Справа № к-5258/07
Суддя: Харченко В.В.
Дата ухвалення: 2008-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
3 липня 2008 року м.
Колегія суддів
адміністративного суду України в складі:
Головуючого - Харченка В.В., суддів - Васильченко Н.В., Гончар Л.Я., Чалого С.Я., Шкляр Л.Т., розглянувши у
попередньому судовому засіданні касаційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1на постанову
Господарського суду Житомирської області від 23 жовтня 2006 року та ухвалу Житомирського
апеляційного господарського суду від 01 лютого 2007 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському районі Житомирської
області до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1про
спонукання до вчинення дій, -
Господарського суду Житомирської області від 23 жовтня 2006 року, залишеною без
змін ухвалою Житомирського апеляційного господарського суду від 01 лютого 2007
року було задоволено позов Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському
районі Житомирської області до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
зобов'язано надати розрахунки суми
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за лютий
2004 року - червень 2006 року включно, та зобов'язання надати комплект
документів до первинної звітності до системи персоніфікованого обліку
відомостей про застрахованих осіб за 2004 - 2005 роки.
судами першої та апеляційної інстанцій рішень покладено висновки про те, що
чинним законодавством передбачено обов'язок відповідача вчинити зазначені дії.
зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції Іщенко М.А.
звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову
Господарського суду Житомирської області від 23 жовтня 2006 року та ухвалу
Житомирського апеляційного господарського суду від 01 лютого 2007 року,
направивши справу на новий судовий розгляд.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 5 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у
випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік
платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими
Пунктом першим статті 11 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” установлено, що загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в
установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах
трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених
Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які
відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків
та зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 зазначеного Закону
нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі
У статті 18 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому
цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових
платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється
податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися
пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.
Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування встановлені Законом № 400/97ВР, яким разом із Законом № 1058-IV не встановлено такої
пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на
спрощену систему оподаткування.
Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що
страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять
до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим
законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати
страхових внесків або звільнення від їх сплати.
Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування та обов'язок надавати відповідну звітність до органів
Пенсійного фонду, не зумовлюється
статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.
Указ Президента України № 727/98 регулює питання оподаткування суб'єктів
малого підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” до приведення
законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в
частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу
про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок,
від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону
суперечать і застосуванню не підлягають.
Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку,
що при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225-229 КАС України
як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви
без розгляду або закриття провадження у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід відхилити, оскільки судові рішення судів першої та апеляційної
інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні відсутні.
Керуючись ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1відхилити, постанову Господарського суду Житомирської області від 23 жовтня
2006 року та ухвалу Житомирського апеляційного господарського суду від 01
лютого 2007 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, і
оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/ В.В.Харченко

Судді /підпис/ Н.В.Васильченко

/підпис/ С.Я.Чалий

/підпис/ Л.Т.Шкляр

/підпис/ Л.Я.Гончар

З оригіналом згідно

суддя Н.В.Васильченко