Справа № К-36085/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16
квітня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного
суду України у складі:

головуючого: Панченка О.Н.
(доповідача),

суддів:
Голубєвої Г.К.,

Смоковича М.І.,

Харченка В.В.,

Штульмана І.В.,

при секретарі: Сидорович О.В.

за участю:

- прокурора Закарпатської області Комаса
О.Ю.,

- представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3,

- представника Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради -
Павлюка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві
касаційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області Петруні А.Л.

на постанову апеляційного суду Закарпатської області від
26 жовтня 2006 року

у справі №2а-401/06

за позовом ОСОБА_1

до Закарпатської обласної державної адміністрації,
Виконавчого комітету Ужгородської міської ради

про скасування рішення Виконавчого комітету Закарпатської
обласної Ради депутатів трудящих,

встановила:

В травні 2003 року
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в
обґрунтування якого посилалась на те, що її чоловік ОСОБА_2, який помер у 1974
році, 19 лютого 1953 року згідно договору купівлі-продажу, завіреному
Ужгородською державною нотаріальною конторою, придбав ½ частину будинку
АДРЕСА_1

28 грудня 1961 року
Рішенням Виконавчого комітету Закарпатської обласної Ради депутатів трудящих за №037с, на підставі
Постанови Ради Міністрів Української РСР «Про недоліки в роботі по боротьбі з
використанням приватними особами будинків з метою одержання великих нетрудових
прибутків» №3746-356с від 31 грудня 1951 року, право власності чоловіка на
володіння ½ частиною будинку АДРЕСА_1 - скасовано, вказана частина
будинку зарахована на баланс комунального господарства міста.

Постановою Кабінету
Міністрів Української РСР «Про зміну і визнання такими, що втратили чинність,
рішень Уряду УРСР у зв'язку із прийняттям Закону УРСР «Про власність» №163 від
22 серпня 1991 року»
Постанова Ради Міністрів Української РСР «Про недоліки в роботі по боротьбі з
використанням приватними особами будинків з метою одержання великих нетрудових
прибутків» №3746-356 від
31 грудня 1951 року визнана такою, що втратила чинність, і тому позивач
просила скасувати Рішення Виконавчого комітету Закарпатської обласної Ради депутатів трудящих за №037с від 28 грудня
1961 року та визнати за ОСОБА_2 право власності на ½ частиною будинку
АДРЕСА_1, а у разі неможливості повернення вилученого майна - вирішити питання
компенсації його вартості.

Постановою
Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2006 року
в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не являлась
власником спірної частини будинку. Оскільки спадщина після смерті її чоловіка
не відкривалась, права власності позивачки порушені не були, тому вона не має
адміністративної процесуальної правоздатності.

Постановою
апеляційного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2006 року постанову суду
першої інстанції скасовано, позов задоволено: Рішення Виконавчого комітету
Закарпатської обласної Ради депутатів трудящих за №037с від 28 грудня 1961 року
скасовано.

В обґрунтування свого
рішення суд апеляційної інстанції послався на те, що Рішення Виконкому
Закарпатської обласної Ради депутатів трудящих від 28 грудня 1961 року №037с
прийнято на підставі постанови Ради Міністрів Української РСР від 31 грудня
1951 року №3746-356, яка втратила чинність, є таким, що порушує право позивача
на зазначене майно, і тому воно підлягає визнанню незаконним і скасуванню.

Крім того, посилання
суду першої інстанції на ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд вважає помилковим тому, що ОСОБА_1 з позовом до суду
звернулась ще у травні 2003 року, тобто до набрання чинності Кодексу
адміністративного судочинства України.

В касаційній скарзі
перший заступник прокурора Закарпатської області Петруня А.Л., посилаючись на
порушення норм матеріального і процесуального права судом апеляційної
інстанції, просить скасувати постанову апеляційного суду Закарпатської області
від 26 жовтня 2006 року,
залишивши в силі постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 07 серпня 2006 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо
обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у
справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Постановляючи рішення суди виходили з того, що даний спір
є справою адміністративної юрисдикції. Проте, з такими висновками погодитися
неможливо.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією із сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами
першої та апеляційної інстанцій, спірні правовідносини між сторонами виникли, у
зв'язку з позбавленням права власності чоловіка ОСОБА_1 на володіння ½
частиною будинку АДРЕСА_1 та зарахуванням вказаної частини будинку на баланс
комунального господарства міста.

Однак цей спір - не публічно-правовий, оскільки його
предметом є право на нерухоме майно, яке, як вважає позивач, порушено.
Скасування рішення виконкому передбачає поновлення майнових прав ОСОБА_1, як
дружини померлого чоловіка. Таким чином, судові рішення ґрунтуються на
помилковому розумінні процесуального законодавства, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки позивач звернувся з позовом до
суду у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, який
передбачає вирішення даного спору, колегія суддів Вищого адміністративного суду
України, враховуючи ст. ст. 157, 220, 223, 228 Кодексу адміністративного суду
України, дійшла висновку про скасування вказаних судових рішень, закриття
провадження в адміністративному судочинстві за таким позовом, передавши дану
справу для вирішення в порядку позовного провадження за нормами Цивільного
процесуального кодексу України до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.
160, 167, 157, 220, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області Петруні А.Л. задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 07 серпня 2006 року та постанову апеляційного суду Закарпатської
області від 26 жовтня 2006 року скасувати.

Провадження в адміністративному
судочинстві у справі №2а-401/06 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної
державної адміністрації, Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про
скасування рішення Виконавчого комітету Закарпатської обласної Ради депутатів
трудящих закрити.

Справу №2а-401/06 направити до суду першої
інстанції для вирішення в порядку позовного провадження за нормами Цивільного
процесуального кодексу України до Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) О.Н. Панченко

Судді: (підпис) Г.К. Голубєва

(підпис)
М.І. Смокович

(підпис) В.В. Харченко

(підпис) І.В. Штульман

З оригіналом згідно.