Справа № К-37658/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2008-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

головуючого Співака В.І.,

суддів Білуги С.В.,

Гаманка
О.І.,

Заїки М.М.,

Загороднього А.Ф.,

при секретарі
Лелюку О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від
14.06.2006 р. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 22.11.2006
р. у справі за її позовом до Обласного центру з нарахування, виплати пенсій та
допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної адміністрації,
управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської
області про стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», -

встановила:

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом
до Обласного центру з нарахування, виплати пенсій та допомоги Головного
управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної
державної адміністрації, управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі Житомирської області про стягнення
невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від
28.02.1991 р. №796-ХІІ.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області
від 14.06.2006 р., залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської
області від 22.11.2006 р., у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить рішення судів першої
та апеляційної інстанції скасувати, а за справою постановити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм
матеріального права.

Перевіривши наведені доводи в касаційній скарзі,
заперечення на неї та рішення судів щодо правильності застосування ними норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено,
що ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії,
перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення
Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області та управлінні
Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області як
пенсіонерка і постійно проживає в смт. Першотравневе
Овруцького району Житомирської області, що відноситься до зони гарантованого
добровільного відселення.

За період перебування на вказаних обліках, їй
виплачувалась компенсація та доплати, що встановлені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, а згідно
постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 р. №836.

Суди, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
виходили з того, що виплати позивачеві, передбачені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від
28.02.1991 р. №796-ХІІ, здійснені правильно, оскільки їх розмір
відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 р.
№836.

Щомісячна грошова допомога ОСОБА_1, у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства виплачувалася у розмірі 2,10 грн. щомісячно, а доплата
непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного
відселення - у розмірі 10,50 грн. щомісячно.

Колегія
суддів вважає, що висновки судів не відповідають абзацу 3 частини 1 статті 37
Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам,
які проживають на територіях радіоактивного забруднення, зокрема, у зоні
гарантованого добровільного відселення, виплачується щомісячна грошова допомога
у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати, а також частині 1 статті 39 цього Закону, відповідно до якої,
громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться
доплата, а саме у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні
заробітні плати, а пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих
територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї статті.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат на 2002-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень
щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статей 37, 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 р. №796-ХІІ.

Необхідно зазначити,
що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України № 836
розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався
і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні
Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору,
застосуванню підлягають
саме статті 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ та Закони України, якими передбачені розміри мінімальних заробітних плат, що діяли у даних
періодах, а не
постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 р. №836.

Також
щодо вимог ОСОБА_1 до Обласного центру з нарахування, виплати пенсій та
допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної адміністрації,
управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської
області про стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», то колегія суддів не може погодитись з висновками судів, так як
відповідно до пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.09.2005 р. №936, визначено, що виплата компенсацій та
допомоги певних видів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями
праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій,
виконкомів міських, районних у містах рад за місцем реєстрації громадян. Це ж
саме було передбачено пунктом 4 Порядку використання коштів Державного бюджету
України на виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, який був затверджений наказом
Міністерства праці та соціальної політики України від 2.07.2004 р. №147 та
зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 р. за №926/9525.

Проте
суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні її позову, а
апеляційний суд, залишаючи без змін постанову Овруцького районного суду
Житомирської області від 14.06.2006 р., не звернули увагу на заперечення
управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області на
позовну заяву та не з'ясували питання щодо того, чи є Обласний центр з
нарахування, виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації
і управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської області належними відповідачами відносно
розгляду даних позовних вимог.

Оскільки
згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України тільки суд
першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулись не до
тієї особи, яка повинна відповідати за цим позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного відповідача належним відповідачем, то колегія
суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення судів - скасуванню, а справа направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись
ст.ст. 220, 222, 223, 227,
230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Овруцького районного суду Житомирської області від 14.06.2006 р. та ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 22.11.2006 р. у справі за позовом
ОСОБА_1 до Обласного центру з нарахування, виплати пенсій та допомоги Головного
управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної
адміністрації, управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі Житомирської області про стягнення
невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Співак

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко

М.М. Заїка

А.Ф. Загородній

-37658/06