Справа № 22-а-1752/2008
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2008-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2008
року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача
- Носа С.П.,

суддів:
Довгополова О.М., Яворського І.О.,

при секретарі
судового засідання - Петлеваній Н.А.,

за участю осіб:

від позивача -
ОСОБА_1,

від відповідача - не
прибув,

від
третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Рівненського районного суду
Рівненської області від 5 червня 2007 року у справі

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Квасилівської селищної ради Рівненського району
Рівненської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_2,

про визнання рішень протиправними та їх скасування, зобов'`язання вчинення
певних дій щодо передачі земельної ділянки в приватну власність, -

В С Т А Н О В И
Л А :

Постановою
Рівненського районного суду Рівненської області від 5 червня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1до Квасилівської селищної ради Рівненського району
Рівненської області, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_2 про визнання рішень протиправними та їх скасування,
зобов'язання вчинення певних дій щодо передачі земельної ділянки у приватну
власність відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з
постановою суду першої інстанції, її оскаржила ОСОБА_3 - позивач по справі. В
апеляційній скарзі просить оскаржувану постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову, якою її позов задовольнити в повному
обсязі, рішення Квасилівської селищної ради Рівненського району Рівненської
області № 493 від 21 грудня 2005 року та № 551 від 22 березня 2006 року визнати
протиправними та скасувати їх, зобов'язати Квасилівську селищну раду
Рівненського району передати їй у власність земельтну ділянку розміром 0,17 га,
що знаходиться за аАДРЕСА_1 для ведення ообистого селянського господарства.
Вважає постанову Рівненського районного суду незаконною та необгрунтованою, а
відтак такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам
справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і
процесуального права, покликається на обставини, викладені в апеляційній
скарзі.

Заслухавши суддю
- доповідача, пояснення позивача (апелянта) на
підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для
задоволення апеляційної скарги немає з огляду на наступне.

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду вважає, що вказаний спір є
публічно - правовим, який повинен вирішуватися в судах за нормами Кодексу
адміністративного судочинства України.

Відповідно до
п.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на
вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією
зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова
чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до
п.1 ст. 17 КАС України спори фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень
щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відносяться до компетенції
адміністративних судів і розглядаються за правилами КАС України.

Згідно з п.7 ст.
17 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Передумовою
виникнення права власності на земельну
ділянку, здійснення інших дій щодо оформлення цього права згідно чинного
земельного законодавства України - є рішення органу місцевого самоврядування,
як суб'єкта владних повноважень.

Орган місцевого
самоврядування є органом у здійсненні владних управлінських функцій, згідно
земельного законодавства, в частині надання земельних ділянок у власність чи
користування, передачі їх в оренду і тільки після розгляду таких питань та
прийняття відповідних рішень виникають певні зобовязання та визнання прав,
здійснення певних дій щодо виконання прийнятого рішення.

Статтею 15 Цивільно-процесуального кодексу України
встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що
виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а
також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого судочинства.

Оскільки нормами
КАС України (без зазначення будь - яких виключень, в тому числі і щодо
земельних правовідносин) передбачено, що спір між фізичними особами та
суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень розглядається за
правилами адміністративного судочинства, він не може бути розглянутий за
правилами ЦПК України.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернулася із заявою до відповідача, в якій просила
винести рішення про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної
ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,17 га. по
вул.. АДРЕСА_1 оскільки вона та її мамаОСОБА_4 починаючи з 1990р. користувалися
земельною ділянкою в розмірі 0,40 га. по вищевказаній адресі.

Відповідно до
ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного
користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування
земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Право на оренду
земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної
реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж
в натурі ( на місцевості ), одержання документа, що посвідчує право на неї, та
державної реєстрації забороняється.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачем не було надано будь - яких документів (рішень
органу місцевого самоврядування, державних актів), які би засвідчували її право
на спірну земельну ділянку, позивачем не надано доказів про те, що вона раніше
зверталася до Квасилівської селищної ради про надання їй у власність чи
постійне користування спірної земельної ділянки.

Що стосується
твердження позивача про набуття права власності на спірну земельну ділянку на
підставі набувальної давності відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України,
то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що термін «набувальна
давність» використовується в законодавстві України з 01.01.2002 року, тобто, з
часу введення в дію Земельного кодексу України, в ст. 119 якого зазначено, що
громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу
її у власність або надання у користування. В даному випадку сам факт
використання земельної ділянки не породжує права власності, а лише дає право на
звернення до відповідного державного органу або органу місцевого самоврядування
з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність або користування (на
підставі договору оренди).

Земельним
кодексом не передбачається, з якого часу обчислюється набувальна давність.
Враховуючи загальні правила про дію законів у часі, враховуючи, що Земельний
кодекс України діє з часу набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2002 року,
враховуючи, що Земельний Кодекс не передбачає зворотної сили будь - яких його
положень, підстав для включення до набувальної давності періодів
добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою до 1
січня 2002 року немає. Крім цього, слід зазначити, що у Земельному Кодексі 1970
року та у Земельному Кодексі 1992 року була пряма заборона використання
земельної ділянки без відведення її в натурі на місцевості.

Як вбачається із
заяви на ім'я селищного голови Квасилівської селищної ради, позивач просить
передати у приватну власність спірну земельну ділянку і на одну із підстав
покликається на право набувальної давності, що підтверджує факт відсутності у
неї будь - яких документів, які б свідчили про наявність у неї права на спірну
земельну ділянку.

Крім цього,
судом першої інстанції встановлено, що згідно ухвали Рівненського районного
суду Рівненської області від 26.04.2005р. була затверджена мирова угода щодо
розподілу спадкового майна та на підставі якої позивачу рішенням Квасилівської
селищної ради Рівненського району Рівненської області №462 від 10 листопада
2005 року передано у приватну власність частину земельної ділянки розміром 0,15
га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель.

На виконання
ухвали суду першої інстанції
Квасилівською селищною радою Рівненського району було прийнято рішення
№493 від 21 грудня 2005р., відповідно до якого спірна земельна ділянка була
розподілена між членами родини позивача, а саме:ОСОБА_2., ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6

Відповідно до
вище згаданої ухвали Рівненського районного суду від 26.04.2005р.,
Квасилівською селищною радою Рівненського району, рівненської області,
22.03.2006р. було прийнято рішення №551 про передачу у приватну власність
земельної ділянки площею 0,05 га громадянину ОСОБА_7- для будівництва та
обслуговування житлового будинку ( 35/100 незавершеного будинку ) та площею
0,05 га громадянинуОСОБА_8- для будівництва та обслуговування житлового будинку
( 31/100 незавершеного будинку ).

Відповідно до
ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що
обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

За таких
обставин, підстав для визнання протиправними
та скасування рішень відповідача № 493 від 21 грудня 2005 року та № 551
від 22 березня 2006 року відповідно до вимог ст.ст. 119, 120 Земельного кодексу
України немає, оскільки відповідач жодним чином не порушив норми земельного
законодавства.

З огляду на
викладене, суд першої інстанції вірно застосував норми чинного земельного
законодавства, що регулюють спірні правовідносини у відповідності до
встановлених обставин справи, а тому, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення
апеляційної скарги немає.

На
підставі наведеного, керуючись ч. 3 ст.
160, ст. ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А
:

апеляційну скаргу
ОСОБА_1залишити без задоволення.

Постанову
Рівненського районного суду від 05 червня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_1до Квасилівської селищної ради Рівненського району Рівненської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про
визнання рішень протиправними та їх скасування, зобов'язання вчинення певних
дій щодо передачі земельної ділянки в приватну власність залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя-доповідач С.П. Нос

Судді
О.М. Довгополов

І.О. Яворський