Справа № 22-а-1974/2008
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2008-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2008 року м.Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого - судді Шавеля Р.М.,

суддів Пліша
М.А. та Заверухи О.Б.,

при секретарі - Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова, правонаступником якої є
Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова, на постанову
господарського суду Львівської обл. від 09.10.2007р. у справі за позовом
Державної податкової інспекції /ДПІ/ у Галицькому районі м.Львова до Товариства
з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Укрінвесткабель» і Товариства з обмеженою відповідальністю
/ТзОВ/ «Ламс» про визнання недійсним господарського зобов'язання, -

в с т а н о в и л а:

15.08.2007р. позивач ДПІ у Галицькому районі м.Львова звернувся до
господарського суду з адміністративним позовом, в якому просить на підставі ст.207
Господарського кодексу /ГК/ України визнати недійсними господарські
зобов'язання, що виникли між ТзОВ «Укрінвесткабель» та ТзОВ «Ламс» на суму
1493713 грн. 51 коп.; застосувати наслідки, передбачені ст.208 ГК України, а
саме все одержане за зобов'язаннями стягнути в дохід державного бюджету;
покласти на відповідачів судові витрати (а.с.2-4).

Постановою господарського суду Львівської обл. від 09.10.2007р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.89-92).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову господарського суду
оскаржив позивач ДПІ у Галицькому районі м.Львова, який покликаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову господарського суду та прийняти нову постанову,
якою заявлений позов задоволити.

Апелянт вважає, що вищевказане господарське зобов'язання підлягає визнанню
недійсним, оскільки ГВПМ ДПІ у м.Львові встановлено факт
фінансово-господарських взаємовідносин ТзОВ «Укрінвесткабель» з ТОВ «Ламс», яке
містить ознаки фіктивності; протягом 2003-2005 років на підставі угод 1/01-5
від 01.01.2003р., б/н від 01.02.2003р. та № 1/01-3 від 01.01.2004р. ТзОВ
«Укрінвесткабель» здійснювало фіктивне придбання товарно-матеріальних цінностей
(безтоварні операції) в ТзОВ «Ламс» на загальну суму
1493713 грн. 51 коп.

Також покликається на матеріали кримінальної справи, яка
перебувала в провадженні СВ ПМ ДПА у Львівській обл., по обвинуваченню ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ст.ст.205, 191,
366 КК України, і на вирок Франківського районного суду м.Львова від
01.08.2006р. по справі № 1-123, яким засуджений ОСОБА_2 за вчинення злочину,
передбаченого ч.2 ст.367 КК України (а.с.95-97).

У
зв'язку із реорганізацією ДПІ у Галицькому районі
м.Львова шляхом поділу і утворення ДПІ у Сихівському районі м.Львова, судом
апеляційної інстанції в порядку ст.55 КАС України допущено заміну позивача його
правонаступником - ДПІ у Сихівському районі м.Львова (а.с.110, 111).

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4
ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну
скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як
встановлено судом першої інстанції, ТзОВ «Укрінвесткабель» здійснювало
придбання товарно-матеріальних цінностей у ТзОВ «Ламс», що підтверджується
виписаними ТзОВ «Ламс» податковими накладними на загальну суму 1493713 грн. 51
коп. (а.с.6-62).

Вказані податкові накладні оформлені за період з
17.01.2003р. по 07.05.2004р., тобто стосуються як періоду до набрання чинності
ГК України (01.01.2004р.), так і періоду після набрання ним чинності.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що згідно із ст.49 Цивільного кодексу
/ЦК/ УРСР, який був чинним до 01.01.2004р., і стосується частини податкових
накладних, які датовані до 01.01.2004р., якщо угода укладена з метою, завідомо
суперечною інтересам держави та суспільства, то при наявності умислу у обох
сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується
все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною, з другої сторони стягується в доход
держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін, все одержане нею за
угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне
їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Статтею 207 ГК України, який набрав чинності з
01.01.2004р. і стосується тієї частини податкових накладних, виписаних ТзОВ
«Ламс» після 01.01.2004р., встановлено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б
одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.1 ст.208 ГК України якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін
- у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням
суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею
повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Податковим органом не наведено обставин, які б вказували
на те, що відповідачі при здійсненні операцій по реалізації
товарно-матеріальних цінностей мали намір (умисел) на порушення інтересів
держави та суспільства, не обгрунтовано в чому конкретно полягала завідомо
суперечна інтересам держави та суспільства, мета кожної із сторін і хто із
учасників мав умисел на досягнення цієї мети.

Покликання позивача на вирок Франківського районного суду
м.Львова від 01.08.2006р. (а.с.63-73) не обґрунтовує наявності наміру (умислу)
на порушення інтересів держави та суспільства з боку ТзОВ «Ламс», оскільки у
вироку директор підприємства ОСОБА_4зазначений як свідок; цим вироком засуджено
ОСОБА_2, який не являється посадовою особою ТзОВ «Ламс».

Щодо посилання позивача на лист ГВПМ ДПІ у м.Львові №
4032/26-31 від 11.07.2007р. (а.с.5), то зазначений лист не відноситься до
документів, визначених у ч.1 ст.72 КАС України, які є підставою для звільнення
від доказування тих чи інших обставин. Також у відповідності до ч.4 ст.70 КАС
України, лист не може підтверджувати обставин щодо наявності наміру (умислу) на
порушення інтересів держави та суспільства.

Звідси господарським судом зроблено правильний висновок про недоведеність податковим органом укладення відповідачами угоди
(господарського зобов'язання) з метою саме заздалегідь суперечною інтересам
держави та суспільства, а не з будь-якою іншою метою.

Вірно вказано судом й на те, що позивачем прострочено строки можливого
застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.208 ГК
України, до відповідачів по даному спору.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що необхідними
умовами для визнання угоди недійсною є її укладення з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін
щодо настання відповідних наслідків. Однак для прийняття рішення про визнання
угоди недійсною необхідно встановлювати, у чому конкретно полягало завідомо
суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін
і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона)
усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що
укладалася і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули
або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Таким чином для визнання
зобов'язання таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, закон вимагає наявність наступних умов:

1) - вина фізичних осіб, які підписували договір, що проявляється у формі
умислу, який спрямований на приховування доходів від оподаткування;

2) - такий умисел повинен виникнути до моменту укладення договору;

3) - мета укладення такого договору - приховування доходів від
оподаткування.

Відсутність хоча б однієї з них не дає підстав стверджувати, що
зобов'язання вчинялося з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Як вбачається з обставин справи, судом апеляційної інстанції не встановлено
зазначених умов, а апелянтом не доведено, що на момент здійснення господарських
зобов'язань відповідачі діяли з метою завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства.

Окрім
цього, відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Позивачем
не представлено суду доказів того, що на момент вчинення господарського
зобов'язання відповідач ТзОВ «Ламс» не був зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій України, не мав свідоцтва платника податку
на додану вартість, а також не надано документів про визнання недійсними
установчих документів підприємства, його свідоцтва платника податку на додану
вартість.

Таким
чином, позивачем не було доведено, що спірне господарське зобов'язання вчинено
відповідачами саме з метою заздалегідь суперечною інтересам держави та
суспільства, а не з будь-якою іншою метою.

Також
чинним законодавством не передбачено обов'язку покупця перевіряти достовірність
даних, які вказуються продавцем в його первинних документах, а також
контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових
платежах.

Окрім
цього, порушення сторонами договору законодавства про податки не може бути
підставою для визнання його недійсним (п.1.3. Оглядового листа ВАС України №
01-8/481 від 20.04.2001р.).

При
цьому уповноважений податковий орган (за наявності встановлених законом
підстав) не позбавлений права донарахувати необхідну суму податку суб'єкту
підприємницької діяльності - порушнику податкового законодавства (ТзОВ «Ламс»),
оскільки ст.61 Конституції України встановлений індивідуальний характер
юридичної відповідальності особи.

Умисел фізичної особи може бути доведений під час здійснення кримінального
судочинства у вироках судів загальної юрисдикції, яке встановлює причинно-наслідковий
зв'язок між укладеними угодами та несплатою податків, вину посадових осіб
підприємства в ухиленні від сплати податків.

Оскільки позивачем не представлено доказів притягнення посадових осіб
відповідача ТзОВ «Ламс» до кримінальної відповідальності, то доводи апелянта
про наявність у відповідачів при укладанні спірного договору мети, завідомо
суперечної інтересам держави і суспільства, колегія суддів визнає
безпідставними.

Якщо контрагент за договором не виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету чи подачі звітності до податкових органів, то це тягне
відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, але не є підставою для
визнання недійсним господарського зобов'язання.

Оскільки санкції, передбачені ч.1 ст.208 ГК України є конфіскаційними,
стягуються за рішенням суду в дохід держави за порушення правил здійснення
господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а
відносяться до адміністративно-господарських та відповідають визначенню ч.1
ст.238 ГК України.

Тому такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків,
встановлених ст.250 ГК України, а саме не пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення
господарської діяльності.

Наявними в матеріалах справи документами доведено, що оспорювані
господарські зобов'язання мали місце з 17.01.2003р. по 07.05.2004р., що
відображено в податковій звітності ТзОВ «Укрінвесткабель», а позов подано
позивачем до суду лише 15.08.2007р., що свідчить про пропуск строків можливого
застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.208 ГК
України, до сторін спірного господарського зобов'язання.

Таким
чином, заявлений позивачем позов про визнання недійсним господарського
зобов'язання є необґрунтованим і такими, що не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив
обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
рішення суду, а тому підстав для скасування постанови суду колегія суддів не
вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254
КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі
м.Львова, правонаступником якої є Державної податкової інспекції у Сихівському
районі м.Львова, на постанову господарського суду Львівської обл. від
09.10.2007р. залишити без задоволення, а згадану постанову господарського суду
- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного
місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Шавель
Р.М.

Судді: Пліш
М.А.

Заверуха О.Б.