Справа № 22-а-8701/2008
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Хрімлі О. Г.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27
серпня 2008 року справа №
22-а-8701/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Яманко В. Г.

суддів:
Малашкевич С. А.

Горбенко К. П.

при секретарі судового
засідання

Денисенко К. С.

за участю представників від

позивача:

ОСОБА_1 - особисто,
не з'явився

відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Старобешівської районної державної адміністрації,
смт. Старобешеве на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19 червня
2008 року по адміністративній
справі № 2-а-9862/08 (суддя
Хрімлі О. Г.) за позовом ОСОБА_1,
с. Новий Світ до
Управління
праці та соціального захисту населення
Старобешівської районної державної адміністрації,
смт. Старобешеве про
зобов'язання провести перерахунок, стягнення
недоотриманої компенсації на оздоровлення за 2002 - 2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся 24 квітня 2008 року до Донецького окружного адміністративного суду
з позовом (арк. справи 1-2) до Управління праці та соціального захисту
населення Старобешівської районної державної адміністрації, смт. Старобешеве
(далі по тексту - УПСЗН Старобешівської районної державної адміністрації) про
визнання дій УПСЗН Старобешівської районної державної адміністрації щодо
відмови у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зобов'язання УПСЗН Старобешівської районної
державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату недорахованої суми
допомоги на оздоровлення згідно статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме 4 мінімальних заробітних плат, які були установлені на
момент виплати, стягнення з УПСЗН Старобешівської районної державної
адміністрації недоотриманої допомоги на оздоровлення за 2002, 2003, 2004, 2005,
2007 роки в сумі 5451 грн. 50 коп.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 19 червня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-9862/08 (арк. справи
25-26) позовні вимоги ОСОБА_1були задоволені частково. Суд першої інстанції визнав
протиправними дії УПСЗН Старобешівської районної державної адміністрації щодо
відмови у виплаті ОСОБА_1. щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі,
встановленому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стягнув з УПСЗН Торезької
міської ради Донецької області за рахунок коштів Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1недоотриману суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007
рік у розмірі 1590 грн., в іншій частині позову відмовив.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати
постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову постанову.

Позивач під час судового розгляду проти апеляційної
скарги заперечував.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив про розгляд
справи без участі його представника.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
заперечення на скаргу, встановила наступне.

ОСОБА_1, 26 листопада 1950 року народження (арк. справи
5), віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1(арк. справи 3).
Позивач є інвалідом 3 групи, що підтверджено посвідченням (арк. справи 3),
довідками МСЕК (арк. справи 4).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що
відповідач за період 2002-2005, 2007 роки не доплатив компенсацію на
оздоровлення на загальну суму 5451 грн. 50 коп.

Згідно довідок УПСЗН Старобешівської районної державної
адміністрації (арк. справи 12, 20) позивачу, як інваліду 3 групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії було сплачено щорічну допомогу на оздоровлення:
за 2002 рік - 25 грудня 2003 року в розмірі 21 грн. 50 коп., за 2003 рік - 18
серпня 2004 року в розмірі 21 грн. 50 коп., за 2004 рік - 7 лютого 2005 року в
розмірі 21 грн. 50 коп., за 2005 рік - 12 жовтня 2005 року в розмірі 90 грн.,
за 2006 рік - 14 червня 2006 року в розмірі 90 грн., за 2007 рік - 11 червня
2007 року в розмірі 90 грн.

Абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на час виплат)
передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам 3 в
розмірі чотирьох заробітних плат. Згідно частин 3, 5, 7 статті 48 вказаного
Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального захисту населення, виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності
чи втрати годувальника, розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Пунктами 1, 3 Порядку фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N 256 з
наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок визначає механізм
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних
структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до
компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 жовтня
2003 року N 1687 були внесені зміни до вищенаведеної постанови Кабінету
Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 та затвердженого нею Порядку
про покладення на управління праці та соціального захисту населення додаткових
завдань щодо ведення персоніфікованого обліку, нарахування та сплати
передбачених законодавчими актами пільгових виплат громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до статті 55 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України» від 16 травня 2008 року № 279-VI постанови
Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного
опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня
їх опублікування. Постанова Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року
N 1687 була опублікована 14 листопада 2003 року в Офіційному віснику
України N 44.

Фактично, повноваження з
питань соціального захисту населення, що постраждало внаслідок Чорнобильської
катастрофи разом з інформаційними базами даних та відповідними документами були
передані Управлінню праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації 25 березня 2004 року за
розпорядженням голови Старобешівської районної державної адміністрації № 182 (арк. справи 32), тобто з 25 березня
2004 року вказане управління є належним відповідачем у справі.

Таким чином, у 2002 році функції по виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення згідно статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» управління праці та соціального захисту населення не здійснювали, тому
висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в цій
частині є вірним, проте суд першої інстанції в постанові підставою для відмови
в задоволенні позовних вимог в цій частині - застосування річного строку для
звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України.

При цьому, колегія суддів з огляду на наведену постанову
Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року N 1687 зазначає, що не
приймає доводів скаржника стосовно того, що управління праці та соціального
захисту з моменту прийняття вказаної постанови не є належними відповідачами в
справах щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення, оскільки статтею 63
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного
бюджету, а управління праці та соціального захисту населення стосовно виплат
щорічної допомоги на оздоровлення є розпорядниками бюджетних коштів в розумінні
пункту 36 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення
керувався статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої
роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для
виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої
влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.
Проте, в цій статті функції щодо встановлення розміру щорічної допомоги на
оздоровлення Кабінету Міністрів України не делеговані, а лише зазначено про те,
що Кабінет Міністрів України може затвердити порядок застосування передбачених
законом пільг.

Крім того, скаржник посилається як на підставу виплат на підпункт
«є» пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою була встановлена виплата щорічної допомоги на оздоровлення
інвалідам ІІІ групи в розмірі 2150 тис. крб. (21 грн. 50 коп.). Вказана
постанова була прийнята Кабінетом Міністрів відповідно до Програми діяльності
Кабінету Міністрів України, схваленої постановою Верховної Ради України від 11
жовтня 1995 року № 373/95-ВР, яка визначала одночасно з бюджетом конкретний
план дій лише на 1996 рік. Крім того, підпункт "є" пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 втратив чинність згідно
з постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року N 562.

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня
2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що інвалідам 3 групи виплата
щорічної допомоги на оздоровлення повинна здійснюватися в розмірі 90 грн.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя» передбачено, що конституційні права та свободи людини і громадянина
є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших
нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів
законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і
забезпечуються захистом правосуддя.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно
законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року визначено, що судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента
України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету
Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів
місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази
керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

При розгляді даної категорії спору апеляційним судом
встановлено, що постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
були прийняті всупереч вимог статей 48, 62 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тому посилання скаржника на цю постанову апеляційним судом не
приймаються та оцінка правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
здійснюється на підставі пункту 1
частини 1 статті 92 Конституції України та статті 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Позивачем в позові заявлено до стягнення щорічної
допомоги на оздоровлення за 2003 рік в розмірі 798 грн. 50 коп. Згідно довідок
відповідача (арк. справи 12, 20) за 2003 рік УПСЗН Старобешівської районної
державної адміністрації було виплачено позивачу 18 серпня 2004 року щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі 21 грн. 50 коп., в той час як за статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції на день виплати) інвалідам 3
групи повинна була сплачуватися щорічна допомога на оздоровлення в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат, визначених на день виплати. Так, згідно
статті 89 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» № 1344-ІV
від 27 листопада 2003 року у редакції Закону України № 1801- ІV від 17 червня
2004 року з 1 січня 2004 року по 31 серпня 2004 року розмір мінімальної
заробітної плати становив 205 гривень на
місяць, тому розмір щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1. за 2003 рік
складає 798 грн. 50 коп. (205 грн. х 4 - 21 грн. 50 коп.), суд першої інстанції
відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині з посиланням на вимоги
статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

За 2004 та 2005 роки УПСЗН Старобешівської районної
державної адміністрації була виплачена позивачу, як інваліду 3 групи, щорічна
грошова допомога на оздоровлення відповідно 7 лютого 2005 року в розмірі
21 грн. 50 коп. та 12 жовтня 2005 року в розмірі 90 грн., в цей період
діяла стаття 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у вищенаведеній редакції, тому з огляду на те, що розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати, сума щорічної допомоги на оздоровлення
розраховується наступним чином:

- за
2004 рік в розмірі 1026 грн. 50 коп. з розрахунку 1048 грн. (262 грн. х 4 -
21 грн. 50 коп., в якому 262 грн. це мінімальний розмір заробітної плати встановлений з 1 січня 2005 року по 31
березня 2005 року статтею 82 Закону України «Про Державний бюджет України на
2005 рік» № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року).

- за 2005 рік в розмірі 1238 грн. з
розрахунку 1328 грн. (332 грн. х 4 - 90
грн., в якому 332 грн. це мінімальний розмір заробітної плати встановлений з 1
вересня 2005 року по 31 грудня 2005 року статтею 83 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року, що був
викладений в новій редакції Законом України від 25 березня 2005 року N
2505-IV). суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог в цій
частині з посиланням на вимоги статті 99 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Стосовно виплати позивачу, як інваліду 3 групи, сум
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік колегія суддів зазначає, що суд
першої інстанції правильно визначився з тим, що виплата повинна була
здійснюватися в порядку, встановленому абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат
станом на день виплати. За даними відповідача (арк. справи 12, 20) сума
допомоги на оздоровлення позивачу була виплачена 11 червня 2007 року в
розмірі 90 грн., в той час, як за вказаним законом сума допомоги повинна була
скласти 1680 грн. (420 грн. х 4, в якому
420 грн. це мінімальний розмір заробітної плати встановлений з 1 квітня 2007
року по 30 червня 2007 року статтею 76 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року). З врахуванням виплаченої
суми стягненню підлягає щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік в
розмірі 1590 грн. (1680 грн. - 90 грн.). Колегія суддів дійшла до
висновку, що судом першої інстанції застосований правильний розрахунок належної
до виплати суми, проте невірно визначено найменування відповідача, так в
резолютивній частині постанови зазначено про стягнення недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2007 рік з УПСЗН Торезьської міської ради Донецької
області, а відповідачем по справі є УПСЗН Старобешівської районної державної
адміністрації.

При визначенні щорічної допомоги на оздоровлення за 2007
рік апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України N
6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії
громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 30 статті 71 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік”, яким було зупинено на 2007 рік дію частини 4
статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого положення
статті 48 підлягають застосуванню у 2007 році.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до
виконання на території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

При вирішенні цього спору, колегією суду було враховано,
що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами
внесеними Законом України від 9 лютого 2006 року N 3436-IV, кожна фізична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами
міжнародного права. У параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини по
справі "Кечко проти України" (заява №
63134/00) від 8 листопада 2005
року визначено, що поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1
Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні
речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві:
деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть
також розглядатись як “майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях
вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав
відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний
інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення
Європейський суд з прав людини зауважує,
що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм
робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити
виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо
чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на
відсутність бюджетного фінансування в обсязі передбаченому Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», для здійснення соціальних
виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого
законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного
бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції
України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність,
утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стосовно посилання відповідача та застосування судом
першої інстанції до спірних правовідносин процесуального строку для звернення з
позовом до суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 3 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Застосування цієї норми Цивільного кодексу України, до правовідносин щодо
виплати щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи узгоджується з тим, що згідно частини 3 статті 1
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» державна політика в галузі соціального
захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і
праці на забруднених територіях, серед інших, базується на принципах пріоритету
життя та здоров'я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної
відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці,
соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи

Обов'язок держави перед громадянами за шкоду, завдану
внаслідок Чорнобильської катастрофи визначений статтею 13 Закону України «Про
статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796. Зазначена стаття передбачає, що
Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та
зобов'язується відшкодувати її за у тому числі (пункт 3) матеріальні втрати, що
їх зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою,
відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. Крім
того, частиною 1 статті 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» від 8 лютого 1995 року № 39/95-ВР передбачено, що право на
подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю
особи, не обмежується строком давності.

Згідно частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто він повинен з'ясовувати ті
обставини чи порушення закону, у яких на думку особи, що подала скаргу, суд
першої інстанції допустив помилки; однак якщо при такому з'ясуванні буде
встановлено порушення закону, що призвели до неправильного вирішення справи,
поза межами оскарження, суд апеляційної інстанції може вийти за ці межі.

Виходячи з вищевикладеного, з врахуванням приписів частини
1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову з порушенням
матеріального та процесуального права, що обумовлює скасування постанови суду
першої інстанції та прийняття нової постанови з частковим задоволенням позовних
вимог у відповідності до норм права, застосованих при вирішенні цього спору для
забезпечення захисту прав та інтересів фізичної особи від порушень з боку
суб'єкту владних повноважень.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198,
202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації, смт. Старобешеве на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 19 червня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-9862/08 задовольнити.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-9862/08 за позовом ОСОБА_1, с. Новий Світ до Управління праці та
соціального захисту населення Старобешівської районної державної адміністрації,
смт. Старобешеве про зобов'язання провести перерахунок, стягнення
недоотриманої компенсації на оздоровлення за 2002 - 2007 роки - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, с. Новий Світ до Управління праці
та соціального захисту населення Старобешівської районної державної
адміністрації, смт. Старобешеве про зобов'язання провести перерахунок,
стягнення недоотриманої компенсації на оздоровлення за 2002 - 2007 роки
задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов щодо не
донарахування та не виплаті ОСОБА_1, с. Новий Світ щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки в розмірі, передбаченому абзацом 2 частини
4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації, смт. Старобешеве недоотриману щорічну
допомогу на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки на загальну суму 4653
грн., з якої за 2003 рік - 798 грн. 50 коп., за 2004 рік - 1026 грн. 50 коп.,
за 2005 рік - 1238 грн., за 2007 рік - 1590 грн. на користь ОСОБА_1, с. Новий
Світ за рахунок коштів Державного бюджету України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання постанови у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови складені,
підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому
засіданні 27 серпня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в повному
обсязі.

Повний текст
постанови складений та підписаний колегією суддів 1 вересня 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
С.А.Малашкевич

К.П.Горбенко

З оригіналом згідно:

Суддя
В.Г.Яманко