Справа № 2а-157/2007
Суддя: Веремчук Л.М.
Дата ухвалення: 2007-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-157/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2007 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Веремчук Л.М.

при секретарі Ілюшик
Н.О.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Шутенка
В.Ф., Гринішина М.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
в залі суду
міста Луцька справу
за адміністративним позовом Військового прокурора
Луцького гарнізону в
інтересах ОСОБА_1до
Управління Західного територіального командування Внутрішніх військ МВС України
про визнання незаконними дій командування Управління Західного територіального командування
ВВ МВС України
та стягнення грошового забезпечення,

встановив:

Військовий прокурор Луцького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд
із адміністративним позовом до Управління Західного територіального
командування Внутрішніх військ МВС України про визнання незаконними дій
командування Управління Західного територіального командування ВВ МВС України
та стягнення грошового забезпечення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 поступив на військову службу в Збройні Сили
СРСР, в добровільному порядку 05.08.1982 року. В 1991 році військова частина
43180, в якій проходив військову службу ОСОБА_1 до складу МО України і відповідно до
складу ЗСУ не увійшла. Таким чином військова частина 43180 стала складовою
частиною Об'єднаних Збройних сил держав СНД і керівництво службово-бойовою
діяльністю продовжувало здійснюватись з Головного штабу РВСН (м. Москва). В
грудні 1992 року у зв'язку з розформуванням військової частини 43180, на
підставі наказу Головнокомандувача ОВС СНД від 06.11.1992 ОСОБА_1 був звільнений в запас за скороченням штату. З останнім були проведені
розрахунки при звільненні в запас на підставі діючого на той час законодавства
СРСР і ніяких виплат, передбачених законодавством України по відношенню до ОСОБА_1 не проводилось. В подальшому ОСОБА_1 в добровільному порядку поступив на
військову службу за контрактом до Збройних Сил України та був направлений для
проходження служби у військову частину 1141. 24.11.2006 року ОСОБА_1 був звільнений в запас з Збройних Сил України по ст. 63 п. "в" (
за станом здоров'я). При звільненні з ним були проведені всі розрахунки за
виключенням виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, мотивуючи
тим, що заявник звільнився з військової служби повторно. Просить визнати дії
командування Західного територіального командування Внутрішніх військ МВС
України такими, що не відповідають чинному законодавству України, та стягнути з
Західного територіального командування Внутрішніх військ МВС України на користь
громадянина ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби.

2

Представник військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_2 позов
підтримав в повному об'ємі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд
позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному об'ємі з підстав, зазначених в позовній заяві.
Просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача позов не визнали суду пояснили, що заперечують
право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги оскільки він повторно
звільнився з військової служби, а ст.9 Закону України " Про пенсійне
забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"
від 09.04.1992 року № 2262-X11 в редакції Закону
України № 2505-1V від 25.03.2005 року
" Про внесення змін до ЗУ " Про державний бюджет України на 2005
рік" та деяких інших законодавчих актів України" передбачено, що в
такому разі грошова допомога не виплачується. Просили суд, відмовити позивачу у
задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Заслухавши думку учасників адміністративного процесу, дослідивши та
оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України " Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби за
віком, станом здоров'я чи у зв'язку зі скороченням штатів, після закінчення
строку контракту, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту
командуванням виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З пояснень осіб, які беруть участь у справі, письмових доказів судом
встановлено, що Наказом командування управління Західного територіального
внутрішніх військ МВС України № 248 від 24.11.2006 року ОСОБА_1 виключено із
списків особового складу управління та всіх видів забезпечення, звільненого з
військової служби наказом командувача внутрішніх військ МВС України від
23.11.2006 року № 83 о/с у запас Збройних Сил України ( а.с.12). В
даному наказі зазначено, що виплату одноразової грошової допомоги при
звільненні зі служби ОСОБА_1 не проводити відповідно до ст.9 Закону України
" Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-Х11 в редакції Закону
України № 2505-1V від 25.03.2005 року
" Про внесення змін до ЗУ " Про державний бюджет України на 2005
рік" та деяких інших законодавчих актів України"

ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в 1992 році в зв'язку з
реформуванням військової частини 43180 на підставі наказу Головнокомандувача
ОВС СНД від 06.11.1992 року № 0806 (а.с.11), тобто ОСОБА_1 був звільнений на
підставі законодавства СРСР, тому його порядок і наслідки не можуть бути
застосовані до звільнення, яке проводиться за законодавством України. ОСОБА_1 при першому звільненні не набув права на отримання допомоги передбаченої
п.2 ст. 15 ЗУ
" Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей".

Суд вважає, що відмова командування Західного територіального командування
Внутрішніх військ МВС України щодо виплати одноразової грошової допомоги у
розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік
служби є протиправною, оскільки із змісту ст.9 ЗУ " Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб" та п.55 розділу II ЗУ
" Про внесення змін до ЗУ " Про державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих
актів України" вбачається, що військовослужбовцям, особам, які мають право
на пенсію за цим Законом у разі повторного їх звільнення одноразова грошова
допомога, передбачена ст. 9 цього Закону не виплачується, за винятком тих осіб,
які при першому звільненні не набули права на її отримання.

3

Суд вважає, що ОСОБА_1 при звільненні у 1992 році з військової служби не
набув права на отримання одноразової грошової допомоги, а тому дії командування
Західного територіального командування ВВ МВС України слід визнати такими, що не
відповідають чинному законодавству України та стягнути з Західного
територіального командування ВВ МВС України на користь ОСОБА_1 одноразову
грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за
кожний календарний рік служби.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 86, 159, 163 Кодексу
адміністративного судочинства України, Законом України „Про пенсійне
забезпечення осіб військовослужбовців та осіб начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року ( зі
змінами від 04.07.2002 року) та від 24.06.2004 року, Законом України " Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дії командування Західного територіального командування Внутрішніх
військ МВС України такими, що не відповідають чинному законодавству України.

Стягнути з Західного територіального командування Внутрішніх військ МВС
України на користь ОСОБА_1одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби.

Постанова про апеляційне оскарження може бути оскаржена, шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного адміністративного
суду через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її
проголошення. Якщо заява про апеляційне оскарження не подана, постанова суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана,
постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.