Справа № 22-а-5563/2008
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а -5563/08
Головуючий в суді І інстанції - Гончаренко Т.В.
Суддя доповідач -Бистрик Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
липня 2008 року м.
Київ

Колегія
суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого
судді Бистрик Г.М.,

Суддів: Усенка В.Г.,

Попович
О.В.,

при
секретарі Ткачук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Києві апеляційну скаргу відповідача
Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської районної
державної адміністрації Черкаської області на постанову Звенигородського
районного суду Черкаської області від 10.07.2007 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області
про стягнення недоплаченої разової щорічної допомоги учаснику війни-,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2007 року позивачка звернувся з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації
Вінницької області про стягнення невиплаченої разової щорічної грошової
допомоги учаснику війни за 2004-2007 роки в сумі 3456,64 грн., вказуючи, що вона є учасником війни і згідно
ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» має право на отримання щорічно до 5 травня відповідного року разової
грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, проте
Управлінням праці та соціального захисту населення Звенигородської районної
державної адміністрації зазначена допомога в 2004 році йому не була виплачена,
а в 2005 і 2006 роках була виплачена у розмірі по 50,00 грн., в 2007 році - 55
грн. з посиланням на Закон України «Про державний бюджет України» на відповідні
роки. Під час розгляду справи в судді першої інстанції позивачка уточнила свої
вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь 494,65 грн. в рахунок
відшкодування втрат від інфляції та трьох процентів річних від прострочених сум
платежів, які становлять 150, 58 грн., які вона зазнала внаслідок несвоєчасно
проведених відповідачем виплат.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від
26.07.2007 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Управління праці та
соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації
Черкаської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову
суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального
та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та ухвалити
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова суду - частковій зміні .

Відповідачем оскаржується рішення суду в частині стягнення з нього суми
разової щорічної грошової допомоги за 2004-2007 роки в розмірі іншому, ніж
передбачено Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки.

Колегією суддів встановлено, що позивачка являється учасником війни, що
підтверджується посвідченнямНОМЕР_1, і має право на пільги, встановлені
законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам
війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій
за віком.

Частиною 3 ст. 2
Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
встановлено, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим
Законом, є недійсними.

Законами України
«Про Державний бюджет України» на 2004-2007 роки зупинено дію положень Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни та
встановлений інший розмір такої виплати, виходячи із обсягу видатків, виділених
на цю мету при формуванні показників Державного бюджету.

Обговорюючи питання про можливість застосування до
спірних правовідносин Закону України «Про Державний бюджет України» на
відповідні роки, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та
законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти,
прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня
2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що
відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню
судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні
права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст
та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод
(абз.1 п.19).

Конституцією України,
Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття
1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і
свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а
їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і
свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг
при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути
звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і
свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати
місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах
воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Рішеннями Конституційного Суду України роз'яснено, що
окремі положення Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або
обмеження пільг, компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають
Конституції України.

Встановлений частиною другою статті 95 Конституції
України, частиною другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин,
які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи
змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених
іншими законами України, зокрема Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», та не може будь-яким чином змінювати
визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного
Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись
від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Встановлення Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні
роки, розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни,
виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії громадян,
визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту». Залишивши незмінним зміст права на отримання щорічної разової
грошової допомоги, Закони про Державний бюджет України на відповідні роки
звузили обсяг цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і
водночас фактично скасували конституційну гарантію забезпечення належних умов
існування ветеранів війни.

Суд першої інстанції при розрахунку суми разової щорічної
допомоги, обґрунтовано керувався положеннями Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки.

Відповідно до ст. ст. 1, 6 Закону України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»
від 19.10.2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності
та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого органу, яку виплачують за рахунок коштів відповідного
бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з
бюджету, коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування
України, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на
їх виплату з бюджету.

Суд першої інстанції невірно застосував, ч. 2 ст. 625 ЦК
України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором, або законом, оскільки Управління
праці та соціального захисту населення Звенигородської районної державної
адміністрації Черкаської області є державною установою, яка не є кредитором.

Колегія суддів, приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від
прострочених сум платежів в розмірі 150,58 грн. підлягає скасуванню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч.1 п.3, 202
ч.1 п.4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову
суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального
або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198,
202, 205, 207 КАС України,
колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Управління праці та соціального захисту
населення Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області -
задовольнити частково.

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.07.2007
року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації
про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги учаснику війни - задовольнити
частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Звенигородської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 недоплачену
їй разову щорічну грошову допомогу як учаснику війни за 2004 - 2007 роки в сумі
3456,64 грн., та 494,65 грн. в рахунок відшкодування втрат від інфляції
внаслідок несвоєчасно проведених виплат.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Звенигородської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1140 грн. в
рахунок відшкодування понесених нею витрат по оплаті за надану юридичну
допомогу.

В задоволенні позову, в частині відшкодування трьох процентів річних від
прострочених сум платежів в розмірі 150, 58 грн. - відмовити.

Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської районної
державної адміністрації звільнити від сплати судового збору на підставі ст. 4
п. 34 Декрету КМ України «Про державне мито».

ОСОБА_1 звільнити від сплати судового збору на підставі ст. 4 п. 18 Декрету
КМ України « Про державне мито».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки,
визначені ст.212 КАСУ.

Головуючий:

Судді: