Справа № 22-а-7136/2008
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2008-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Рядок статзвіту № 41
районний суд Івано-Франківської області, № 2-а16/2008
Справа № 22-а-7136/08
Доповідач: Заверуха О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня
2008 року м.
Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
Заверухи О.Б.,

суддів:
Олендера І.Я., Шавеля Р.М.,

при секретарі
Соколовській А.С.,

з участю
осіб, які беруть участь у справі:

позивач
- ОСОБА_1,

представник
відповідача - Тинів І.Д., довіреність б/н від 12.06.2008 р.,

третя
особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору
- ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Косівсько-Верховинського
об'єднаного військового комісаріату на постанову Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 15 лютого 2008 року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Косівсько-Верховинського об'єднаного військового комісаріату
про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,
-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2007 року позивач звернувся в
суд з адміністративним позовом до Косівсько-Верховинського об'єднаного
військового комісаріату про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за
час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначав, що його звільнення з
посади спеціаліста у зв'язку з скороченням чисельності особового складу на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним, оскільки у відповідності до
ч.ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності і штату працівників у
зв'язку з змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення
на роботі надається працівникам з більшим трудовим стажем, більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці. Вважає, що в порівнянні з іншими він має
більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, в нього немає інших членів
сімї з самостійним заробітком, що стверджується відповідними доказами. Просить
поновити його на посаді та стягнути з відповідача в його користь заробітну
плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Косівського районного суду
Івано-Франківської області позов задоволено,ОСОБА_1поновлено на посаді
спеціаліста у Косівсько-Верховинському об'єднаному районному комісаріаті та
стягнено в його користь 11157,50 грн. заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Зазначена постанова мотивована тим, що
безперервний стаж роботи позивача складає 25 років, його дружина ОСОБА_3 також
була звільнена з роботи 21.11.2006 року з цього ж військового комісаріату, він
також має сина, який не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості. В
інших працівників, які мають право на залишення на роботі видно, що освіта у
них така ж як і в позивача, тому кваліфікація і продуктивність праці в них
однакова. По місцю праці ОСОБА_1 характеризується позитивно, виконує покладені
на нього трудові обов'язки, за добросовісне виконання своїх службових обов'язків
йому неодноразово оголошувались подяки. У відповідності до ст. 235 КЗпП України
суд першої інстанції прийняв рішення про виплату позивачу середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з цією постановою,
Косівсько-Верховинський об'єднаний районний військовий комісаріат подав
апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду в якій
просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову якою відмовити в
задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач на
момент звільнення обіймав посаду спеціаліста. Рівнозначну посаду займала
спеціаліст ОСОБА_2. Згідно нового штатного розпису, введеного в дію з 1.11.2006
року, залишилась тільки одна штатна посада спеціаліста, інші введені посади є
вищими по рангу і тому для їх заміщення позивач повинен був пройти процедуру
конкурсного відбору. При оцінці рівня кваліфікації обох спеціалістів
керівництво військового комісаріату виходило з того, що у спеціаліста ОСОБА_2.
контрактна військова служба з 1990 року, протягом 2001-2002 року вона проходила
навчання за професійною програмою підвищення кваліфікації державних службовців
4-5 категорії в Українській академії державного управління при Президентові
України, отримала відповідне посвідчення, є військовозобовязаною, має
спеціальні курси роботи по персональному комп'ютеру, в 2003 році їй присвоєно
13 ранг державного службовця. Стосовно позивача, то у нього середня спеціальна
освіта за спеціальністю товарознавство промислових та продовольчих товарів,
інших навчальних закладів та будь-якої підготовки не проходив. По обсягу
виконуваних завдань, ОСОБА_1 забезпечував облік призовників по Косівському
району, а ОСОБА_2. облік призовників по Верховинському району та додатково
облік сержантів, солдат і офіцерів запасу. Крім цього, ОСОБА_2. занаходиться у
кадровому резерві держслужби з 1998 року, позивач на такому не перебував. Таким
чином суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку, який не
відповідає фактичним обставинам справи про те, що рівень кваліфікації і
продуктивність праці позивача є однаковим з іншими працівниками. Крім цього,
при вирішенні цієї справи суд першої інстанції не врахував вимог закону, що
регулює порядок проходження державної служби. У відповідності до п. 2 ст. 27
Закону України «Про державну службу», переважне право на просування по службі
мають державні службовці, які досягли найкращих результатів у роботі, виявили
ініціативність, постійно підвищують свій професійний рівень та зараховані до
кадрового резерву.

Представник Косівсько-Верховинського
об'єднаного районного військового комісаріату в судовому засіданні апеляційну
скаргу підтримав, покликався на мотиви, які в ній викладені.

Третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2. апеляційну скаргу
підтримала, вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконне та
необґрунтоване.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
пояснив, що вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою,
просить залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду, пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову суд
першої інстанції виходив з того, що при рівних умовах продуктивності праці і
кваліфікації, перевага надається з врахуванням обставин, які визначені у ч. 2
ст. 42 КЗПП України, а тому, зважаючи на ці обставини, позивачу було надано
перевагу у зайнятті посади спеціаліста військового комісаріату.

Однак, колегія суддів з такими висновками
не погоджується, вважає, що судом першої інстанції були неповністю з'ясовані
обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріальної права,
що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено,
що скорочення штату та чисельності працівників Косівсько-Верховинського
об'єднаного військового комісаріату відбувалося у встановленому законом порядку
та носило дійсний характер. Наказом військового комісара
Косівсько-Верховинського об'єднаного районного військового комісаріату № 216
від 31.10.2006 року спеціаліста ОСОБА_1звільнено з займаної посади на підставі
п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з переходом на новий штат і скороченням
чисельності особового складу.

У відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату
працівників.

Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне
право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що безперервний стаж роботи позивача складає 25 років, він має 13 ранг державного службовця, його
дружина ОСОБА_3 також була звільнена з цього ж військового комісаріату
21.11.2006 року, в його склад сімї входить син ОСОБА_1, який не працює, а
знаходиться на обліку в центрі зайнятості.

В той же час колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції неповністю зясував обставини, які мають значення для
справи, а саме в тій частині, що стосується оцінки рівня кваліфікації та
продуктивності праці ОСОБА_2., яка була залучена до участі в справі в якості
третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору.

В процесі апеляційного розгляду зокрема
встановлено, що ОСОБА_2., яка була залишена на посаді спеціаліста,
перебуває на контрактній військовій службі з 1990 року, протягом 2001-2002 року
проходила навчання за професійною програмою підвищення кваліфікації державних
службовців 4-5 категорії в Українській академії державного управління при
Президентові України про що отримала відповідне посвідчення, в 2003 році їй
присвоєно 13 ранг державного службовця, а з 1998 року у відповідності до
Положення про формування кадрового резерву для державної служби, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України № 199 від 28.02.2001 року перебуває в
кадровому резерві, в 2006 році нагороджена медаллю Міністерства оборони
України. Стосовно обсягу виконуваних завдань, то ОСОБА_2. забезпечує облік
призовників по Верховинському району та додатково облік сержантів, солдат і
офіцерів запасу, а це свідчить про те, що в неї зміст функціональних обов'язків
та обсяг виконуваної роботи є більшим у порівнянні з обсягом роботи позивача.
Колегія суддів зазначає про те, що наведені обставини в процесі апеляційного
розгляду позивач не оспорював та не заперечував.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивач має
переважне право на залишення на посаді спеціаліста, оскільки об'єктивний аналіз
та оцінка рівня кваліфікації та продуктивності праці позивача та ОСОБА_2. дає
підстави вважати, що саме ОСОБА_2. із врахуванням цих критеріїв підлягала
залишенню на посаді спеціаліста.

У відповідності до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неповністю зясував
обставини, які мають значення для справи, невірно застосував норми
матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому,
оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 195,
196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Косівсько-Верховинського
об'єднаного військового комісаріату на постанову Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 15 лютого 2008 року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Косівсько-Верховинського об'єднаного військового комісаріату
про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу
- задовольнити.

Постанову Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 15 лютого 2008 року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Косівсько-Верховинського об'єднаного військового комісаріату
про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу
скасувати та прийняти нову якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Косівсько-Верховинського об'єднаного військового комісаріату про поновлення на
роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити за
безпідставністю.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду
касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання постановою законної
сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч.3 ст. 160
КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: О.Б.
Заверуха

Судді: І.Я.
Олендер

Р.М.
Шавель