Справа № 22-а-7917/2008
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-7917/08 Головуючий у І
інстанції: Лісовенко П.І.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2008 року м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Глущенко Я.Б. та Дурицької О.М., при секретарі Кірієнко І.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Тетіївського районного суду Київської області від
23 жовтня 2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Тетіївської райдержадміністрації,
Головного управління праці та соціального захисту населення Київської
облдержадміністрації про стягнення недоотриманих належних сум щорічної допомоги
на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2007 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суд з позовом про
стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Тетіївської
районної державної адміністрації Київської області (далі-відповідач-1)
недоотриману суму грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2007 роки на
загальну суму 12422 грн. 50 коп. Зазначала, що вона як потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії є інвалідом 3 групи у зв'язку з
захворюванням пов'язаним з впливом аварії на ЧАЕС і відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат. Проте допомога, передбачена вищезгаданим
Законом, виплачувалася їй у значно меншому розмірі.

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 23.10.2007
року вищевказаний позов задоволено частково, а саме: визнано відмову УПСЗН
Тетіївської райдержадміністрації щодо перерахунку одноразової грошової допомоги
на оздоровлення ОСОБА_1 виходячи з розміру мінімальної заробітної плати
неправомірною, стягнуто на користь позивача 3020 гривень недоотриманої суми
одноразової грошової допомоги за 2006-2007 роки та 200 гривень витрати на
правову допомогу.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Відповідачі направили заперечення, в яких просили відмовити в задоволенні
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - частковому
скасуванню з ухваленням нового рішення у даній частині з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч.
1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення,
якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи
1 категорії та є інвалідом 3 групи у зв'язку з захворюванням пов'язаним з
впливом аварії на ЧАЕС і має право на отримання щорічної допомоги на підставі
ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам 3 групи в розмірі 4
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Вказана допомога на оздоровлення
виплачується відповідачем в розмірах, які встановлені постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсацію виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 2000-2005 роки
та постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 2005 по 2007 роки.

Розміри даної допомоги становили: за 2000 по 2004 р. в розмірі 21, 50 грн., за 2004 по 27.03.2007 р. в
розмірі по 90 грн.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено одноразову
компенсацію потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, які є
інвалідами 3 групи, у зв'язку з захворюванням пов'язаним з впливом аварії на
ЧАЕС - чотири мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Отже, зміст законів України, якими встановлюються розміри мінімальних
заробітних плат, свідчить про відсутність будь-яких обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не передбачає умови, розміри та порядок виплат щорічної допомоги
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄЕС, тому посилання
відповідача на вказану постанову є безпідставним. Крім того, Закон України «Про
статус і соціальний громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має вищу юридичну силу і при вирішенні позовних вимог слід керуватися вимогами
ст. 48 вказаного Закону, який передбачає право позивача на щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. А оскільки ні Верховна
Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень із цих
питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору, підлягає застосуванню
положення ст. 48 Закону України «Про соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру мінімальної плати
на момент виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати окремим законом України встановлювався
до 2004 року. При цьому, положення щодо
неможливості застосувати встановлений розмір мінімальної заробітної плати
востаннє містилися у Законі України «Про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2002 рік». На 2003 рік такої законодавчо встановленої
заборони немає.

З 2004 року розмір мінімальної заробітної плати встановлювався Законом
України «Про Державний бюджет України» (на відповідний рік). Положення законів
«Про Державний бюджет України» також не містять обмежень щодо можливості застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

На 2006 та 2007 роки дію статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо
виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати зупинено згідно із Законом № 3235-ІV від 20.12.2005 року та № 489-V від 19.12.2006 року.

Зазначене
положення закону на відповідність Конституції України не перевірялося у
встановленому порядку, а тому підлягає застосуванню при вирішенні даного спору
і, відповідно, у цій частині є помилковим висновок суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог, а виплата відповідачем допомоги на оздоровлення за 2006-2007 роки в
розмірі 90 грн., відповідно до постанови КМУ не суперечить вимогам чинного
законодавства.

За таких обставин та з урахуванням вимог статі 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відповідач повинен виплатити позивачу допомогу на оздоровлення за 2005
рік, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на
момент здійснення виплати.

Наведене свідчить про те, що відповідач при не виплаті позивачу допомоги на
оздоровлення за 2005 рік в належному розмірі, діяв всупереч вимогам частини 2
статті 19 Конституції України, тобто не на підставі, не в межах повноважень та
не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 257 Цивільного Кодексу України
на момент коли позивач дізнався про порушення свого права строк позовної
давності складав 3 роки, тобто позивачем пропущений строк звернення до суду
щодо стягнення сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2004 роки, що дає
підстави суду для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Що стосується посилання відповідача
та застосування судом першої інстанції річного строку для звернення до
адміністративного суду, варто зазначити наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України, який передбачає річний строк для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, набув чинності
01.09.2005 року, тобто після того, коли у позивача виникло права на звернення
до суду. А тому, застосування до вимог про стягнення допомоги на оздоровлення
за 2005 рік річного строку позовної давності фактично свідчитиме про
застосування правила зворотної дії у часі норми процесуального закону. Проте
надання новим правилам процесу зворотної дії порушує право позивача на доступ
до суду, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 року.

Зазначена позиція підтверджується Рішенням Європейського Суду з прав людини
у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.

Таким чином, на користь позивача з Управління праці та соціального захисту
населення Тетіївської райдержадміністрації з урахуванням виплаченої за 2005 рік
суми 90 грн. та встановленої законодавчо на момент виплати мінімальних розмірів
заробітних плат ( з 01.04.2005 р.-290
грн.) підлягає стягненню 1 070 грн. Тобто позовні вимоги позивача слід
задовольнити в частині стягнення допомоги на оздоровлення за 2005 рік у сумі 1
070 грн. , а в іншій частині позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Тетіївського районного суду Київської області від 23 жовтня 2007
року скасувати в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення з Управління праці та соціального захисту
населення Тетіївської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення
за 2005 рік.

Прийняти нову постанову, якою стягнути з Управління праці та соціального
захисту населення Тетіївської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 допомогу
на оздоровлення за 2005 рік у сумі 1 070
грн..

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді:

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа
№ 22-а-7917/08 Головуючий у І
інстанції: Лісовенко П.І.
Суддя-доповідач:
Межевич М.В.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

01 липня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Глущенко Я.Б. та Дурицької О.М., при секретарі Кірієнко І.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Тетіївського районного суду Київської області від
23 жовтня 2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Тетіївської райдержадміністрації,
Головного управління праці та соціального захисту населення Київської
облдержадміністрації про стягнення недоотриманих належних сум щорічної допомоги
на оздоровлення, -

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Тетіївського районного суду Київської області від 23 жовтня 2007
року скасувати в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення з Управління праці та соціального захисту
населення Тетіївської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 допомогу на
оздоровлення за 2005 рік.

Прийняти нову постанову, якою стягнути з Управління праці та соціального
захисту населення Тетіївської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 допомогу
на оздоровлення за 2005 рік у сумі 1 070
грн..

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: