Справа № 2-а-6/2007
Суддя: Киреєв О.В.
Дата ухвалення: 2007-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

2-а-6/2007

Іменем України

м.
Носівка 30
травня 2007 p.

Носівський
районний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Киреєва О.В.
при секретарі Проскурні О.І.,

з участю
позивача та представника відповідача Поліської К.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника управління по
боротьбі з організованою злочинністю в Чернігівській області ОСОБА_2 про
зобов'язання дати відповіді на поставлені запитання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним
позовом, просила суд зобов'язати
суб'єкта владних повноважень дати відповідь на поставлені питання, посилаючись на те, що вона звертається до суду з
безвихідності, в яку її загнали
правоохоронні органи. Вона ознайомилася з матеріалами кримінальної справи по
факту вбивства її сина ОСОБА_3. Такого
відношення до потерпілих вона ніде не зустрічала. У неї склалось враження, що до того має відношення міліція. Постановою
Новозаводського районного суду м. Чернігова
було скасовано рішення по кримінальній справі,
вказано, що слідчі не вжили всіх
передбачених законом заходів для розкриття злочину, всебічного,
повного, об'єктивного дослідження
обставин та причин скоєння злочину. З матеріалів кримінальної справи вона
довідалась, що про запис
відповідача, який свідчив, що щодо порізу колеса автомобіля ОСОБА_1 то інформація, яка б мала доказове значення про особу, яка це вчинила, відсутня. Нічим об'єктивно не підтверджується
зв'язок порізу колеса з вбивством. Тому
у неї виникло питання до відповідача,
яка потрібна інформація, і хто цю
інформацію повинен збирати. Вона запитувала чому не затримали вбивць, чому не викрили їх, чому не знайшли? їй не потрібна державна
таємниця. їй потрібно знати те, що відноситься
до її дитини. Закон України «Про звернення громадян » зобов'язує дати
відповідь, а не відписку. Відповідно
до ст.
40 Конституції України службові особи повинні розглядати звернення та
давати обґрунтовану відповідь. Дві відповіді від 26 жовтня та 11 грудня 2006
року змусили її звернутися до суду. Вона отримала відповіді, але то не відповіді, а відписки. Вона ставила конкретні запитання, а одержала одні відписки.

В
судовому засіданні позивач стверджувала,
що з матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОБОЗ нічого не зробив для розкриття
вбивства. І тому вона звернулася персонально до начальника УБОЗу з питанням про
те, що вони робили. Чи вони розкривали
злочин, чи тільки сприяли, щоб на чотири місяці убивці заховалися.
Завдання УБОЗу розкрити вбивство, а вони
«накопали», що ОСОБА_3
фігурант по справах, такий-сякий.
її право порушено в тому, що вбили
дитину, його охаяли, облили брудом.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала
позов, просила зобов'язати відповідача
дати їй чіткі відповіді на поставлені питання.

Представник
відповідача ОСОБА_4 позов не
визнала, зазначила, що даний позов пред'явлено безпідставно. Сама
позивач вказує, що кримінальна справа по
факту вбивства її сина перебуває в процесі досудового слідства в органах
обласної прокуратури. Тому вимоги позивача змусити органи внутрішніх справ
поширювати інформацію, яка має
оперативно-розшукові дані, які
безпосередньо стосуються даної справи, є
не коректними. Суди першої та другої інстанцій прийняли рішення, відмовили позивачу в наданні дозволу на
ознайомлення з матеріалами оперативно-розшукових заходів. Всі питання, які ставить позивач в даному позові, стосуються інформації оперативно-розшукового
характеру, яка на сьогоднішній день
розголошенню не підлягає. Позивач не має права оскаржувати

відповіді, оскільки вони були надані в повному обсязі
відповідно до закону. ВідповідачОСОБА_2
як посадова особа, не порушив
права позивача на отримання інформації. Позивач досліджувала матеріали
справи, й володіє більшим обсягом
інформації, яку міг і надав відповідач.
Відповідач надав позивачу відповідь на питання про те, хто повинен збирати інформацію яка має
доказове значення.

Вислухавши
пояснення позивача, представника
відповідача, дослідивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Відповідно
до статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до
органів державної влади, посадових осіб
відповідно до їх функціональних обов'язків із заявою щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів.

Відповідно
до статті 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади та їх посадові
особи, відповідно до повноважень яких
належить розгляд заяв, зобов'язані об'єктивно
і вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду
заяв.

Судом
встановлено, що управлінням по боротьбі
з організованою злочинністю в Чернігівській області 26 жовтня 2006 року надало
відповідь на звернення ОСОБА_1 , в якій зазначило, що інформацію стосовно вбивства ОСОБА_3 вона може отримати в прокуратурі, яка порушувала кримінальну справу та
здійснювала її провадження. (а.с. 8).

11
грудня 2006 року ОСОБА_1 було надано відповідь на лист з питань неналежного
розслідування кримінальної справи по факту вбивства ОСОБА_3. (а.с. 11).

Позивач
ОСОБА_1 отримала від відповідача
зазначені відповіді, оскільки звертаючись
до суду, подала їх копії.

В
судовому засіданні встановлено, що по
справі за фактом вбивства ОСОБА_3.
проводиться досудове слідство.

Доводи
позивача про те, що відповідач повинен
надати відповіді на поставлені нею конкретні питання, суд визнає необгрунтованими на законі.

Суд, постановляючи свої рішення, не може допустити втручання в діяльність
іншого державного органу, змінити його
повноваження.

Аналізуючи
добуті й досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що відповідач дотримався Закону України «Про
звернення громадян», виконав його
вимоги, надав позивачу відповіді на
поставлені питання. Строки дачі відповіді,
які встановлені в законі, не були
порушені. В діях відповідача відсутня бездіяльність, тому вимога щодо зобов'язання надати
відповідь необгрунтована на законі, а
позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.
1, 15 Закону України «Про
звернення громадян», ст. 158,
159, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до начальника управління по
боротьбі з організованою злочинністю УМВС України в Чернігівській області про
зобов'язання дати відповіді.

На
постанову може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів
з дня її проголошення, а апеляційна
скарга - протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.