Справа № 22-а-7106/2008
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2008-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2008
року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача
- Носа С.П.,

суддів:
Довгополова О.М., Яворського І.О.,

при секретарі
судового засідання - Ступницькій Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Міністерства
внутрішніх справ України

на постанову Сихівського районного суду м.
Львова від 26 лютого 2008 року у справі № 2а-17/08

за адміністративним позовомОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

третя особа - Головне управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській області

про визнання нечинним наказів та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И
Л А :

Постановою
Сихівського районного суду м. Львова від 26.02.2008 року визнані нечинними
накази Міністра Внутрішніх справ України від 13.09.2007 року № 1221 та
начальника ГУМВСУ у Львівській області від 25.09.2007 року № 363 про звільнення
позивача з органів ОВС, поновлено його на посаді заступника начальника слідчого
управління ГУМВСУ у Львівській області, стягнено у його користь із ГУ МВСУ у
Львівській області 34301 грн. середньомісячного грошового забезпечення за
вимушений прогул та зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України
продовжити позивачу сірок служби в органах внутрішніх справ на термін до 5
років.

Вказана
постанова суду мотивна тим, що позивача звільнено з ОВС з порушенням вимог п.п.
7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року та
оголошеного наказом МВС України №358 від 13.08.1991 року, п. 2.5 Наказу МВС
України від 26.12.206 року № 1271 «Про затвердження переліків посад
номенклатури Міністерства внутрішніх справ України», додатку №5 до цього наказу
та всупереч ст.ст. 23, 25 Закону України «Про державну службу» і розпорядженню
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року «Про віднесення посад
працівників МВС та його територіальних підрозділів, які займаються
розслідуванням кримінальних справ».

Не
погоджуючись із постановою суду, відповідач Головне управління МВС України у
Львівській області подав апеляційну скаргу, у якій вважає оскаржувану постанову
незаконною та необгрунтованою, з цих мотивів просить її скасувати та
постановити нову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема
відповідач зазначив, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах ОВС, не мав
статусу державного службовця. Відповідно суд помилково застосував до спірних
правовідносин Закон України «Про державну службу», а не спеціальні законодавчі
та підзаконнІ акти, які встановлюють порядок проходження та звільнення осіб з
органів внутрішніх справ. У даному випадку слід керуватися лише Положенням
про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
Української РСР, затвердженого постановою КМ УРСР від 29.07.1991 року № 114,
оцінювати оскаржувані накази на відповідність цьому положенню, вимоги якого
відповідачем дотримані.

Вважає,
що оскаржувані накази відповідач МВС України винесені законно га обгрунтовано,
вони відповідають дійсним обставинам проходження позивачем служби, грунтуються
на об'єктивних висновках спеціальної кадрової комісії ГУ УМВСУ у Л/о, якими
спростовано доводи позивача про упереджене ставлення до нього.

Поряд
з цим в апеляції вказано,
що суд поновив ОСОБА_1 на посаді, яку він до тою не займав, зобов'язав МВС
України продовжити йому строк служби в ОВС на термін до 5 років, чого не
передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Відповідно
ГУ УМВСУ у Л/о просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану
постанову з названих вище мотивів і підстав та ухвалити нову постанову про
відмову у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Позивач
ОСОБА_1 заперечив проти апеляції, вважає оскаржувану постанову законною та
обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах
наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з наступних підстав

У
період часу з 07.12.1992 року по 02.10.2007 року ОСОБА_1 працював на посаді
заступника начальника слідчого управління УМВСУ у Львівській області.

Оскаржуваний
наказ Міністра МВС України від 13.09.2007 року № 1221 про звільнення позивача з
органів внутрішніх справ згідно п. 65 «а» Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом ОВС винесений на підставі подання начальника
ГУМВСУ у Л/о, у якому міститься негативна оцінка результатів роботи
позивача та його якостей керівника. Ці дані аналогічні рішенню кадрової комісії
обласного управління міліції, якими третя особа ГУ МВСУ у Л/о обгрунтовує
недоцільність продовження позивачу строку служби на строк до 5 років згідно
його рапорту від 17.04.2007 року.

На
підставі згаданого наказу відповідача начальником ГУ МВСУ у Л/о винесено ніікїї від 25.09.2007 року № 363 про
звільнення позивача у відставку у зв'язку з цослі'ні
тям граничного віку перебування на службі в ОВС.

Перевіряючи
оскаржувану постанову в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що суд
першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин п.п. 7. 8 Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого
постановою КМ УРСР від 29.07.1991 р. та п. 2.5 Наказу МВС України від 26.12.206 року № 1271 «Про
затвердження переліків посад номенклатури Міністерства внутрішніх справ
України», згідно яких позивач маючи звання полковника міліції, може перебувати
на службі в ОВС до досягнення 50 річного віку, а звільнення його із займаної
посади проводиться наказом Міністра внутрішніх справ України за поданням
начальника ГУ МВСУ у Л/о, погодженого з першими заступниками та заступниками
Міністра.

Пунктом 8 згаданого
Положення та розділом 1 Інструкції про порядок застосвання Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
України, затвердженої Наказом МВС України № 358 від 13.08.1991 р. передбачено,
що для залишення на службі осіб рядового і начальницького складу понад
встановлений для них вік здійснюється начальниками, яким надано право прийому і
звільнення відповідних категорій осіб.

Для залишення на службі
особа повинна не пізніше ніж за 3 місяці до виповнення граничного віку
перебування на службі подати відповідний рапорт на ім'я безпосереднього
начальника, в якому вкзчує конкретний строк, на який вона бажає продовжити
службу.

Після
розгляду рапорту безпосередній начальник із своїм письмовим висновком направляє
його по команді прямому начальнику, який користується правом прийому і
звільнення даної категорії особового складу.

Прямим
начальником у місячний строк з дня подачі рапорту приймається кінцеве рішення.

Позивач
17.04.2007 р. подав рапорт про залишення на службі на строк до 5 років, який
розглянутий кадровою комісією ГУМВСУ у Л/о із прийняттям рішення, хоча даний
колегіальний орган не наділений повноваженнями вирішувати зазначене питання. З
цих підстав суд мотивовано не взяв до уваги рішення комісії при вирішенні
спору.

ГУМВСУ
у Л/о не проведена обов'язкова атестація позивача, що передбачено п. 48
Положення.

безпосереднім
начальником позивача 27.07.2007 р. складено довідку із негативною оцінкою
показників роботи ОСОБА_1. та його службових якостей, яка грунтується на
аналізі кількісних показників роботи позивача у звітному періоді із аналогічним
періодом минулого року, та інших висновках, які позбавлені об'єктивності і які
підтверджені доказами.

Начальник
ГУМВСУ у Л/о посередньо оцінив роботу позивача у поданні від 03.08.2007 р.
керуючись рішенням кадрової комісії ГУМВСУ у Л/о, яке позбавлене юридичної
сили.

Зазначені
у довідці від 27.07.2007 р. та поданні від 03.08.2007 р. відомості
досліджувались судом першої інстанції шляхом перевірки наданих сторонами
пояснень і доказів.

Суд
апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те,
що оцінка роботи позивача і його якостей є сумнівною, а висновок про
недоцільність продовження йому строку служби - необ'єктивним.

Інших
даних, окрім згаданого висновку, подання начальника ГУМВСУ у Л/о від 03.08.2007
р„ не містить.

Таким
чином позивач у суді першої інстанції довів відсутність обставин, які б
перешкоджали чи забороняли йому реалізувати право на продовження строку служби,
а відповідачу МВС України - обгрунтовано відмовити у цьому праві шляхом
прийняття рішення про недоцільність залишення його на службі понад
встановленого віку.

Наведене
служить критерієм оцінки подання начальника ГУ МВСУ у Л/о як підстави прийняття
відповідачем рішення про звільнення позивача та у сукупності із іншими,
зазначеними в оскаржуваній постанові, даними, підтверджує висновок суду першої
інстанції про порушення відповідачем і третьою особою встановленого законом
порядку звільнення позивача зі служби.

Дослідивши
обставини, які повинні бути враховані суб'єктами владних повноважень при
прийнятті оскаржуваних рішень, з'ясувавши права та обов'язки сторін у спірних
правовідносинах, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог,
визнав незаконним наказ начальника ГУ МВСУ у Л/о від 25.09.2007 р. №363 з
мотивів, зазначених в оскаржуваній постанові, зобов'язав Міністерство
внутрішніх справ поновити позивача на посаді заступника начальника слідчого
управління ГУ МВС України у Львівській області виходячи із наказу МВС України
від 27.02.2007 року № 61 «Про реорганізацію Управління МВС України у Львівській
області» та продовжиш позивачу термін перебування на службі до 5 років.

Також
судом вірно вирішено стягнути із відповідача на користь позивача 34301 грн.
грошового утримання за час вимушеного прогулу виходячи із даних розміру
середньомісячного грошового забезпечення позивача, зазначеного у грошовому
атестаті № 67 та періоду вимушеного прогулу.

Покликання
суду на положення Закону України «Про державну службу» не спростовує законності
висновків про незаконне звільнення позивача у запас, оскільки накази
відповідача і третьої особи перевірялись на відповідність положенням
спеціальних підзаконних актів МВС України, а не вказаному закону.

Отже,
з урахуванням наявних у справі доказів і вимог пунктів п.п. 7, 8 Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
України, затвердженого постановою КМ УРСР від 29.07.1991 р., п. 2.5 Наказу МВС
України від 26.12.206 року № 1271 «Про затвердження переліків посад
номенклатури Міністерства внутрішніх справ України» суд прийшов до правильного
висновку про відсутність у відповідача підстав вважати недоцільним залишення
позивача на службі понад встановленого віку і на цій підставі відмовити йому
продовжити строк служби.

Дана судом
правова оцінка обставинам
справи не суперечить
вимогам і матеріального права.

Враховуючи
викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає оскаржувану постанову
законною і обґрунтованою. Така не може бути скасована чи змінена з підстав,
зазначених в апеляційній скарзі.

На підставі наведеного, керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196,
п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А
:

апеляційну
скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Постанову
Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2008 року у справі №
2а-17/08 за адміністративним позовомОСОБА_1до Міністерства внутрішніх справ
України, третя особа - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про визнання нечинним наказів та поновлення на роботі
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя-доповідач
С.П.
Нос

Судді
О.М. Довгополов

І.О. Яворський