Справа № 2а-93/2008
Суддя: Черткова Л.О.
Дата ухвалення: 2008-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Код суду
05-15 Справа
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2008 року Докучаєвський міський суд Донецької
області у складі:

головуючого - судді Черткової
Л.О..,

при секретарі Остапенко
О.М.,

з участю прокурора Пономарьової
Ю.А.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Докучаєвську Донецької області
адміністративну справу за позовом прокурора м. Докучаєвськ в інтересах
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення Докучаєвської міської ради про визнання
неправомірною відмову УПСЗН Докучаєвської міської ради у виплаті грошової
допомоги на оздоровлення та стягнення недотриманої суми, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор м.
Докучаєвська в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача
визнання неправомірною відмову УПСЗН Докучаєвської міської ради у виплаті
грошової допомоги на оздоровлення та стягнення недотриманої суми.

В
обґрунтування своїх позовних вимог
прокурор вказав, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи. ст. 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачена одноразова компенсація у розмірі 45 мінімальних
заробітних плат. Виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності
( 14.04.2008р.), тобто позивач має право на отримання одноразової компенсації у
розмірі : на момент встановлення інвалідності розмір мінімальної заробітної
плати встановлений відповідно до ЗУ Про внесення змін до Закону України « Про
Державний бюджет України на 2008р.» -525,00 грн., Недоплата складає 23625,00
грн.(525,00*45).

У судовому
засіданні прокурор та позивач позовні
вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, надавши
пояснення, аналогічні тим, що зазначені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не
визнав.

Суд, заслухавши пояснення
сторін, дослідивши письмові матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_2 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС 1 категорії,
інвалідом 2 групи, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, потерпілих
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Ст. 48 вказаного вище
Закону передбачена одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров*ю особам,
які стали інвалідами внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС, зокрема інвалідам другої групи, у розмірі 45
мінімальних розмірів заробітної плати. При цьому, розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент встановлення інвалідності.

Згідно з довідкою МСЕК
14.04.2008р. ОСОБА_2 встановлена друга група
інвалідності на термін до 14.04.2011р.

Тобто право на виплату
одноразової компенсації у ОСОБА_2 виникло з часу встановлення інвалідності.

На момент встановлення
інвалідності розмір мінімальної заробітної плати встановлено 525,00, тобто
відповідач повинен виплатити суму у розмірі 23625,00 грн.(525,00*45).

Аналіз законодавчої
діяльності Верховної ради України свідчить про те, що при прийнятті законів про
Державний бюджет України систематично зупиняється дія інших законів України
щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, які є складовою конституційного
права громадян на соціальний захист і достатній рівень життя кожного (
ст.ст.46,48 Конституції України).

Зупинення дії законів
є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб і має
здійснюватися в органічному зв'язку із скасуванням законів, внесенням до них
змін та доповнень. Отже, у такому випадку законом про Державний бюджет України
припиняється на певний строк правове регулювання відносин у сфері соціального захисту ,
зупиняється дія механізму реалізації конституційних соціально-економічних прав
громадян, що призводить до обмеження
права на соціальний захист.

Систематичне зупинення
законами про Державний бюджет України дії чинних законів України щодо надання
пільг, компенсацій і гарантій фактично скасовує їх дію.

Зупинення дії положень
законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є
обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених
Основним Законом України. У статті 64 Конституції України вичерпно визначено
такі випадки, а саме передбачено, що у умовах воєнного або надзвичайного стану
можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод , які не можуть бути
обмежені за жодних обставин.

Внаслідок зупинення на
певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи
інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження життєвого рівня
громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового
мінімуму ( ч.3 ст.46 Конституції України) , та порушується гарантоване у ст.48
Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень.

Отже, відповідно до
ч.3 ст.22 ст.64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші
соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії
законів ( їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану
на певний строк.

Таку правову позицію
Конституційний Суд України висловив ще у
Рішенні від 20.03.2002р.№5-рп/ 2002.

Згідно ч.4 ст.9 КАС
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до п.2
Указу Президента України « Про Єдиний державний реєстр нормативних актів» від
27.06.1996р. ( із змінами) стосовно
преюдиції нормативних актів, а саме: що закони України та укази
Президента України є рівнозначними за юридичною силою нормативними актами.

Конституція - Основний
Закон України і має найвищу юридичну силу , а тому необхідно застосувати
конституційні положення щодо пільг, компенсації і гарантій, які Держава
надає громадянам.

Відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002р. №256, якою затв.Порядок
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних
підрозділів місцевих держадміністрацій , виконавчих органів рад, до компетенції
яких належить питання праці та соціального захисту населення ( далі- головні
розпорядники коштів). Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів
місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до Постанови № 256 у управлінь праці та соціального захисту
населення з'явився обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення щодо, зокрема, пільг громадянам , які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 29.10.2003 року у зв'язку із внесенням
змін до наведеної постанови згідно з постановою КМУ від 29.10.2003року № 1687.

Статтею 63 спеціального Закону фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, ст. 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи,
ст.ст.22,64,46,48 Конституції України, керуючись ст. 10, 11, 69, 158-163, 186
Кодексу Адміністративного Судочинства України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов прокурора м.
Докучаєвськ в інтересах ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального захисту населення Докучаєвської міської ради
про визнання неправомірною відмову УПСЗН Докучаєвської міської ради у виплаті
грошової допомоги на оздоровлення та стягнення недотриманої суми задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Докучаєвської
міської ради щодо відмови виплатити позивачу грошової допомоги на оздоровлення.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Докучаєвської
міської ради за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_2 23625,00 грн.
грошової допомоги на оздоровлення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Донецької області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про
апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції.

Постанова віддрукована суддею у нарадчій кімнаті.

Суддя