Справа № 22-а-1344/2008
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19"
червня 2008 року
м. Харків

Справа №
22-а-1344/08

Категорія: 68
Головуючий 1 інстанції: Перцова Т.С.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія
суддів у складі:

Головуючий
суддя Філатов Ю.М.,

Суддя Водолажська
Н.С., Суддя Гуцал М.І.

при секретарі
Волошиній Я.В.

за участю представників:

представника позивача - Васильєва Ю.О.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною
скаргою ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова на
постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2007 року по
справі № 2а-1699/07

за позовом ДПІ у
Фрунзенському районі м. Харкова

до СПДФО
ОСОБА_1

про
стягнення суми зобов'язань у розмірі 4920,28 грн. ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДПІ у
Фрунзенському районі м. Харкова, звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в якому просив стягнути з СПД ФО ОСОБА_1 суму
зобов'язань у загальному розмірі 4920,28 грн.

Постановою
Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.07 р. в задоволенні
адміністративного позову ДПІ у Фрунзенському районі
м. Харкова до СПДФО ОСОБА_1 про стягнення суми зобов'язань у розмірі
4920,28 грн. було відмовлено.

Позивач не
погодився з зазначеною постановою суду першої інстанції та подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.07 р. по справі № 2а-1699/07 та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що на ДПІ як орган владних
повноважень, не може розповсюджуватися дія ст. 99 та ст.100 КАС України,
оскільки дані норми встановлюють обмеження щодо строків звернення до
адміністративного суду лише відносно осіб, які не є органами вданих повноважень.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, постанову суду першої
інстанції, вислухавши осіб, які прибули в судове засідання, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
було встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що фахівцями
Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова була проведена
перевірка кіоску-павільйону очікування, що належить СПДФО ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_1, щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності, про
що складений акт № 20370016/2380 від 04.01.05 р. на бланку № 000413.

Як зазначено в
акті, в ході проведення перевірки встановлені порушення вимог п. 1 ст. 3 Закону
України „Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг» у зв'язку з не проведення розрахункової операції через РРО на загальну
суму покупки 3,7 грн.;

ст. 15 та ст.
15-3 Закону України „Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями і тютюновими
виробами" у зв'язку із роздрібною торгівлею алкогольними напоями та
тютюновими виробами без наявності ліцензії та здійснення продажу тютюнових
виробів поштучно.

На підставі
висновків акту перевірки позивачем прийняті рішення від 13.01.05 р. №
/0 та № /0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій,
якими, з урахуванням погашення за рахунок переплати у сумі 200,0 грн., до
відповідача застосовані штрафні санкції в сумі 4918,28 грн. та нарахована пеня
у розмірі 1,78 грн. на загальну суму 4920,28 грн.

Як вбачається з
матеріалів справи, вищезазначені податкові повідомлення-рішення були направлені
поштою на адресу відповідачки та особисто отримані ОСОБА_1 19.01.05 р., що
підтверджується копією поштового повідомлення, яка міститься в матеріалах
справи (а.с. 9). Однак жодних заходів щодо сплати штрафних (фінансових) санкцій
здійснено не було.

Як встановлено
колегією суддів, відповідачка не оскаржувала рішення у вставленому чинним
законодавством поряду. Але в поясненнях в судовому засіданні наполягала на
відсутності в її діях порушення вище перелічених норм, оскільки товари,
реалізація яких була виявлена при перевірці, належали їй особисто.

Колегія суддів
вважає необхідним відмітити, що відповідачкою не надані докази того, що
сигарети та алкогольний напій не реалізовувалися, тоді як в акті перевірки цей
факт зафіксований і аргументованих заперечень щодо цього нею до суду апеляційної
інстанції не надано, що свідчить про законність та обґрунтованість рішень
позивача про застосування штрафних санкцій.

Як вбачається з
судового рішення та документів по справі, відповідачкою до суду першої
інстанції було надано клопотання, в якому вона просила відмовити в задоволенні
позову на підставі ст. 99 КАС України у зв'язку з пропущенням позивачем строку
звернення до адміністративного суду.

Позивач в
апеляційній скарзі наполягав на тому, що, що він є суб'єктом владних
повноважень, який звертається з позовом на виконання наданих повноважень, тому
ч. 2 ст. 99 КАС України в цьому випадку не застосовується, а застосовується ст.
257 Цивільного кодексу України, в якій загальна позовна давність визначена
тривалістю в три роки.

Колегія суддів
зауважує, що позивач звернувся до суду першої інстанції в порядку
адміністративного судочинства, а тому розгляд даної справи повинен розглядатися
за процесуальними нормами, які визначені КАС України.

Приписами ст.239
Господарського кодексу України передбачено, що однією з
адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський
штраф, який стягується з господарюючого суб'єкта до державного бюджету за
порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської
діяльності.

Податкові
повідомлення-рішення від 13.01.05 р. № /0 та № /0 прийняті
на підставі акта перевірки від 04.01.05 р. Оскільки вказані рішення не були
оскаржені відповідачкою у встановленому чинним законодавством порядку, то після
закінчення граничного строку сплати застосованих санкцій вказані суми набули
статусу боргу і у органу ДПС, на якого покладені функції стягнення до бюджету
заборгованості, виникло право звернутися до суду з позовом про її стягнення.

Але позивач не
скористався своїм правом і з позовом звернувся до суду першої інстанції лише
02.08.07 р.

Виходячи з
положень ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на
адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій
стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не
застосовується, якщо інше не встановлено законом.

З 1 вересня 2005
р. набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України. Згідно ст.159
КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального
права при дотриманні норм процесуального права.

Статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства України встановлений строк звернення до
адміністративного суду.

Згідно з ч. 1
даної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення
до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2
зазначеної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100
Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення
строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.
1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів не
приймає посилання позивача на те, що на нього не розповсюджуються положення
наведених норм щодо обов'язку своєчасно звертатися до суду, оскільки дані норми
не містять застережень або обмежень у відношенні органів владних повноважень з
урахуванням рівності сторін перед законом.

З огляду на
викладене та враховуючи те, що позивач не звертався до суду першої інстанції з
клопотанням про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом
з обґрунтуванням поважності причин такого пропуску, суд першої інстанції дійшов
правомірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів
дійшла до висновку стосовно того, що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.07 р. по справі № 2а-1699/07 прийнята з
дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її
скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова на
постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.07 р. по
справі № 2а-1699/07 - залишити без задоволення.

Постанову
Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.07 р. по справі №
2а-1699/07 за позовом ДПІ у Фрунзенському районі м.
Харкова до СПДФО ОСОБА_1 про стягнення суми зобов'язань у розмірі
4920,28 грн. - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної
скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий
Ю.М. Філатов

Судді Н.С. Водолажська

М.І. Гуцал

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 24.06.2008
року.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду
Н.С. Водолажська