Справа № 22-а-6039/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2008 року
справа № 22-а-6039/08

Приміщення суду
за адресою: м.Донецьк, бульвар Шевченко, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Білак С.В.

суддів: при секретарі з участю сторін: позивача представника відповідача

Сухарьок М.Г., Гаврищук Т.Г. Безруковій В.М. ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому апеляційні скарги

судовому засіданні Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської міської ради
Головного управління державного казначейства України в Донецькій
області

на постанову

Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від

11.04.2008 року

по справі

№ 2-а-18/08
/суддя Лаврушина О.М./

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради,
Головного управління державного казначейства України в Донецькій області

про

стягнення заборгованості з виплати допомоги на
оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради,
Головного управління державного казначейства України в Донецькій області про
стягнення заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення.

Постановою Добропільського
міськрайонного суду від 11.04.2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської міської ради, Головного
управління державного казначейства України в Донецькій області про стягнення
заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення було задоволено частково. Визнано відмову Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської міської ради у виплаті
недоотриманої суми на оздоровлення неправомірною. Стягнуто на користь ОСОБА_1
з Державного бюджету в особі Головного управління Державного казначейства
України в Донецькій області недоотриману суму на оздоровлення за 2000-2007 роки
у сумі 6051 грн. 50 коп. В задоволенні
вимог в іншій частині відмовлено.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач
дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції 1 категорії інвалідом 2 групи та перебуває на обліку у
відповідача.

Позивачеві
фактично нараховано та сплачено щорічна грошова допомога на оздоровлення у
2000 році в сумі 21 грн. 50 коп.; 2001 р. в сумі 21 грн. 50 коп., у 2002 р. в
сумі 21 грн. 50 коп., у 2003 р.- не сплачувалась, у 2004 р. в сумі 21 грн. 50
коп., у 2005 р. в сумі 90 грн. 00 коп., у 2006 р. в сумі 90 грн. 00 коп., у
2007 р. в сумі 120 грн. 00 коп.

Тобто
судом було встановлено, що фактично за період з 2000 по 2007 роки відповідачем
було недоплачена позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 6051 грн.
50 коп.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати і в задоволенні
позовних вимог позивачу відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що
судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, він здійснював виплати, керуючись постановами
Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від
12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав
доводи апеляційної скарги.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти доводів
апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги представника відповідача, заперечення проти доводів апеляційної скарги
позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції
змінити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії,
інвалідом 3- ї групи з 2000 по 2006 рр., з 2007 року - 2-ї групи (а.с. 6, 7).

Згідно довідки відповідача, позивачу було сплачено
компенсаційні суми на оздоровлення за
2000 році в сумі 21 грн. 50 коп.; за 2001 р. в сумі 21 грн. 50 коп., за
2002 р. в сумі 21 грн. 50 коп., за 2003 р.- не сплачувалась, за 2004 р. в сумі
21 грн. 50 коп., за 2005 р. в сумі 90 грн. 00 коп., за 2006 р. в сумі 90 грн.
00 коп., за 2007 р. в сумі 120 грн. 00 коп. (а.с.4-5).

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ
передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, другої групи інвалідності -
п»ять мінімальних заробітних плат, третьої групи інвалідності - чотири
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",
конкретні розміри всіх видів доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати.

Встановлений
постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року "Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",
розмір щорічної допомоги на оздоровлення до липня 2005 року не збільшувався, в
той час як Законами України "Про встановлення мінімальної заробітної плати
на 2001 рік", "Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2002 рік",
"Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік",
"Про Державний бюджет України на 2004 рік", "Про Державний
бюджет України на 2005 рік", «Про Державний бюджет на 2007 рік» розмір
мінімальної заробітної плати збільшувався неодноразово. Визначені наведеною
постановою та постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005
року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміри щорічних грошових виплат на
оздоровлення значно нижчі за відповідні, передбачені ст. 48 Закону України
"Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", кратні розміри мінімальної заробітної плати, і тому виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами,
до спірних правовідносин суд застосував нормативний акт вищою юридичної сили -
Закон України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХП.

Таким
чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача недовиплачені суми
щорічної допомоги на оздоровлення за 2003,
2004, 2005, 2007 роки.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції не правильно дійшов до висновку,
визнавши дії відповідача правомірними при
нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році, так як дія абзацу
другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-ІУ (3235-15) від
20.12.2005 р. "Про Державний бюджет України на 2006 рік", який до
теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Суд
першої інстанції допустив помилку щодо зобов'язання відповідача провести перерахунок
щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2000-2002 роки. Ці вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки виплату щорічної допомоги на оздоровлення
хоча і здійснюють органи соціального захисту населення, але починаючи тільки з
29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 04.03.2002 року № 256 (із змінами та доповненнями), а також відповідно
до Закону України № 2638-Ш від 11.07.2001 року. Таким чином, позивач пред'явив
позовні вимоги до неналежного відповідача у справі.

Тому в
частині стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2002
роки, колегія суддів вважає за необхідне відмовити саме до цього відповідача.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів вважає, що з відповідача за рахунок державного
бюджету на користь позивача необхідно стягнути недоотримані суми допомоги на
оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на момент виплати у загальній сумі - 3 063 грн. 00 коп., а саме: в 2003 році -
(205грн. х 4 - 21.50) = 798 грн.50 коп.; в 2004 році -(205 грн. х 4 - 21 грн.
50 коп. = 798 грн. 50 коп.; в 2005 році - (332 грн. х 4 - 90 грн. 00 коп. = 1
238 грн. 00 коп.), в 2007 році - (420 грн. х 5 - 120.00 = 1980 грн.), а всього
на загальну суму 4815 грн.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195-196, п. 2 ч. 1 ст. 198, 202,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Добропільської міської ради -
задовольнити частково.

Постанову
Добропільського міськрайонного суду від 11.04.2008 року по справі №
2-а-18/08 року за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської міської ради, Головного
управління державного казначейства України в Донецькій області про стягнення
заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення скасувати в частині визнання
дій Управління праці та
соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо відмови у
виплаті ОСОБА_1 заборгованості з
допомоги на оздоровлення за 2000, 2001, 2002, 2006 роки і стягнення з Управління праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_3 заборгованості з допомоги на оздоровлення за
2000, 2001, 2002, 2006 роки.

Стягнути
з Управління праці та
соціального захисту населення Добропільської міської ради за рахунок
державного бюджету на користь ОСОБА_1
заборгованість з допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки
в сумі 4815 грн.

Відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Управління
праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради про
стягнення коштів на оздоровлення за 2000-2002 роки, 2006 рік.

Постанову
Добропільського міськрайонного суду від 11.04.2008 року по справі № 2-а-18/08 в
частині визнання дій Управління праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 заборгованості з допомоги на оздоровлення за
2003, 2004, 2005, 2007 роки - залишити
без змін.

Вступна
та резолютивна частина постанови проголошена 11 червня 2008 року, в повному
обсязі постанова складена 16 червня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя:
С.В.Білак

Судді:
Т.Г.Гаврищук

М.Г.Сухарьок