Справа № К-28719/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.,

суддів:

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Мойсюка М.І.,

Юрченка В.В.,

при секретарі судового засідання Полинько Д.М.,

за участю представника відповідача Ліхобабіної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Миронівської районної
державної адміністрації Київської області про скасування розпорядження,
поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди, яка переглядається
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миронівського районного суду
Київської області від 11 квітня 2006
року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 липня 2006 року

установила:

У лютому 2006 рокуОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Миронівської
районної державної адміністрації Київської області про скасування
розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що з квітня 1996 року по вересень 2005 року
працювала у Миронівській районній державній адміністрації звідки розпорядженням
голови райдержадміністрації від 5 вересня
2005 року № 350 її звільнено з посади начальника відділу з питань
внутрішньої політики на підставі пункту 1
статті 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією відділу.

Посилаючись на те, що жодних змін в
організації виробництва і праці не відбулось, а мало місце лише перейменування
відділу та дещо розширено його функції, просила суд скасувати вказане
розпорядження, поновити на роботі на
посаду завідуючої сектором з питань внутрішньої політики, зв'язків з громадськими організаціями та засобами масової інформації,
виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Миронівського районного суду Київської області
від 11 квітня 2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської
області від 18 липня 2006 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзіОСОБА_1, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та процесуального права, просить ухвалені судові
рішення скасувати та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення представника
відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що на виконання Указу Президента
України від 3 квітня 2005 року № 593 «Про вдосконалення структури місцевих
державних адміністрацій», постанови Кабінету
Міністрів України від 12 березня 2005 року
№ 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних
адміністрацій», розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 10 червня 2005 року № 316 «Про упорядкування
структури Київської обласної державної адміністрації» розпорядженням
голови Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 29 червня 2005 року № 233 проведено упорядкування
структури апарату шляхом ліквідації відділу контролю, відділу роботи із
зверненням громадян, юридичного відділу, відділу з питань діяльності
правоохоронних органів, оборонної та мобілізаційної роботи,
фінансово-господарського відділу та відділу з питань внутрішньої політики, із
скороченням у цих підрозділах усіх посад.

Працівники
відділів, в тому числі іОСОБА_1, яка
займала посаду начальника відділу з питань внутрішньої політики, були
попереджені про наступне вивільнення.

Цим же розпорядженням у апараті
райдержадміністрації утворені нові підрозділи і, зокрема, сектор з питань
внутрішньої політики, зв»язків з громадськими організаціями та засобами масової
інформації.

Розпорядженням голови Миронівської районної державної
адміністрації від 5 вересня 2005 року № 350
ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП
України у зв'язку з ліквідацією відділу.

Відмовивши у задоволенні позову суд першої інстанції, а
апеляційний суд погодившись з таким
висновком, виходив з того, що відбулася ліквідація відділу, де працювала
позивачка, пройшло скорочення штату
працівників, утворено новий

сектор для зайняття посади завідувача в якому
встановленні вищі кваліфікаційні вимоги і якимОСОБА_1 не відповідає.

Проте з такими висновками
погодитися не можна.

ОСОБА_1 перебувала на державній,
тобто публічній службі.

Правові, організаційні, економічні
та соціальні умови реалізації громадянами України права на державну службу
врегульовані Законом України «Про державну службу».

За змістом частини першої статті 30
Закону України «Про державну службу» підстави припинення державної служби
можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України,
та спеціальними, які наведені в цьому Законі.

Відповідно до пункту 1 частини
першої статті 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або
перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності або
штату працівників. При цьому, як то встановлено правилами частини другої цієї
статті, звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Це означає, що у разі перетворення одного структурного
підрозділу особи публічного права в інший або його перепрофілюванні звільнення
зі служби може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи
штату працівників, а звільнення у зв»язку із ліквідацією можливе у разі, коли
ліквідується юридична особа, а не її структурний підрозділ.

Саме по собі перетворення, без скорочення штату не може
бути підставою для звільнення з публічної служби.

ОскількиОСОБА_1 звільнена у зв»язку з ліквідацією лише
структурного підрозділу юридичної особи, суди попередніх інстанцій цій обставині
належної оцінки не дали, а свої висновки щодо скорочення штату належно не
обґрунтували та залишили поза увагою доводи позивачки про застосування щодо неї
кваліфікаційних вимог запроваджених після відмови у переведенні на посаду
завідувача новоутвореного сектора, то висновки про правомірність припинення
державної служби позивача є передчасними.

Наведені порушення вимог законодавства, що допущені судами попередніх
інстанцій є підставою для скасування
ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої
інстанції, оскільки суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, а оскарженні рішення не
відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України
щодо законності та обґрунтованості.

Керуючись статтями 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 11 квітня 2006
року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 липня 2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами у строк та у порядку
визначеними статтями 237-239 КАС України.

Головуючий
М.І. Цуркан

Судді: М.І.
Гурін

М.Г. Кобилянський

М.І. Мойсюк

В.В. Юрченко