Справа № 22-а-33/2007
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П о с т а н о в а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2 липня
2008 року
місто Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Бараненка І.І., суддів: Маслія В.І., Саприкіної І.В.,

при секретарі судового засідання - Калініній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського
районного суду міста Чернігова від 10 травня 2007 року в адміністративній
справі №2-а-33/07 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного військового
комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській
області про визнання дій протиправними, призначення пенсії за вислугу років,
стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста
Чернігова з позовною заявою, у якій, посилаючись на положення ст.12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних
правовідносин), просив визнати дії протиправними, призначити пенсію за вислугу
років, стягнути заборгованості та відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 травня 2007
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, вказуючи на неправильне застосування судом
першої інстанції наведеної вище норми Закону, просить скасувати постанову Деснянського районного суду міста
Чернігова від 10 травня 2007 року і задовольнити позовні вимоги.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача надав
пояснення, які за своїм змістом аналогічні викладеним у мотивувальній частині
судового рішення і просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 травня 2007 року -
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справі, зміст судового рішення,
апеляційної скарги і заперечень на неї, та перевіривши доводи апеляції і
заперечень наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений з військової
служби в запас у листопаді 1993 року. На час звільнення вислуга ОСОБА_1
складала 16 календарних років, загальний трудовий стаж - 17, а вік - 34.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону
№3946 від 04.02.1994 року, із змінами, внесеними згідно з Законами №51-IV від 04.07.2002р.,
№1889- IV від 24.06.2004р.),
особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці
надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право
на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу
звільнення і досягли
45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних
звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин,
вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного
діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають
загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12
календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах
внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні.

Отже, на відміну від попередніх редакцій Закону, наведена норма не пов'язує таку умову для
призначення пенсії, як досягнення особою 45-річного віку на день звільнення з
військової служби.

У травні 2004 року, тобто на час дії зазначеної вище норми Закону, ОСОБА_1
досяг 45-річного віку, мав загальний трудовий стаж понад 25 календарних років,
з яких більше 12 календарних років і 6 місяців становила військова служба.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами.

У зв'язку з наведеним
колегія суддів вважає невірним висновок суду першої інстанції про те, що
ОСОБА_1 не має права на пенсію відповідно до п.«б» ч.1 ст.12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб» (в редакції Закону №3946 від 04.02.1994 року, із змінами, внесеними
згідно з Законами №51-IV від 04.07.2002р., №1889- IV від 24.06.2004р.).

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні
позову до Чернігівського обласного військового комісаріату та про відшкодування
моральної шкоди.

Згідно ст.99 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», який набрав
чинності 1 січня 2007 року, військовослужбовцям, особам начальницького і
рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», пенсії призначаються (перераховуються) органами Пенсійного
фонду України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006р. №1522 «Про передачу
органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким
категоріям громадян» встановлений порядок передачі органам Пенсійного фонду
України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян,
зокрема, військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу.

За змістом положень п.п.1, 4 Порядку подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,
затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007р.
№3-1, перерахунок пенсій військовослужбовцям відноситься до компетенції
головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи
Міністерства оборони України за місцем проживання заявника.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то необхідно зазначити, що
відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року
«Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у
позовній заяві має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань
він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В матеріалах справи відсутні
будь-які докази на підтвердження заявлених вимог про відшкодування моральної
шкоди, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно п.4 ч.1 ст.202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її
та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Беручи до уваги те, що при вирішенні справи суд першої інстанції порушив
зазначені вище норми матеріального права, що призвело до неправильного
вирішення справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Головного
управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, постанову
Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 травня 2007 року належить
скасувати і в цій же частині позовних вимог прийняти нове судове рішення.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.160, 171, 198, 200, 202, 207,
КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 травня 2007 року в
адміністративній справі №2-а-33/07 в частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській
області.

Прийняти в цій же частині нову постанову, якою зобов'язати Головне
управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1
пенсію за вислугу років на умовах, передбачених п.«б» ст.12 Закону України
Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» (в редакції Закону №3946-12 від 04.02.94, із змінами,
внесеними згідно із Законами №51-IV (51-15) від 04.07.2002, №1889-IV (1889-15) від
24.06.2004) та виплатити заборгованість з пенсійного забезпечення, починаючи з
20 квітня 2006 року.

В решті апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову
Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 травня 2007 року в
адміністративній справі №2-а-33/07 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї
може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення цієї постанови у повному обсязі.

Головуючий
підпис
І.Бараненко

Судді:
підпис В.Маслій

підпис І.Саприкіна

ДАНУ ПОСТАНОВУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ
ОБСЯЗІ 10 ЛИПНЯ 2008 РОКУ