Справа № 22-а-3052/2008
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2008-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2008 року м.Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого - судді Шавеля Р.М.,

суддів Пліша
М.А. та Заверухи О.Б.,

при секретарі - Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Калуської міської ради на постанову
Калуського міськрайонного суду від 05.11.2007р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради, третя
особа Відділення Державного казначейства в м.Калуші, про стягнення недоплаченої
разової щорічної допомоги, -

в с т а н о в и л а:

16.10.2007р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом,
у якому просить зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення
Калуської міської ради виплатити на його користь недоплачену разову щорічну
грошову допомогу, передбачену ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, як учаснику бойових дій за 2007 рік в
загальному розмірі 1770 грн. (а.с.1).

Постановою Калуського міськрайонного суду від 05.11.2007р. заявлений позов
задоволено; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення
Калуської міської ради виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену разову щорічну
грошову допомогу, передбачену ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, як учаснику бойових дій, за 2007 рік, в
загальному розмірі 1770 грн. (а.с.15-16).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив
відповідач Управління праці та соціального захисту населення Калуської міської
ради, який покликаючись на порушення судом норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні
заявленого позову відмовити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що на час проведення виплати
норма п.13 ст.71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” була
чинною і на її підставі відповідачем була проведена виплата щорічної грошової
допомоги. Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції
України статей Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» прийняте
09.07.2007р., тобто після проведення виплати спірної допомоги.

Також фінансування витрат, пов'язаних із забезпеченням пільг та компенсацій
(допомог) здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; управління
як розпорядник державних коштів одержує бюджетні асигнування відповідно до
затвердженого бюджетного розпису. Зобов'язання, які покладені судом на
відповідача, не передбачені цим розписом , тому його слід вважати позабюджетним
зобов'язанням, яке не може виконано відповідачем.

Крім цього, застосований судом мінімальний розмір пенсії за віком не може
використовуватися при розрахунку розміру допомоги, оскільки згідно вимог ст.28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений цією статтею, застосовується
виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом.

З урахуванням наведеного, відповідачем не було допущено жодних порушень вимог
чинного законодавства (а.с.20-21).

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4
ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну
скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником
бойових дій (а.с.2), якому відповідно до вимог ст.12 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня
виплачується грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Задовольняючи заявлений позов, суд вірно виходив з того, що рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення ст.29 Закону України “Про Державний
бюджет на 2007 рік”, якими було обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня,
встановленої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

При визначенні розміру такої заборгованості правильно судом враховано те,
що станом на 01.04.2007р. розмір прожиткового мінімуму, а відтак і мінімальної
пенсії за віком, становив 410 грн. 06 коп.

З врахуванням виплаченої відповідачем у 2007 році щорічної грошової
допомоги до 5 травня, сума заборгованості перед позивачем становить 1770 грн.
(5 х 410,06-280).

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність
позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь заборгованості з виплати
щорічної допомоги за 2007 рік.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про
необхідність стягнення спірної виплати саме із Управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської ради в силу вимог ст.17-1 Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
розмірів щорічної грошової допомоги як на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних
на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного
законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань
(рішення Європейського суду з прав людини у справі “ОСОБА_2 проти України”).

Інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків
суду, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає
і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254
КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Калуської міської ради на постанову Калуського міськрайонного суду від
05.11.2007р. залишити без задоволення, а згадану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного
місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Шавель
Р.М.

Судді: Пліш
М.А.

Заверуха О.Б.