Справа № 22-а-4308/2008
Суддя: Романчук О.М.
Дата ухвалення: 2008-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-4308/08. Головуючий у 1
інстанції Попікова О.В.
Суддя-доповідач Романчук
Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2008 року м.
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді Романчук О.М.
Суддів: Усенко
секретарі Ткачук
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову Господарського суду Київської
області від 17 липня 2007 року у справі за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі
про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,-
Постановою Господарського суду Київської області від 17
липня 2007 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Суд мотивував
своє рішення тим, що Державною податковою інспекцією у Вишгородському районі
(далі - Відповідач) правомірно визначила заниження з боку Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (далі - Позивач) по податку на додану
вартість та нарахувала штрафні санкції.
погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу та просив
суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги
Позивач мотивує свою апеляційну скаргу тим, що проведення
перевірки відповідачем та винесення оскаржуваного податкового - рішення №
Рішення) ним було здійснено з порушенням Законодавства України.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідачем було проведено невиїзну планову
документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та
сплати податків, зборів Позивачем за період з 01.01.2004 року по 30.06.2006
року.

На основі перевірки було складено акт перевірки від
02.10.2006 року № 3117-164. На підставі акту перевірки було
винесено податкове повідомлення - рішення № 0 від 09.10.2006 р.,
яким позивачеві було визначено податкове зобов`язаннязі сплати ПДВ на суму
140579, 94 грн., з яких 93719, 96 грн. - сума основного платежу з ПДВ та 46859,
98 грн. - сума штрафних санкцій.

За наслідками адміністративного оскарження відповідачем
було винесено остаточне податкове повідомлення рішення № /3 від
25.04.2007 року, за яким позивачеві було визначено податкове зобов`язаннязі
сплати ПДВ на загальну суму 139225, 5 грн. Підставою для нарахування суми
податкового боргу стало заниження позивачем суми ПДВ, чим були порушені норми
п.п.6.2.4. п.6.2. ст. 6 Закону України
«Про податок на додану вартість».

Як вбачається з матеріалів справи Позивачем у
перевіряємий період надавалися транспортно-експедиційні послуги.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) - За договором транспортного експедирування
одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може
бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу
транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання
експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення
вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути
передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу
(перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження,
сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його
одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту
документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються
також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови
договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо
інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Провівши правовий аналіз договорів, що знаходяться в
матеріалах справи, судова колегія приходить до висновку про правильність
висновків суду першої інстанції щодо надання позивачем
транспортно-експедиційних послуг .

Крім того, відповідно до п. 1 «Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (Далі - Правила) -
товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі
яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та
взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1. Правил - основними документами на
перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Відповідно до п. 2.1. Наказу Міністерства фінансів
України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» від 24 травня 1995 року N 88 (далі- Наказ №88) - первинні
документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські
операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів. Пунктом 2.7. Наказу №88 - Первинні документи складаються на
бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на
бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами
України. Документування господарських операцій може здійснюватись з
використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні обов'язково містити
реквізити типових або спеціалізованих форм.

Також, перелік первинної транспортної документації
передбачений Наказом Міністерства Транспорту України та Міністерства Статистики
України від 29 грудня 1995 року N 488/346 «Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного автомобіля»

Проаналізувавши норми, судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції, що товарно-транспортна документація
(подорожні листи вантажного автомобіля в міжнародному сполученні та міжнародні
товарно-транспортні накладні типової форми СMR ) є первинними транспортними
документами, на основі яких ведеться бухгалтерський облік.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з міжнародних
товарно-транспортних накладних типової форми СКМ , у графі 16 «Перевізник» зазначається
найменування ТОВ «Альбі».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що факту підтвердження здійснення міжнародного
перевезення саме Позивачем, згідно з первинною транспортною документацією, за
перевіряємий період не доведено.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено той
факт, що позивач не міг здійснювати міжнародні перевезення.

Так, відповідно до ст.3 Митної Конвенції про міжнародне
перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП) 1975 року
положення даної Конвенції застосовуються щодо перевезень транспортними засобами,
які допущені до таких перевезень у відповідності із умовами визначеними даною Конвенцією. А тому, судом першої
інстанції правильно зроблено висновок про відсутність у позивача правових
підстав та можливостей безпосередньо надавати послуги з міжнародного
перевезення вантажів.

Також, доводи позивача про те, що відповідачем була
здійснений вид перевірки, який не передбачений чинним законодавством, а саме :
невиїзну планову комплексну документальну перевірку, як підстава для скасування
податкового повідомлення-рішення не беруться судовою колегією до уваги,
виходячи із наступного.

Відповідно до п.2
Роз`яснень Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 року № 02-5/35 -
підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.
Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає
правових підстав для задоволення позову. Недодержання вимог правових норм, які
регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків
прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у
тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта.
Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий
відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі
порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для
визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Крім того, як видно з матеріалів справи та було підтверджено
сторонами у судовому засіданні, відповідачем була запланована планову
документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та
сплати податків, зборів Позивачем за період з 01.01.2004 року по 30.06.2006
року, про проведення якої позивача було повідомлено. 20.09.2006 року Позивач
направив лист до відповідача з проханням провести перевірку у приміщенні
відповідача, через відсутність власного офісу. А тому було здійснено

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про
відсутність правових підстав у позивача для застосування нульової ставки ПДВ на
підставі п.п. 6.2.4. п. 6.2. ст.6 Закону України «Про податок на додану
вартість».

Суд дав належну оцінку
обставинам справи, вірно застосував Законодавство, яке регулює ці правовідносини,
ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити, а постанову Господарського суду Київської області від 17 липня 2007
року залишити без змін.

На підставі наведеного та приймаючи до уваги, що суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення
з додержанням норм процесуального права, керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАСУ,
суд

У Х В А
Л И В:

В задоволенні апеляційної скарги відмовити, а постанову Господарського суду
Київської області від 17 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки,
визначені ст.212 КАСУ.

Головуючий суддя:

Судді: