Справа № 22-а-4208/2008
Суддя: Романчук О.М.
Дата ухвалення: 2008-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-4208/08 р. Головуючий у 1
інстанції Хрипун О.О.
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2008 року. м. Київ.

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого: Романчук
О.М.,

Суддів: Усенко
В.Г., Бистрик
Г.М.,

при секретарі: Ткачук
О.О.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу
за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі м.
Києва на постанову Господарського суду м. Києва від 18 червня 2007 року у
справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
«Континент-Дистрибюшн» до ДПІ у Печерському районі м. Києва про визнання
нечинними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Господарського суду м. Києва від 18.06.2007 року позовні вимоги
задоволені повністю.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - ДПІ у Печерському районі м.
Києва звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова
суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому вона
підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, яким просить відмовити у
позові повністю.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні
податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі акта
перевірки від 13.03.2006 № 91/03-8/32158226 «Про результати виїзної планової
документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого
законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю «Континент-Дистрибюшн»
(Далі- позивач) за період з 10.10.2002 по 30.09.2005», в якому, зазначено про
порушення позивачем вимог пп. 7.2.1, пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» внаслідок включення до податкового кредиту сум ПДВ
в серпні 2003 року в розмірі 11739,10 грн. на підставі податкової накладної,
виданої ТОВ «Зевс», в травні 2004 року - в розмірі 27587,00 грн., у червні 2004
року - в розмірі 14457,00 грн., у липні 2004 року - в розмірі 30292,00, у
серпні 2004 року - в розмірі 42607,00 грн., у вересні 2004 року - в розмірі
36144,00 грн., у листопаді 2004 року - в розмірі 3415,00 грн., у липні 2005
року - в розмірі 9084,00 грн. на підставі податкових накладних, виданих ТОВ
«Укрреформа», а також у квітні, вересні, жовтні, листопаді 2003 року та
березні-травні 2004 року - в розмірі 6188,00 грн. на підставі податкових
накладних № 0603 від 09.04.2003 року, № 0658 від 15.04.2003 року, № 01381 від 15.09.2003
року, № 01633 від 24.10.2003 року, № 01634, № 01865 від 27.11.2003 року, №
01876 від 28.11.2003 року, № 484 від 12.03.2004 року, № 850, № 851, № 852 від
20.04.2004 року, № 1218, № 1219 від 24.05.2004 року, виданих ТОВ
«Гарантія-Менеджмент», та податкової накладної № 1795 від 24.04.2003 року,
виданої Міжнародним інститутом бізнесу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював придбання товару у
ТОВ «Укрреформа» і ТОВ «Зевіс» та сплачував у складі його вартості ПДВ, на
підтвердження чого отримував від продавців податкові накладні, що
підтверджується сторонами. Вищенаведені податкові накладні оформлені відповідно
до вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану
вартість».

Підставою для нарахування позивачу податкових зобов'язань з заниження суми
ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Укрреформа» і ТОВ «Зевіс» було визнання
недійсними у судовому порядку установчих документів та свідоцтва платника ПДВ
ТОВ «Укрреформа» і ТОВ «Зевіс».

Відповідно до п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» витрати по сплаті податку не включаються до складу податкового
кредиту лише у разі не підтвердження податковими накладними. Інших підстав для
не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку вказаною нормою
не передбачено.

Посилання Відповідача на рішення Голосіївського районного суду міста Києва
від 26.12.2005 року про визнання недійсними установчих документів та свідоцтва
платника ПДВ ТОВ «Укрреформа» судом не приймається до уваги, оскільки Ухвалою
Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2007 року у справі № 2-1969/10
позовна заява ДПІ у Голосіївському районі м. Києва до ОСОБА_1, ТОВ
«Укрреформа», треті особи: Голосіївська РДА у м. Києві, ТОВ
«Континент-Дистрибюшн» про визнання установчих документів ТОВ «Укрреформа»
недійсними залишена без розгляду. Доказів скасування цієї ухвали суду не
надано.

Також, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.01.2007 року
скасоване за нововиявленими обставинами рішення Солом'янського районного суду м.
Києва від 13.11.2003 року у справі № 2-2710 про визнання недійсними установчих
документів та свідоцтва платника ПДВ ТОВ «Зевіс», на яке апелянт посилається в
обґрунтування заперечень проти позову. Ухвалою Солом'янського районного суду м.
Києва від 02.03.2007 року позовна заява ОСОБА_2 до ТОВ «Зевіс», третя особа -
ДПІ у Солом'янському районі м. Києва про визнання недійсними установчих
документів ТОВ «Зевіс» залишена без розгляду.

Крім того, твердження апелянта про
відсутність у ТОВ «Зевіс» статусу платника ПДВ у зв'язку з анулюванням
свідоцтва платника ПДВ на підставі акту анулювання № 803 від 27.02.2004 року,
складеному ДПІ у Солом'янському районі м. Києва на виконання рішення
Солом'янського районного суду м. Києва від 13.11.2003 року, оскільки згідно із
п. 25.2 Положення про Реєстр платників податків на додану вартість,
затвердженого Наказом ДПА України № 79 від 01.03.2000 року, у разі прийняття
судового рішення про анулювання Свідоцтва платника ПДВ датою виключення із
Реєстру є відповідна дата прийняття рішення чи події, а не дата видачі
свідоцтва.

А тому, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позивач мав
право на віднесення вищенаведених сум ПДВ до податкового кредиту на підставі
податкових накладних, складених ТОВ «Зевіс» та ТОВ «Укрреформа».

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції
про те, що відсутність інформації про ідентифікаційний податковий номер та
номер свідоцтва ПДВ покупця товарів у податковій накладній не є суттєвим
порушенням та підставою для визнання даної податкової накладної недійсною.
Зазначене порушення не спростовує достовірності фактичного здійснення позивачем
господарських операцій та сплаті на користь продавців ПДВ у складі вартості
придбаних товарів, та не могло привести до будь-яких порушень в галузі
оподаткування. Продавець товару чи покупець (позивач) не могли внаслідок цієї
помилки уникнути від оподаткування шляхом заниження податкових зобов'язань чи
завищення податкового кредиту шляхом подвійного включення сум ПДВ. До того ж, відповідачем
не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що зустрічними
перевірками встановлені порушення при сплаті податкових зобов'язань з ПДВ
продавцями товарів (робіт, послуг) - ТОВ «Гарантія-Менеджмент» та Міжнародним
інститутом бізнесу.

Суд вважає, що зазначене порушення не може бути підставою для зменшення
позивачу суми податкового кредиту.

Крім того, відповідно до матеріалів справи, недоліки у заповненні
податкових накладних позивачем виправлені.

За таких обставин, позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту
у відповідних податкових періодах ПДВ, сплачений у вартості товарів (робіт,
послуг), придбаних у ТОВ «Гарантія-Менеджмент» та Міжнародного інституту
бізнесу.

Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами» відсутність порушень податкового законодавства
з боку позивача виключає підстави для застосування до позивача штрафних
санкцій, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Крім того, згідно п.2 ст. 71 КАС України - в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про не доведеність
правомірності свого рішення відповідачем.

Суд дав
належну оцінку обставинам справи, вірно застосував Законодавство, яке регулює
ці правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та
процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому в задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити, а постанову
Господарського суду м. Києва від 18 червня 2007 року залишити без змін.

На підставі наведеного та приймаючи до уваги, що суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення
з додержанням норм процесуального права, керуючись ст.ст. 199, 200, 205, 206 КАСУ,
суд

У Х В А
Л И В:

В
задоволенні апеляційної скарги відмовити, а постанову
Господарського суду м. Києва від 18 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАСУ.

Головуючий суддя:

Судді: