Справа № 22а-3166/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №
Головуючий суддя у 1-ої
інстанції - Чебикін В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого, судді
Сафронової С.В. (доповідача),

суддів Поплавського В.Ю.,

Уханенко С.А.

при
секретарі Фірсік Д.Ю.

за
участю представника відповідача - Мельник Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м. Дніпропетровська на постанову Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2007 року

у адміністративній справі № 2а-209/07 за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровськ про визнання незаконною бездіяльності, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська просить скасувати
постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2007
року, якою було визнано не законною бездіяльність Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська та зобов'язано відповідача
перерахувати і виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання у
відповідності ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».
Одночасно, відповідачем в апеляційній скарзі ставиться питання про
постановлення нового рішення по справі про відмову у задоволені позовних вимог
ОСОБА_1.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом
норм матеріального та процесуального права, а також не врахуванням судом
обставин, що мають значення для справи. Які полягають в тому, що судом першої
інстанції не було враховано невизначеність на законодавчому рівні розміру
мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищся пенсії
особам, яким встановлено статус «дитини війни», а також не врахування того, що
за звернення позивача, органами ПФУ не приймалося будь-якого рішення, а була
надана відповідь відповідно до положень Закону України «Про звернення
громадян». Також апелянт звертає увагу на те, що з 01.01.2008 року позивачу
нарахована та виплачується підвищення до пенсії у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Перевіривши
законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, а також доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач перебуває на
обліку в УПФ України в Індустріальному районі м.Дніпропетровска та має правовий
статус «дитини війни», що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні
НОМЕР_1 (а.с.7), а тому має право на отримання пільг та державної соціальної
підтримки, що встановлені Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» № 2195-IV від 18.11.2004 р. (далі - Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.)

Право позивача на оскарження рішень, дій та бездіяльності
відповідача, який згідно до наданого у п.7 ст.3 КАС України є суб'єктом владним
повноважень та уповноважений державою на надання визначених Законом № 2195-IV від 18.11.2004 р. пільг, безпосередньо передбачено ст.10
вказаного Закону та встановлено ст.4, ст.6, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

Предметом спору у даній справі є право позивача на
отримання державної соціальної підтримки у відповідності до вимог ст.6 Закону №
2195-IV від 18.11.2004 р., якою визначено, що дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов ОСОБА_1. в частині зобов'язання
відповідача перерахувати йому та виплатити передбачене ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. щомісячне грошове утримання, судом
першої інстанції правильно було прийнято до уваги Рішення Конституційного Суду
України № 6-рп від 9 липня 2007 року, яким визнані неконституційними п.12 ст.71
та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», що призупиняли дію ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з
висновками суду щодо обов'язку відповідача здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1. та виплатити йому пенсію у
розмірі, встановленому Законом № 2195-IV від 18.11.2004 р.

З матеріалів справи вбачається, що Управління пенсійного
фонду України в Індустріальному районі м Дніпропетровська будь-яких дій,
пов'язаних з перерахунком пенсії позивача відповідно до вищезазначених положень
Закону не здійснювало та виплат не проводило, що свідчить про бездіяльність
відповідача стосовно надання ОСОБА_1. соціальної підтримки.

Надіслання відповідачем в адресу позивача листа з
роз'ясненням про нарахування підвищення пенсії після визначення на
законодавчому рівні розміру мінімальної пенсії для обчислення цього підвищення,
не виправдовує бездіяльності відповідача та порушення права ОСОБА_1. на отримання державної соціальної
підтримки, але в той же час свідчить про безпідставність вимоги позивача щодо
визнання незаконним рішення УПФ України в Індустріальному районі
м.Дніпропетровська від 18.10.2007 р. про відмову в перерахунку та виплаті
щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. Наведене свідчить про обґрунтованість
судового рішення першої інстанції про часткове задоволення адміністративного
позову ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до
уваги та слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції,
оскільки особливий статус «дітей війни» та обумовлена цим необхідність їх
адекватного соціального захисту, законодавець в
ч.2 ст.3 Закону № 2195-IV від
18.11.2004 р. визначив, що встановлені цим Законом державні соціальні гарантії
дітям війни, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Діючим законодавством функції з призначення, виплати
пенсій, надбавок, підвищень та доплат покладено на органи Пенсійного фонду
України, а тому відповідач по справі, заперечуючи проти адміністративного
позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен доказати
правомірність своєї бездіяльності стосовно позивача.

Проте відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо правомірності його дій та бездіяльності,
також як і не наведено підстав не застосування у виниклих правовідносинах
належним чином положень ст.7 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., якою визначено, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України

З огляду на встановлені судом першої інстанції
фактичні обставини справи та обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність порушень норм матеріального
права при прийнятті оскаржуваної постанови Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 07 грудня 2007 року

Керуючись ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України,
колегія суддів -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м. Дніпропетровська - залишити без задоволення,
постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення повного тексту
ухвали.

Повний тест ухвали виготовлений 22 липня 2008 року

Судді

Копія відповідає
оригіналу

Суддя