Справа № 22-а-4196/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2008 року справа №
22-а-4196/08 приміщення суду за адресою: м.Донецьк, бульвар Шевченко, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Білак С.В.

суддів при секретарі

Сухарьок М.Г., Гаврищук Т.Г. Безрукової
В.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області

на постанову

Стахановського міського суду Луганської
області

від

21
лютого 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-99/08 /суддя Зінченко Л.М./

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області, Головного управління Державного казначейства
України Луганській області

про

визнання бездіяльності незаконною та
стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернулась
до Стаханівського міського суду Луганської області з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області, Головного управління Державного казначейства України Луганській
області про визнання бездіяльності незаконною та стягнення недоплаченої
щорічної разової допомоги.

Постановою Стахановського міського суду
Луганської області від 21.02.2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області,
Головного управління Державного казначейства України Луганській області про
визнання бездіяльності суб”акта владних повноважень та стягнення недоплаченої
щорічної допомоги - задоволено частково. Поновлено позивачу строк звернення до
суду. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області
на користь ОСОБА_1 1440 грн. 35 коп. за рахунок коштів державного
бюджету України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач є учасником війни і має право на отримання одноразової грошової
допомоги в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком.

Позивачеві
в 2004 році недовиплачено щорічної грошової допомоги 854, 03 грн., а в2007 році - 1
175,18 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої
інстанції не врахував, що управління не нараховує щорічну грошову допомогу до 5
травня, а лише виплачує цю допомогу в розмірах, які виділяються на виплати
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» і Закону України «Про Державний бюджет України» на
відповідний рік.

Відповідач до судового засідання не з»явився, просив
розглянути апеляційну скаргу без його участі,
сторони про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання
осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду
справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач є учасником
війни і у відповідності до ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується посвідченням
НОМЕР_1 має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі
3 мінімальних пенсій за віком /а.с.6/.

Відповідно до ст. 14 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни другої групи інвалідності щорічно до 5
травня виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій
за віком.

Статтею 17 Закону України № 3551-ХІІ передбачено,
що щорічна виплата разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених ст.ст. 12 - 16 цього Закону, здійснюється органами праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового утримання.

За 2004 рік позивач отримав від управління 50
грн., за 2007 рік -55 грн., хоча має право
на отримання за 2004 рік - 277.35 грн., за 2007 рік - 1163 грн. за
вирахуванням отриманих 50 і 55 грн. з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
застосовано норми рішень Конституційного Суду України від 01.12.2004р. та від
09.07.2007р., якими визнані неконституційними відповідні положення Законів про
бюджети України на 2004 та 2007 роки і тому позивачу повинні були проведені за
2007 рік виплати грошової допомоги у відповідності до ст.14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до принципу верховенства права та законності
- суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно
до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість держави.
Крім того, як роз”яснено постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції
України при здійснені правосуддя», - судам необхідно виходити з того, що
нормативно - правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови Верховної ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України,
підлягають оцінці на відповідність як Конституції
України так і закону.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно
вважав, що дії відповідача щодо відмови позивачу в виплаті щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня, в розмірах, встановлених
ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є неправомірними.

Суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким
чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду
не вбачається.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у м. Донецьку
ради - залишити без задоволення.

Постанову
Стаханівського міського суду Луганської області від 21.02.2008 р. по справі №
2-а-99/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради,
Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про
визнання бездіяльності суб»єкта владних повноважень та стягнення недоплаченої
щорічної допомоги - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали проголошена 28
травня 2008 року, в повному обсязі ухвала складена 2 червня 2008 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя С.В.Білак

Судді
Т.Г.Гаврищук

М.Г.Сухарьок