Справа № 22а-3423/2008
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий у І інстанції -
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Бараненка І.І., Маслія В.І.

при
секретарі: Трибой
І.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Баранівського районного суду
Житомирської області від 03.05.2007 року
по справі за її позовом до Державної
податкової інспекції у Баранівському районі, третя особа - ОСОБА_2 про
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1
звернулася до Баранівського районного суду Житомирської області з адмінпозовом
до Державної податкової інспекції у Баранівському районі, третя особа - ОСОБА_2
про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
та стягнення моральної шкоди.

Постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 03.05.2007 року позов задоволено
частково: стягнуто з відповідача на користь позивачки 815,98 грн. вихідної
допомоги. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись
з вищезазначеною постановою, позивачка подала
апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну
постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог
та постановити нову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В
своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення.
Зазначає, що постанову винесено з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а також судом не в повній мірі з'ясовано всі обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 8
грудня 2000 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до Баранівської
міжрайонної державної податкової інспекції на посаду головного спеціаліста
бухгалтерії.

11.03.2003 року позивачку переведено
на посаду старшого державного податкового інспектора відділу інформатизації та
обліку.

Наказом ДПА України від 24.12.2005
року було затверджено програму реорганізації органів державної податкової
служби, відповідно до якого Баранівська МДПІ реорганізована шляхом поділу на
Баранівську та Романівську ДПІ. У зв'язку з реорганізацією установи, всі
працівники були попереджені про майбутнє звільнення.

21.06.2006 року ОСОБА_1 звільнено з
роботи за пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України. Проте,
рішенням Баранівського районного суду від 23.11,2006 року її було поновлено на
роботі на посаді старшого державного податкового інспектора сектору
інформатизації процесів оподаткування ДПІ у Баранівському районі.

Вказане вище рішення суду було
виконано, що підтверджується наказом начальника податкової інспекції № 22-О від
8 грудня 2006 року про поновлення на роботі. Крім того, позивачку було
попереджено про наступне звільнення за скороченням штату працюючих.

26 лютого 2007 року наказом № 9-О
ОСОБА_1 було знову звільнено з посади старшого державного податкового
інспектора сектору інформатизації процесів оподаткування у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці за пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про
працю України.

Апелянт вважає звільнення
незаконним, оскільки на день звільнення минуло більше як два місяці з дня
попередження про наступне звільнення, в день звільнення їй не пропонували іншу
роботу, хоча в наявності були посади, які вона могла зайняти, при звільненні їй
не виплатили вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати. Крім
того відповідачем не було враховано, що вона навчається у вищому навчальному закладі
та раніше була членом профспілкового комітету інспекції. Діями відповідача їй
заподіяно моральну шкоду, оскільки вона позбавлена заробітної плати, не має
можливості оплачувати навчання. За таких підстав позивачка і звернулася до суду
за захистом свого порушеного права.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1
ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів знаходить, що при вирішенні
даного спору Баранівським районним судом Житомирської
області було правильно
застосовано норми матеріального та процесуального права та вірно вирішено
заявлений спір.

При цьому
апеляційна інстанція виходить з того, суд першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо належного обґрунтування позовних вимог лише в частині стягнення
вихідної допомоги.

Відповідно до статті 49-1 Кодексу
Законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві,
в установі організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також уразі відмови працівника від переведення на іншу роботу
на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом
звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Виходячи з положень статті 44
Кодексу Законів про працю України, при припиненні трудового договору з підстав
зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується
вихідна допомога у розмірі не менше
середньомісячного заробітку.

Судова колегія повністю погоджується
з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем при звільненні
норми ст. 44 Кодексу законів про працю України та стягнення з останнього
вихідної допомоги в розмірі 815,98 грн..

Апеляційна інстанція вважає за
необхідне відмітити, що в зв'язку з реорганізацією податкової інспекції, з
червня 2006 року посада, на яку ОСОБА_1 була поновлена рішенням суду від
23.11.2006 року, тобто на час поновлення, в податковій інспекції у
Баранівському районі вже не існувала, тому позивачка 8.12.2006 року була
попереджена про майбутнє звільнення з посади старшого державного податкового
інспектора сектору інформатизації процесів оподаткування. Апелянту було
запропоновано роботу на інших вакантних посадах, яку вона
могла виконувати. Враховуючи, що
ОСОБА_1 не погодилася виконувати запропоновану їй роботу, вона була звільнена.
Жодних письмових або усних заяв про переведення на іншу посаду від ОСОБА_1 до
керівництва ДПІ у Барановському районі не надходило. 26.02.2007 року про
відмову позивачки від запропонованих вакантних посад було складено відповідний акт.

Колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції правомірно не взято до уваги посилання позивачки про
протиправність її звільнення з підстав
членства останньої у профспілковому комітеті, оскільки такий не функціонував в інспекції.

Проаналізувавши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції зроблено правильний висновок про правомірність дій начальника
податкової інспекції при винесенні наказу про звільнення та правильне
застосування при цьому норм чинного законодавства. Отже, судова колегія не вбачає в діях відповідача порушень прав апелянта, за
винятком невиплати вихідної допомоги, а тому не вбачає підстав для поновлення
позивачки на раніше займаній посаді, не встановивши правових обставин для
скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

З урахуванням наведеного
вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і
підстав для його скасування не вбачається. За таких підстав апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову Баранівського районного суду
Житомирської області від 03.05.2007 року
по справі за її позовом до Державної
податкової інспекції у Баранівському районі, третя особа - ОСОБА_2 про
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди - підлягає
залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.
2, 9, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 03.05.2007 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного
місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді: