Справа № К-31054/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого,
судді Смоковича М.І.,

суддів
Весельської Т.Ф., Горбатюка С.А., Мироненка О.В., Чумаченко Т.А.,

провівши
у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за
позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання рішення незаконним за
касаційною скаргою Вінницької митниці на постанову Ленінського районного
суду м. Вінниці від 29 червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 05 вересня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Вінницької митниці
про визнання незаконним рішення щодо заборони протягом одного року доручати
іншим особам право користування належним їй автомобілем.

Зазначила, що у січні 2006 року вона переїхала на постійне місце проживання
в Україну і скористалась правом, наданим Законом України від 13 вересня 2001
року № 2681-III “Про порядок ввезення (переселення) в Україну, митного
оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що
ввозяться (пересилаються) на митну територію України” (далі - Закон № 2681) та
ввезла на митну територію України автомобіль Ауді-100, 1992 року випуску, який
отримала у спадок після померлого чоловіка.

При здійсненні митного оформлення транспортного засобу Вінницька митниця
наклала митні обмеження, відповідно до яких їй заборонено відчужувати та
передавати автомобіль іншим особам у володіння, користування та розпорядження
протягом одного року. Про ці обмеження до посвідчення про реєстрацію автомобіля
в органах ДАІ МВС України має бути зроблений відповідний запис.

Просила зобов'язати Вінницьку митницю внести зміни до посвідчення НОМЕР_1 від 10 березня 2006 року,
надавши їй право протягом року доручати користування ввезеним нею автомобілем
марки Ауді-100, 1992 року випуску, іншим особам.

Постановою Ленінського районного суду міста Вінниці від 29 червня 2006 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2006 року, позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Визнано незаконним рішення Вінницької митниці, викладене в виданому нею
ОСОБА_1 посвідченніНОМЕР_1 від 10 березня 2006 року в частині заборони протягом
одного року доручати користування автомобілем Ауді-100, номер двигуна -
НОМЕР_1, номер кузова - НОМЕР_2 іншим особам. Зобов'язано МРЕВ ВДАІ УМВС
України у Вінницькій області внести зміни до зазначеного посвідчення,
дозволивши останній доручати іншим особам користування вказаним автомобілем
протягом року.

У поданій касаційній скарзі Вінницька митниця, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішень судів
першої та апеляційної інстанцій і відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що у березні 2006 року ОСОБА_1 переїхала на постійне
місце проживання в Україну - село Великі Крушлинці Вінницького району
Вінницької області та ввезла на митну територію України автомобіль Ауді-100,
1992 року випуску, який їй належить у порядку спадщини після померлого
чоловіка.

Вінницька митниця провела митне оформлення зазначеного автомобіля та
наклала митні обмеження, про що в посвідченні на реєстрацію в органах ДАІ МВС
України серіїНОМЕР_1 від 10 березня 2006
року зробила примітку, що автомобіль не може бути відчужений або переданий у
володіння, користування іншим особам протягом одного року.

Відповідно до вищезазначеного посвідчення Вінницьким МРЕВ ДАІ МВС України
18 березня 2006 року видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з
тимчасовою протягом року забороною права відчужувати його та передавати у
користування іншим особам.

Порядок митного оформлення й оподаткування, зокрема, транспортних засобів,
що ввозяться (пересилаються) на митну територію України і належать громадянам,
регулюється Законом № 2681.

Відповідно до статті 8 цього Закону у разі переселення на постійне місце
проживання в Україну кожному громадянину, який досяг повноліття, надано право
ввезти один механічний транспортний засіб.

Такі транспортні засоби підлягають постановці на тимчасовий облік в органах
Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з
оформленням документів на право тимчасової експлуатації цих транспортних
засобів з терміном дії на один рік без права відчуження таких транспортних
засобів або передачі у користування іншим особам.

Позивач вважає, що відповідач мав право застосувати одне з обмежень,
передбачених Законом № 2681, а не обидва одночасно.

Проте, у посвідченні, виданому Вінницькою митницею на належний їй
автомобіль, міститься повна заборона на протязі одного року як відчужувати
автомобіль, так і доручати керування ним іншим особам, окрім подружжя, дітей,
рідних братів та сестер, чим порушено її право власника розпоряджатися належним
їй майном.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що
право власності ОСОБА_1 на належний їй автомобіль, всупереч положенням
Конституції України та Закону України “Про власність” Вінницькою митницею
незаконно обмежено.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти,
користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у
порядку, визначеному законом.

Частиною шостою статті 4 Закону України “Про власність” чинного на час
виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у випадку і в порядку, встановлених
законодавчими актами України, діяльність власника може бути обмежена чи
припинена, або власника може бути зобов'язаний допустити обмежене користування
його майном іншими особами.

Положеннями Закону № 2681 передбачено, що транспортні засоби та окремі
номерні вузли до них, що безпосередньо ввозяться (пересилаються) громадянами на
митну територію України, незалежно від їх вартості підлягають обов'язковому
письмовому декларуванню митним органом у порядку, встановленому для громадян,
та оподатковуються ввізним митом, податком на додану вартість і в установлених
законодавством України випадках акцизним та іншими зборами.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі статті 8 Закону № 2681 митне
оформлення ввезеного ОСОБА_1 автомобіля проведено на пільгових умовах, без
сплати зазначених мита, збору та податків. При цьому митною службою,
встановлено митне обмеження щодо права відчужувати транспортний засіб або
передавати його у користування іншим особам з метою запобігти ухиленню від
сплати вказаних вище податків та
обов'язкових платежів.

Документи на право постійного користування та відчуження механічних
транспортних засобів, що ввозяться громадянами при переселенні на постійне
місце проживання в Україну можуть бути видані після фактичного проживання протягом
року на території України таких громадян - власників цих транспортних засобів.

Отже, чинним законодавством не передбачена можливість застосування митним
органом альтернативного рішення щодо обмеження власника транспортного засобу у
разі його переселення на постійне місце проживання в Україну, тобто
забороняється як відчужувати автомобіль, так
і передавати його в користування іншим особам, оскільки застосування
лише одного з таких рішень не сприятиме досягненню мети встановлення таких
обмежень в цілому.

Таким чином, висновки судів про порушення права власності позивача,
необхідність його захисту та неправомірність дій Вінницької митниці щодо
накладення митних обмежень при здійсненні митного оформлення ввезеного
транспортного засобу є помилковими.

Окрім того, як вбачається,
прийнятими у справі рішеннями, суди поклали на МРЕВ ДАІ УМВС України обов'язок
виконати дії, що не входять до його компетенції та не властиві йому, зокрема,
внести зміни до посвідчення, виданого Вінницькою митницею, що також не ґрунтується
на вимогах чинного законодавства, а тому є помилковим.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суди не виконали вимоги процесуального законодавства й постановили рішення
без дотримання норм матеріального права.

Прийняті у справі рішення підлягають скасуванню.

Оскільки обставини справи встановлені повно і правильно, то колегія суддів
вважає можливим ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 210, 220, 230 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Вінницької митниці задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду міста Вінниці від 29 червня 2006 року та апеляційного суду
Вінницької області від 05 вересня 2006 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає, крім як у випадку та з підстав, передбачених статями
236, 237 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду
України лише за винятковими обставинами, протягом одного місяця з дня відкриття
таких обставин.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар Н.М.
Мартинко