Справа № 22-а-4989/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

апеляційний адміністративний суд
п о с т а н о в а

Іменем України

30 травня 2008 року справа
№ 22-а-4989/08

приміщення суду за адресою:
м.Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суд у складі:

головуючого

Білак С.В.

суддів при секретарі з участю представника позивача

Сухарьок М.Г., Гаврищук Т.Г. Безрукової В.М. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу відповідача

судовому засіданні Управління Пенсійного фонду України
в Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від 18.02.2008 року

по справі

№ 2-а-1152/08 /суддя Хрімлі О.Г./

за позовом

ОСОБА_2

до про

Управління Пенсійного фонду України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області визнання дій неправомірними та зобов»язання
зробити перерахунок пенсії

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_2 звернувся в Донецький окружний адміністративний суд з позовною заявою
до Управління Пенсійного фонду України в Червоногвардійському районі м. Макіївки про визнання дій неправомірними та
зобов»язання зробити перерахунок пенсії.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2008 року у справі № 2а-1152/08 позовні вимоги
позивача задоволені частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного
фонду України в Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку основної
та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до вимог ст.ст.50, 54, 64, 71
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність. Зобов»язано Управління Пенсійного фонду
України в Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області здійснити ОСОБА_2 перерахунок основної та
додаткової пенсії відповідно до вимог ст.ст.50, 54 п.4 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 1 листопада 2007 року із розрахунку шести прожиткових мінімумів
для осіб, які втратили працездатність, з послідуючим її перерахунком відповідно
до змін діючого законодавства та встановлені нових розмірів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач отримує пенсію як
особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має третю групу
інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не
погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна
скарга, в якій він просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права.

В
апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції застосував положення ч.1
ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»
безпідставно.

Частиною
третьою цієї статті передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини 1 цієї статті застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Ця норма
забороняє застосовувати мінімальний розмір пенсії, встановлений цією статтею,
для визначення розмірів пенсій, у т.ч. і відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно
до положень ч.5 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв»язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. З метою
реалізації прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на
соціальний захист Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 1 від
03.01.2002р., а суд першої інстанції не врахував цього при винесенні рішення.

Представник
позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача до судового засідання не
з»явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання
осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду
справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши
доповідача, заперечення представника позивача, розглянувши та обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі матеріали, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду
першої інстанції зміні з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_2 віднесений до першої категорії осіб, які
потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням
НОМЕР_1 від 30.11.2007 року (а.с.22) і є інвалідом третьої групи що
підтверджується медичною довідкою МСЕК серії ДОН-04 № 010235
від 20.12.2006 р. (а.с.12).

Позивач
знаходиться на обліку в Управління Пенсійного фонду України в
Червоногвардійському районі м. Макіївки
Донецької області.

На
звернення позивача 06.11.2007 р. про перерахування пенсії, відповідач листом за
№ 418/11-10-01-03 від 07.11.2007 р.
відмовив позивачу у перерахуванні і призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.24,
28).

З 1
січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його
преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом
другим преамбули Закону України № 1058-4 передбачено, що зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно
шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною
3 статті 4 Закону України № 1058-4 передбачено, що умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне
забезпечення.

Право
громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене
статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Розділ
8 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Приписами
зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року максимальний розмір
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі
заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством),
призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках відповідно до цього Закону не
може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом
першим частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, на місяць згідно із Законом України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» № 489-5 від 19 грудня 2006 року. Такий самий
граничний розмір визначений даною статтею для пенсій призначених у 2006 році
відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» №
3235-15 від 20 грудня 2005 року.

Нормою
зазначеної статті Закону визначений
загальний граничний (максимальний) розмір пенсій, призначених
(перерахованих) за нормами спеціального закону у 2006-2007 роках, а також
граничний розмір пенсій призначених за спеціальним законом у 2006 році.

Стаття
50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 3 групи - 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком, виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53
даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого
доходу.

Нормами
статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови
призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з
втратою годувальника, зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного
до першої категорії.

Згідно
частини третьої ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія
у зв»язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із
заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування».

Частина
четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчим по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком, приписи зазначеної норми співпадають з приписами пункту 4
Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів
України від 30 жовтня 1997 року № 523 (з наступними змінами та доповненнями).

Колегія
суддів зазначає, що даною нормою визначений для даної категорії нижчий розмір
державних пенсій. Таким чином, якщо нормами статті 49 спеціального закону
передбачений максимальний розмір, то частиною 4 статті 54 даного закону нижчий
розмір державної пенсії для інвалідів, віднесених виключно до першої категорії,
та у зв»язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Посилання
відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою
визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок
чого відповідач керувався розміром 22 гривень 30 коп., що визначені постановою
Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за
рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1, колегія суддів не
приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в силу різного правового
навантаження цих значень неможливо.

Визначення
прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії
громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий
мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України «Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000р., згідно
статті 1 якого, прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому
числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону
України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Частиною
3 статті 4 даного Закону України (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня
2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум
на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в
законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум
публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею
62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006
року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року був затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена
стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в
новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка
втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406
гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена
абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1
жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно
410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким
чином, для позивача як інваліда 3 групи, особи, постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, розмір державної та додаткової пенсії
повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Позиція
Управління ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд
яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що будь-якою із них
визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня
пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Колегія
суддів не приймає доводи відповідача, як з огляду на недоведеність приписів
зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення принципу
законності, визначений пунктами 2-4 ст.9 КАС України.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права
на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян
на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою
Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них
зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними
законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги,
компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою
конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та
обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних
законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Конституційні
принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в
Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3,
частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною
2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте
у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою
гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе
зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як
статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Враховуючи
зазначене, суд першої інстанції правильно визнав дії відповідача неправомірними
та зобов»язав перерахувати пенсію.

Колегія
суддів вважає, що дії відповідача Управління щодо виплати пенсій позивачу
(державної та додаткової пенсій) у розмірах
менших від шести мінімальних пенсій за віком є неправомірними, оскільки не
відповідають вимогам частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія
суддів зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано зобов»язав відповідача
робити перерахунок пенсії позивачу відповідно до змін діючого законодавства і
встановлення нових розмірів прожиткових мінімумів для непрацездатних громадян,
оскільки Кодексом адміністративного судочинства України передбачено
відновлювати лише порушені права громадянина, а не ті, які можуть бути порушені
в майбутньому.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
ст.205, ст. 206, ст. 211, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П
О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Червоногвардійському районі
м.Макіївки Донецької області на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18.02.2008 року у справі № 2-а-1152/08 за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Червоногвардійському районі
м. Макіївки про визнання дій
неправомірними та зобов»язання зробити перерахунок пенсії - задовольнити частково.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2008 року у справі №
2-а-1152/08 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в
Червоногвардійському районі м. Макіївки
про визнання дій неправомірними та зобов»язання зробити перерахунок пенсії - змінити.

Виключити
з резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду
від 18.02.2008р. пункт щодо зобов»язання Управління Пенсійного фонду України в
Червоногвардійському районі м.Макіївки робити перерахунок пенсії позивачу
відповідно до змін діючого законодавства і встановлення нових розмірів
прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

В іншій
частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2008
року - залишити без змін.

Вступна
та резолютивна частина постанови проголошена 30 травня 2008 року, у повному
обсязі складена 2 червня 2008 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Головуючий суддя С.В.Білак

Судді М.Г.Сухарьок

Т.Г.Гаврищук