Справа № 22а-5599/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 22а-5599/08 головуючий суддя у 1-ій
інстанції - Бондаренко В.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2008 року м.Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого,
судді Сафронової С.В. (доповідача)

суддів Поплавського В.Ю.

Нагорної Л.М

при
секретарі Фірсік Д.Ю.

.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м.Луганська на постанову
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого
2008 року

по
адміністративній справі № 2а-219/08 за позовом прокурора м.Павлограда в
інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі
м.Луганська та третьої особи без самостійних вимог Управління Пенсійного фонду
України в м. Павлограді про визнання неправомірними дій по виплаті пенсії
по інвалідності, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2007 року прокурор м.Павлограда звернувся
до суду в інтересах ОСОБА_1. звернувся з адміністративним позовом, в якому
просив визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м.Луганська та
зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_1. суму недоотриманої пенсії по
інвалідності за період з 01.01.2005 р. по 01.02.2006 р. Вказані позовні вимоги
прокурор уточнив в судовому засіданні в частини періоду та суми стягнення на
користь позивачки недоотриманої пенсії по інвалідності, а саме просив стягнути
на користь позивачки недоотриману нею суму пенсії по інвалідності за період з
01.01.2005 р. по 30.06.2005 р. в сумі
2042,67 грн.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 29 лютого 2008 року позов прокурора в інтересах
ОСОБА_1. задоволено в повному обсязі та зобов'язано Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.Луганська виплатити на користь ОСОБА_1 суму не
отриманої пенсії по інвалідності за період з 01.01.2005 р. по 30.06.2005 р.
в сумі 2042,67 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що
пенсія ОСОБА_1. нараховувалася у період з 01.01.2005 р. по 30.06.2005 р.
Управлінням ПФУ України в Жовтневому районі м.Луганська, яким з 01.07.2005 р.
було закрито особовий рахунок позивачки у зв'язку з тривалим не отриманням нею
нарахованої пенсії, а невиплачені позивачці кошти були повернуті до Бюджету
Пенсійного фонду. З огляду на наведене, за висновками суду нараховані позивачці суми пенсії,
повинні бути виплачені саме відповідачем

З даним рішенням суду не погодився відповідач та
подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та
постановити нову постанову про відмову в задоволені позову позивачу.

Управління
Пенсійного фонду України в м.Павлограді заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідача просить
залишити її без задоволення. В судовому засіданні апеляційної інстанції
представник третьої особи вказує на законність та обґрунтованість рішення суду
першої інстанції і просить залишити його без змін.

Прокурор,
позивачка та відповідач в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи були повідомлені належним чином. Враховуючи лист відповідача
про розгляд справи у відсутності його представника та належне повідомлення
інших осіб, які приймають участь у справі, колегія судді відповідно до вимог
ч.4 ст.196 КАС України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1.
перебувала на обліку в УПФУ Жовтневого району м.Луганська з 18.01.2000 р. та
отримувала пенсію по інвалідності 1 групи загального захворювання. Виплата
пенсії позивачці проводилася за зазначенням у заяві місцем фактичного її
проживання, отримувалася позивачкою на поштовому відділенні зв'язку до січня
2005 р. У зв'язку з тривалим неотриманням позивачкою пенсії у період з січня
2005 р. по червень 2005 р. включно, тобто протягом шести місяців, у
відповідності до вимог ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» особовий рахунок позивачки було закрито з 01.07.2005 р.,
а невиплачені позивачці за цей період гроші в сумі 2042,67 грн. були повернуті
до Бюджету Пенсійного фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, не отримання
позивачкою пенсії по інвалідності у період з 01.01.2005 р. по 01.01.2006 р.
пов'язано із її хворобою, про що вона не могла повідомити відповідача з огляду
на свій стан здоров'я та відсутності рідних і близьких, які могли б їй допомогти з цього питання. У
зв'язку з переїздом на постійне проживання до м.Павлограда, позивачка 08 лютого
2006 р. звернулася з відповідною заявою до УПФУ в м.Павлограді, який після
отримання з УПФУ в Жовтневому районі м.Луганська пенсійної справи позивачки
виплачує їй пенсію по інвалідності.

Згідно матеріалів справи підставою для знята
позивачки з 01.01.2005 р з обліку в УПФУ Жовтневого району м.Луганську стало
отриманням запиту УПФУ в м.Павлограді від 21.02.2006 р., у зв'язку з чим
відповідачем до УПФУ в м.Павлограді був направлений додатковий атестат, з
зазначенням про проведення виплати пенсії позивачці до 31.12.2004 р.

Постановляючи рішення про задоволення вимог прокурора відносно виплати позивачці пенсії по
інвалідності за період з 01.01.2005 р. по 30.06.2005 р. у розмірі 2042,67 грн.,
суд першої інстанції, на підставі
наявних у справі доказів, яким суд дав
належну правову оцінку, вірно встановив,
що позивач має право на отримання
невиплаченої їй пенсії на підставі ч.1 ст.46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову
ґрунтуються на вимогах законів та
нормативних актів України, у тому числі і тих, на які посилався прокурор та відповідач.

З такими висновками погоджується колегія суддів, оскільки районним судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно
встановлені фактичні обставини справи та дана їм правова оцінка, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, постанова суду першої інстанції не може бути залишена без
змін, оскільки суд першої інстанції при
вирішенні даної адміністративної справи допустився порушення норм матеріального
та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що
відповідно до ст.195 КАС України дає підстави апеляційній інстанції вийти за
межі доводів апеляційної скарги та згідно ст.201 КАС України зобов'язує
виправити ці помилки.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України Завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин
від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.60 КАС України прокурор здійснює в
суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу.

Частиною 2 статті 61 КАС України встановлено, що
відмова органів та осіб, визначених
у статті 60 цього Кодексу, від
адміністративного позову або зміна позовних вимог не позбавляє особу, на захист прав, свобод та інтересів якої
подано адміністративний позов, права вимагати від суду розгляду справи, вирішення адміністративного позову в
попередньому обсязі.

Наведені норми свідчать про те, що диспозитивні
процесуальні права надані прокурору не в повному обсязі, а тому відмова
прокурора від адміністративного позову або зміна позовних вимог не позбавляє
позивача права вимагати від суду розгляду справи та вирішення адміністративного
позову в попередньому обсязі.

Проте, в ході розгляду адміністративної справи
колегією суддів з'ясовано, що заявлені прокурором позовні вимоги в інтересах інваліда 1 групи
ОСОБА_1., всупереч вимог ч.2 ст.61 КАС України в суді першої інстанції були
змінені, про що позивачка не повідомлялася і її позиція стосовно зменшення
обсягу позовних вимог судом не з'ясовувалася.

Наведені порушення норм процесуального права
призвело до неповного захисту прав та інтересів позивачки з приводу яких
прокурор звертався до суду з позовом.

Проаналізувавши положення нормативно-правового акту
на підставі якого судом вирішено спір, колегія суддів дійшла висновку, що
порушення права позивачки полягає у недоотриманні нею пенсії по інвалідності не
тільки за період з 01.01.2005 р. по 30.06.2005 р. у розмірі 2042,67 грн., а і
за період з 01.07.2005 р. до 01.02.2006 р.

Правомірність дій відповідача щодо призупинення
виплати призначеної позивачці пенсії у зв'язку з її неотриманням протягом 6
місяців підряд прокурором та позивачкою не оспорюється та відповідає вимогам
п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Предметом спору по даній справі є порушення відповідачем
порядку поновлення призупиненої раніше пенсії та її виплати, що також визначено
ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Так, ч.2 ст.49 вказаного Закону передбачено, що поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10
днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 та ст.46 цього
Закону.

Відповідно до п.46 Інструкції про порядок
організації оформлення, фінансування та виплати пенсій, грошової допомоги
підприємствами поштового зв'язку України, затвердженої наказом Державного
комітету зв'язку України, Міністерства праці та соціальної політики України,
Пенсійного фонду України № 101/123/67 від 02.07.1998 р. - у разі невиплати
пенсії понад 6 місяців її нарахування припиняється для з'ясування причини
неотримання пенсіонером нарахованих йому коштів.

Вищенаведене та відомості про нарахування позивачці
пенсії (а.с.6) з яких вбачається, що ОСОБА_1. і до січня 2005 року не
отримувала щомісячно нараховану їй пенсію, колегія суддів з огляду на визначені
у ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
принципи загальнообов'язкового пенсійного страхування та стан здоров'я
позивачки за якого вона, як інваліда 1 групи, не може сама себе обслуговувати і
потребує постійної допомоги та щоденного систематичного догляду - приходить до
висновку про необґрунтованість доводів
апелянта на відсутність у органів пенсійного фонду обов'язку з'ясування причин
неотримання пенсіонером нарахованих йому коштів, а також про незаконність
відмови відповідача виплатити позивачці пенсію за минулий час.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності
призначається на весь строк встановлення інвалідності. Інвалідам - жінкам
старше 55 років пенсії по інвалідності призначаються довічно.

Розглядаючи даний адміністративний спір, колегія судів звертає увагу на
те, що пенсія по інвалідності позивачці призначена довічно, група інвалідності
їй не змінювалася, з обліку вона відповідачем у період з 01.01.2005 р. до
01.02.2006 р. не знімалася, а тому відповідно позивачка не втратила право на
отримання пенсії по інвалідності 1 групи.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з
власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується
одночасно, а решта суми
виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Таким чином, позивака має право на отримання як
нарахованої їй та невиплаченої пенсії по інвалідності за період з 01.01.2005 по
30.06.2005 р. так і пенсії за період з 01.07.2005 р. до 01.02.2006 р. Доводи
відповідача про обов'язок позивачки звернутися особисто з заявою про поновлення
пенсії та відсутності у УПФ України в Жовтневому районі м.Луганська підстав для виплати позивачці пенсії за
минулий час у зв'язку з тим, що вона з такою заявою не зверталася є безпідставними,
оскільки такий обов'язок позивачки чинним законодавством не передбачений.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у УПФ
України в Жовтневому районі м.Луганська
можливості виплатити ОСОБА_1. суму невиплаченої пенсії у зв'язку з
зняттям її з обліку з 01.01.2005 р., поверненням коштів до Бюджетного
пенсійного фонду та направленням додаткового атестату на виплату пенсії до УПФУ
в м.Павлограді - колегією суддів не приймаються до уваги як підстава для
скасування судового рішення та відмови у задоволені позову прокурора, оскільки
у даному випадку йдеться не про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а
про виплату сум пенсії за минулий час відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Матеріалами справи встановлено, що УПФ України в
Жовтневому районі м.Луганська отримав запит на пенсійну справу позивачки у
березні 2006 року (а.с.28) з якого вбачається про звернення позивачки до УПФУ в
м.Павлограді у лютому 2006 р., а тому відповідно позивачка могла бути знята з
обліку відповідача не з січня 2006 р., а лютого 2006 року. Відповідь на запит
УПФУ в м.Павлограді відповідач надіслав лише у травні 2006 р. (а.с.27). Проти
зазначених обставин УПФ України в Жовтневому районі м.Луганська не заперечує і
факт перебування позивачки на пенсійному обліку відповідача матеріалами справи
не спростовується.

За наведених обставин колегія судів приходить до
висновку, що не отриману позивачкою пенсію за період з 01.01.2005 р. до
01.02.2006 р. повинно бути виплачено саме Управлінням Пенсійного фонду України
в Жовтневому районі м.Луганська, на обліку якого позивачка перебула до лютого
2006 р., що узгоджується з вимогами ч.1 ст.46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки судом першої інстанції в мотивувальній
частині постанови було встановлено та визнано протиправними дії відповідача
щодо невиплати позивачці пенсії по інвалідності у період її перебування на
обліку в УПФ України в Жовтневому районі м.Луганська, а також виходячи з визначених у ч.1 ст.2 КАС
України завдань адміністративного судочинства та відповідно до принципу
офіційності, згідно з ч.2 ст.11 КАС України - колегія суддів вважає можливим
для повного захисту прав позивачки, вийти за межі апеляційної скарги та в межах
адміністративного позову визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати
пенсії за період з 01.01.2005 р. до 01.02.2006 р..

З
урахуванням наведеного та керуючись ст.198, ст. 201, ст.205, ст.207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.Луганська - залишити без задоволення, постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2008 року -
змінити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.Луганська стосовно відмови у виплаті
недоотриманої ОСОБА_1пенсії по інвалідності за період з 01.01.2005 р. до
01.02.2006 р.

Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Луганська
виплатити Авраменко Валентині Пилипівні
пенсію по інвалідності за період з 01.01.2005 р. до 01.02.2006 р.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
її повного тексту.

Повний текс постанови буде виготовлений 01 липня 2008 року

Судді