Справа № 22-а-3924/2008
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2008-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №
Головуючий у І інстанції: Сітайло Л.Г.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2008 року м. Київ

Колегія
суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого -
судді Межевича М.В., суддів Бабенка К.А. та Глущенко Я.Б., при секретарі Кірієнко І.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 25 червня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату,
Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірним
рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2006 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом, який
в послідуючому уточнив до Київського
міського військового комісаріату (далі, відповідач - 1), Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві (далі, відповідач-2) про визнання
неправомірним рішення відповідача-1 від 13.04.2006 року, яким відмовлено
позивачу в призначенні пенсії за вислугу років та про зобов»язання вчити дії по
її призначенню.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 25.06.2007 року в
задоволенні позову відмовлено. Рішення суду вмотивоване тим, що при відмові
позивачу в призначенні пенсії, як військовослужбовцю, за вислугу років,
відповідачем були дотримані норми Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
та деяких інших осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних
правовідносин.

Представник
позивача за довіреністю подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200
КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що позивач при звільненні з військової служби
05.04.1966 року в запас за ст. 59 пункту «в» не досяг 45-ти річного віку і не
мав загальний трудовий стаж 25 календарних років, з яких не менше 12
календарних років і 6 місяців військова служба.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом
Міністра оборони СРСР №0431 від 05.04.1966 року позивача звільнено в запас за
ст. 59 пункт «в», що в Збройних Силах СРСР проходив службу з липня 1952 року та
на час звільнення він мав повних 32 роки.

Наведене свідчить про те, що під час звільнення з військового служби
позивач не мав ані 45-річного віку, ані 25 років загального трудового стажу,
визначених як обов»язковими умовами п. «б» ст. 12 Закону України» Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Також, системний аналіз положень вказаного Закону (преамбула, ст. 2 та ст.
50) дає підстави колегії суддів зробити висновок, що цей нормативний акт
передбачає пенсійне забезпечення саме військовослужбовців, а не
військовозобов»язаних і вказує на те, що усі умови, викладені в п. «б» ст. 12 Закону, повинні виконуватися
тоді, коли особа на день звільнення зі служби має право на пенсію та перебуває
в статусі військовослужбовця.

Крім того, колегія суддів рахує необхідним зазначити, що оскільки позивач
втратив зв»язок з військовою службою, то трудовий стаж після звільнення з
військової служби не може бути підставою для призначення йому пенсії як колишньому військовослужбовцю, т.я. на
день звільнення зі служби не мав достатньої вислуги років, що давало б йому
право на пенсію за вислугу років.

Оскільки доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду
першої інстанції не спростовують, то колегія суддів їх до уваги не приймає.

З врахуванням вище викладеного та беручи до
уваги те, що постанова Солом'янського районного суду м. Києва від 25 червня
2007 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України і прийнята з правильним
застосуванням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів не
знаходить підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 та 254 КАС України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Солом'янського районного суду м. Києва від
25 червня 2007 року - без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий :

Судді: