Справа № 22-а-1150/2008
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-1150/08 р.
Головуючий у першій інстанції: : Жовток Є.А.
Доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня
2008 року
м. Київ

Колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Бараненка І.І., Маслія В.І.,

при
секретарі: Трибой
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби
Ріпкинського районного управління юстиції Чернігівської області Байрак Наталії
Василівни на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11.04.2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
виконавчої служби в Деснянському районі м. Чернігова, Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м. Чернігова про визнання незаконними постанов, стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди, -

в с
т а н
о в и
л а :

ОСОБА_1
звернувся Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до Державної виконавчої служби в Деснянському районі м.
Чернігова, Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.
Чернігова про визнання незаконними
постанов, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Постановою Ріпкинського
районного суду Чернігівської області від
11.04.2007 року позовні вимоги задоволено частково: визнано неправомірними дії державного виконавця
державної виконавчої служби в
Деснянському районі м. Чернігова, в частині винесення постанови № 1173/18 від
23.10.2006 року про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з
ОСОБА_1. 136 грн. штрафу та направлення
виконавчого документа до ДВС у Ріпкинському районі Чернігівської
області; визнано неправомірними дії державного виконавця державної виконавчої
служби у Ріпкинському районі Чернігівської області, в частині виконання
постанови від 08.11.2006 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 136 грн. штрафу та в
частині виконання постанови від 15.11.2006 року щодо стягнення 13 грн. 60 коп.
виконавчого збору; стягнуто з відділу державної виконавчої служби Ріпкинського
районного управління юстиції в
Чернігівській області на користь ОСОБА_1. 136 грн., утриманих з його заробітної плати, в якості штрафу;
стягнуто з відділу державної виконавчої служби Ріпкинського районного
управління юстиції на користь ОСОБА_1. 300 грн. моральної шкоди. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не
погоджуючись з вище зазначеною постановою, відповідач - відділ державної
виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції, подали апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати незаконну постанову суду першої інстанції та
постановити нову, якою в задоволенні позову відмовити, а провадження по справі
закрити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та
протиправність оскаржуваного рішення. Вважає, що судом першої інстанції було
порушено норми матеріального та процесуального права, а тому рішення підлягає
безумовному скасуванню.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на
апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого
провадження відносно ОСОБА_1. винесена 08.11.2006 року, а її копія направлена
позивачу 10.11.2006 року.

Апеляційна інстанція повністю
погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поновлення позивачу строку
звернення до суду, оскільки наведені обставини є поважними, а пропущений
процесуальний строк не є тривалим.

З 11.09.1995 року в управлінні
Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова ОСОБА_1перебуває,
як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (ідентифікаційний код ).

07.05.1999 року посадовою особою
Управління ПФУ щодо ОСОБА_1. було складено
протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 165-1 КУпАП, а 25.05.1999
року відносно нього винесено постанову про притягнення до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 136 грн. через несвоєчасне подання останнім витягів з декларації
та порушення строків сплати страхових внесків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧН № 004447 від
07.05.1999 року, цей документ був складений з порушенням вимог ст.256 КУпАП.
Зокрема, у протоколі не зазначено число, місяць, рік народження порушника, а
також інші відомості, необхідні для
вирішення справи, зокрема ідентифікаційний код порушника, яким у
обов'язковому порядку володіло Управління ПФУ.

У протоколі
відсутня відмітка про роз'яснення ОСОБА_1 положень ст.268 КУпАП, що порушило
права притягуваної особи, в тому числі право на оскарження протоколу. З даного
документу також вбачається, що він складений
без участі ОСОБА_1., про що свідчить відсутність підпису порушника або відмітки
про відмову від підписання протоколу.

З дублікату постанови НОМЕР_1
від 25.05.1999 року про притягнення ОСОБА_1. до адміністративної
відповідальності, вбачається, що порушник на розгляд справи не з'явився; повні
відомості про його особу, в тому числі число, місяць, рік народження та ідентифікаційний код не вказані;
відомості про відправлення порушнику копії постанови, в матеріалах
справи відсутні.

Як у протоколі про адміністративне
правопорушення, так і в постанові про притягнення ОСОБА_1. до відповідальності,
невірно зазначено місце проживання порушника. Зокрема, ОСОБА_1. зареєстрований
в управління ПФУ як такий, що проживає в квартирі АДРЕСА_2 в той час як в
матеріалах адміністративного провадження адреса ОСОБА_1. зазначена наступним
чином: квартираАДРЕСА_1

З наведеного вище,
колегія суддів приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку, що
посадові особи управління ПФУ в Деснянському районі м.
Чернігова, при притягненні суб'єкта підприємницької діяльності до
адміністративної відповідальності, допустили порушення вимог діючого на той час
законодавства.

В той же час Ріпкинським районним
судом Чернігівської області правильно не встановлено причинного зв'язку між
неналежним виконанням своїх посадових
обов'язків зі сторони працівників відповідача та наслідком, у вигляді
примусового стягнення штрафу з позивача.

Таким чином, в частині позовних
вимог щодо визнання неправомірними дій посадових осіб управління ПФУ в м.
Чернігові під час провадження у справі про адміністративне правопорушення,
позивачу правомірно відмовлено.

ОСОБА_1. з 22.01.1998 року
зареєстрований в с. АДРЕСА_3

Згідно довідки Радульської селищної
ради, позивач з 1977 року постійно
проживає в сАДРЕСА_3

З довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера вбачається, що позивачу присвоєно ідентифікаційний
номер НОМЕР_2

Відповідно
до повідомлення державного
реєстратора Ріпкинської райдержадміністрації,
ОСОБА_1., житель с. Радуль Ріпкинського району 1999 році не був
зареєстрований як фізична особа-підприємець. Дана обставина не заперечувалась
ДВС у Ріпкинському районі, зокрема, те, що під час здійснення
виконавчого провадження позивач повідомляв їй, що він не є боржником, оскільки
не займається підприємницькою діяльністю.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, прийшов до висновку про належне
обґрунтування часини позовних вимог на нормах чинного законодавства, в зв'язку
з чим і задовольнив позов частково.

Апеляційна колегія повністю погоджується з таким висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1
ст. 2 КАС України).

У
відповідності до абз. З ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний розглядати
заяви та клопотання сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Згідно
абз. 1 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний
виконавець має право одержувати необхідні для провадження виконавчих дій
пояснення, довідки, іншу інформацію.

Отже,
висновок суду першої інстанції, що державний виконавець ДВС у Ріпкинському районі під час здійснення виконавчого провадження
№ 1275, не в повній мірі виконала свої обов'язки та не реалізувала свої права
відносно отримання необхідної інформації, що в свою чергу, призвело до примусового стягнення штрафу та
судового збору з особи, яка не являлась боржником у виконавчому
провадженні. Внаслідок неналежного виконання
своїх службових обов'язків державним виконавцем, були порушені вимоги ч.
1 ст. 7 Закону України «Про виконавче
провадження», щодо захисту прав та законних інтересів громадян.

Твердження ДВС у Ріпкинському районі про те, що ОСОБА_1. сам повинен був
довести суттєві обставини справи, оскільки це
суперечать як вимогам закону, так і загальним засадам діяльності державного службовця,
яким є державний виконавець.

З матеріалів
виконавчого провадження № 1275 вбачається, що із заробітної плати позивача
утримано штраф в розмірі 136 грн., а також виконавчий збір у розмірі 13 грн. 60
коп.

Аналізуючи обставини
справи, судова колегія приходить до висновку про необхідність визнання дій
державного виконавця ДВС у Ріпкинському районі неправомірними та стягнення на
користь позивача необґрунтовано утриманих коштів.

Виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії
(ч. 1).

Державний
виконавець: … здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і
порядок, визначені виконавчим документом; … розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження та їх клопотання… (ч. 2).

Державний виконавець, відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону, при здійсненні виконавчого
провадження має право:

… одержувати необхідні для проведення виконавчих дій
пояснення, довідки, іншу інформацію;

… звертатися до суду з поданням про розшук боржника -
фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про
примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи
або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її
відібрання… .

Провадження з примусового виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1.
штрафу було відкрито 05.11.2003 року, тобто
поза межами строків, визначених п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче
провадження», тобто більш ніж через три місяці з дня винесення постанови про притягнення
суб'єкта підприємницької діяльності до адміністративної відповідальності.

Постанова управління ПФУ в Деснянському районі м. Чернігова про притягнення ОСОБА_1. до відповідальності, в
порушення п. З ч.2 ст.19 чинного на той час Закону України «Про
виконавче провадження», не містила таких необхідних відомостей, як дата та
місце народження боржника. Вказана обставина була самостійною підставою для
відмови у відкритті виконавчого провадження.

Всупереч наведеним нормам законодавства, державним виконавцем була
встановлена дата народження боржника - 19.01.1965 року. В той же час
виконавець, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження та
направленні матеріалів до ДВС у Ріпкинському районі, у відповідному процесуальному
документі не зазначив відому йому
інформацію.

Державний виконавець ДВС у
Деснянському районі м. Чернігова, під час вчинення виконавчих дій, не був позбавлений можливості звернутись до органу,
котрий видав виконавчий документ, із запитом
про надання відомостей, необхідних для своєчасного, точного та повного
виконання постанови. В матеріалах
виконавчого провадження відсутні документи чи їх копії про те, що державний
виконавець звертався до управління ПФУ з будь-яким запитом щодо боржника.

Частина 2 ст. 25 Закону
передбачає, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по
виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру
- у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються
на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого
провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Виконавче
провадження було відкрито 05.11.2003 року, запит до управління ПФУ про надання дубліката постанови про притягнення
ОСОБА_1. до адмінвідповідальності, у зв'язку із втратою виконавчого документа,
був надісланий лише 05.10.2006 року, а постанова про закінчення
виконавчого провадження та передачу матеріалів за належністю, винесена
23.10.2006 року.

Таким
чином, судом першої інстанції правильно враховано, що під час примусового
виконання постанови державний виконавець ДВС у Деснянському районі м. Чернігова
порушив шестимісячний строк здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону, виконавче провадження підлягає
закінченню у випадках: … закінчення передбаченого законом строку для даного
виду стягнення … .

З даної законодавчої норми
слідує, що державний виконавець зобов'язаний був винести постанову про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

Неналежне виконання посадовою особою вимог Закону України «Про виконавче
провадження», а також недодержання загальних засад діяльності державного
службовця потягло за собою примусове стягнення штрафу з особи, котра не
притягувалась до адміністративної відповідальності. Таким чином, дії державного
виконавця ДВС у Деснянському районі м. Чернігова правомірно визнані першою
інстанцією неправомірними.

Щодо
відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції також прийшов до
правильного висновку, задовольнивши в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1.
частково - в розмірі 300 грн..

Перш зам все
слід відмітити, що постанова управління
ПФУ про накладення на ОСОБА_1. стягнення за нібито вчинене ним правопорушення,
стала відомою необмеженому колу осіб.

Згідно ч. 2 ст. 21 КАС України,
вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень
або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових
відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Таким чином, висновок суду щодо
завдання позивачу моральної шкоди внаслідок неналежного виконання своїх
службових обов'язків зі сторони державного виконавця ДВС у Ріпкинському районі, правомірний. Дії останнього
перебувають у прямому причинно-наслідковому зв'язку із завданою шкодою.
При визначенні розміру такого відшкодування, враховано глибину душевних
страждань позивача, а тому, виходячи із засад розумності та справедливості, суд
першої інстанції визначив моральну шкоду в сумі 300 грн.

Відповідно до п.4 Наказу
Міністерства юстиції України № 21/5 від 25.01.2007 року Про реформування органів юстиції, правонаступниками
відділів державної виконавчої служби у районах, містах, районах у містах
є відділи державної виконавчої служби районних, районних у містах, міські,
міськрайонні управління юстиції.

Виходячи з наведеного,
відшкодування моральної шкоди покладено на відділ державної виконавчої служби
Ріпкинського районного управління юстиції цілком обґрунтовано.

Відповідно до ст. 104 КАС України
до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин.

Згідно ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Також, відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження
своєї правової позиції щодо дотримання вимог Конституції та законів України при
винесенні оскаржуваної постанови, дотримання процедури, що передувала її
прийняттю.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

За таких обставин, оцінюючи у сукупності добуті в судовому засіданні
докази, суд першої інстанції правомірно встановив, що позовні вимоги
частково обґрунтовані на законі, а тому
частково задоволені.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що старшого державного
виконавця Відділу Державної виконавчої
служби Ріпкинського районного управління юстиції Чернігівської області Байрак
Наталії Василівни на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11.04.2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
виконавчої служби в Деснянському районі м. Чернігова, Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м. Чернігова про визнання незаконними постанов, стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди, необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.
2, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні
апеляційної скарги старшому державному виконавцю Відділу Державної виконавчої служби
Ріпкинського районного управління юстиції Чернігівської області Байрак Наталії
Василівні - відмовити.

Постанову Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 11.04.2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного
місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді: