаконною. З
огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у
зазначеному рішенні, та положення ч. 1ст.58 Конституції України про
незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім
випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи:
реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади
на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, судами не
повинні прийматися до уваги.

Згідно із ст. 63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок Державного
бюджету України. Згідно із Положенням «Про Державне Казначейство України»,
затвердженим ПКМУ від 21.12.2005 р. за № 1232, основними завданнями
казначейства є забезпечення казначейського обслуговування Державного та місцевих
бюджетів на основі ведення єдиного казначейського розрахунку, що серед іншого
передбачає розрахунково-касове обслуговування і одержувачів бюджетних коштів;
контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень,
прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язанням.

Тому необхідно зобов'язати ГУ ДКУ забезпечити розрахунково-касове
обслуговування УПСЗН та контроль за здійсненням бюджетних повноважень при
зарахуванні надходжень і проведенні платежів позивачу на виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2003,2004,2005 роки в сумі 3175 грн.

Керуючись: ст.22 «Загальної Декларації прав людини», ст.8,9,19,22,46,
Конституції України, ст.48,62,63 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ЗУ «Про Державний бюджет на 2004 рік», ЗУ «Про Державний бюджет на 2005 рік», ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав
людини». Положенням «Про Державне Казначейство України», затвердженим ПКМУ від
21.12.2005 року за № 1232, ст.ст. 60,158,159,160,161,162, 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення
Торсзької міської ради при визначенні ОСОБА_1 сум щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003,2004,2005 роки.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Торезької
міської ради здійснити ОСОБА_1 виплату щорічної недоплаченої допомоги на
оздоровлення: за 2003 рік в розмірі 798 грн.50 коп., за 2004 рік - 1138 грн.50
коп., за 2005 рік - 1238 грн., а всього 3175 грн.

Зобов'язати Головне управління державного казначейства України в Донецькій
області забезпечити розрахунково-касове обслуговування Управління праці та
соціального захисту населення Торезької міської ради та контроль за здійсненням
бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень і проведенні недоплачених
платежів по щорічній допомозі на оздоровлення ОСОБА_1 за 2003,2004,2005 роки у
сумі 3175 грн.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської
ради судовий збір у доход держави у розмірі 31 грн.75 коп.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заяву про
апеляційне оскарження рішення та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
через Торезький міський суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.