Справа № 22-а-8107/2008
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

15 серпня 2008 року справа №
22-а-8107/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

постанова
прийнята в порядку письмового провадження згідно частини 1 статі 197

Кодексу
адміністративного судочинства України

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Яманко В. Г.

суддів:
Арабей Т. Г.

Горбенко К. П.

при секретарі судового засідання

Чуріковій Я. О.

за участю представників від

позивача:

не з'явився, заявлено клопотання про
розгляд без участі позивача не з'явився, заявлено клопотання про розгляд без участі представника
відповідача

відповідача:

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення
Совєтської районної адміністрації Макіївської
міської ради, м. Макіївка на
постанову Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від
17 червня 2008 року по
адміністративній справі №
2-а-41/08 (суддя Курова О. І.) за позовом ОСОБА_1, м. Макіївка до
Управління праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації Макіївської
міської ради, м. Макіївка про
визнання відмови в виплаті разової допомоги
неправомірною та
стягнення разової грошової
допомоги за 2005-2007 роки.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 29 травня 2008 року до Совєтського районного суду м. Макіївки з
позовною заявою (арк. справи 2-3) до Управління праці та соціального захисту
населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради, м.
Макіївка про визнання неправомірною відмови відповідача в виплаті разової
допомоги у розмірі, встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», стягнення недоплаченої суми разової грошової
допомоги за 2005-2007 роки у розмірі 6839 грн.

Постановою
Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 17 червня
2008 року частково задоволений позов ОСОБА_1, м. Макіївка до Управління праці
та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської
міської ради, м. Макіївка про визнання відмови в виплаті разової допомоги
неправомірною та стягнення разової грошової допомоги за 2005-2007 роки (арк.
справи 29-30). Суд першої інстанції визнав неправомірною відмову Управління
праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради, м. Макіївкав в виплаті ОСОБА_1. разової грошової
допомоги до 5 травня за 2007 рік у розмірі 2542 грн., стягнув з Управління
праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради, м. Макіївка на користь ОСОБА_1. 2542 грн. за рахунок
Державного бюджету України, в частині позовних вимог про стягнення
недоотриманої грошової допомоги за 2005, 2006 роки у розмірі 7 мінімальних
пенсій за віком - відмовив за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм
матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову.

Сторони були належним чином повідомлені про
дату, час і місце апеляційного розгляду справи, проте не скористалися своїм
правом бути присутніми під час апеляційного розгляду скарги.

Позивач надав письмові заяви про розгляд
апеляційної скарги без його участі (арк. справи 40, 42). Відповідач надав заяву
про розгляд справи без участі його представника (арк. справи 44).

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, прийняла
рішення про задоволення клопотань позивача та відповідача про розгляд
апеляційної скарги без їх участі та відповідно про розгляд апеляційної скарги в
порядку письмового провадження відповідно до частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ
від 28 лютого 1991 року в редакції Закону України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991
року зі змінами та доповненнями станом на час існування спірних
правовідносин визначає основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює
єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого
населення.

ОСОБА_1, 13 квітня 1957 року народження (арк.
справи 15-16), віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням (арк. справи 47).
Позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується
посвідченням серії Б № 562547 виданим 14 квітня 2006 року, яке дійсне до 1
травня 2009 року (арк. справи 4) та довідками МСЕК (арк. справи 13).

Закон України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами
та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), далі по тексту -
Закон № 3551-ХІІ, визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує
створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в
суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №
3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни,
учасники війни. Розділом 3 цього Закону визначені пільги ветеранам війни та
гарантії їх соціального захисту.

Пунктом 2 частини 2 статті 7 вищевказаного
закону передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб
начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і
органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства
внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки
України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок
поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання
службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних
аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням
ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

В обґрунтування позову ОСОБА_1. посилається
на те, що відповідач не виплатив йому разову грошову допомогу за 2005, 2006,
2007 роки на загальну суму 6839 грн.

Згідно
довідок Управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської ради, м. Макіївка № 07-1707 від 13 серпня
2008 року (арк. справи 45-46) ОСОБА_1., як інваліду війни ІІІ групи було
сплачено щорічну разову грошову допомогу: за 2005 рік - 13 квітня 2005 року в
розмірі 270 грн., за 2006 рік - 17 квітня 2006 року в розмірі 270 грн., за 2007
рік - 26 квітня 2007 року в розмірі 300 грн.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції станом на
день виплати) визначено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

Статтею 30 Закону України "Про
державний бюджет України на 2005 рік" № 2285-ІV
від 23 грудня 2004 року, яка в новій редакції
Закону України від 25 березня 2005 року N 2505-IV є статтею 34
того ж змісту, було встановлено, що в 2005 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам війни III групи в розмірі 270 гривень. З огляду на
те, що положення статті 30 (34) Закону України "Про державний бюджет
України на 2005 рік" Конституційним Судом України до дійсного часу не
визнані неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано визнав дії відповідача правомірними при нарахуванні та
виплаті позивачу, як інваліду війни III групи, суми щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2005 рік у розмірі 270 грн. (арк. справи 45) та
відповідно правильно відмовив в задоволенні позову в цій частині.

На 2006 рік дія частини п'ятої статті 13
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
була зупинена в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової
допомоги інвалідам війни згідно з Законом України "Про Державний бюджет на
2006 рік" від 20 грудня 2005 року N 3235-IV та відповідно до статті 30
цього ж закону про державний бюджет було встановлено, що у 2006 році виплата
щорічної разової допомоги здійснюється інвалідам війни ІІІ групи в розмірі 270
гривень. Згідно довідки відповідача (арк. справи 45) ОСОБА_1. у 2006 році було
виплачено 270 грн., тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні
позовних вимог в цій частині.

Статтею 29 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006року № 489-V встановлено, що у 2007 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до законів України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам III групи в розмірі 300 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України N
6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії
громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційним) стаття 29, пункт 13 статті 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік", яким було зупинено на 2007 рік дію
частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги.

Управління праці та соціального захисту
населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради, м.
Макіївка посилається на те, що згідно статті 29 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» щорічна разова допомога за 2007 рік була виплачена
позивачу у встановленому цією нормою розмірі 300 грн. (арк. справи 32)

Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на території України, остаточними, не можуть бути
оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За приписами абзацу 1 частини 5, частини 3
статті 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону
України від 15 березня 2007 року N 749-V, який набрав чинності 28
березня 2007 року) для визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 квітня 2007 року
застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в
розмірі 410 грн. 06 коп. (406 грн. +1%).

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про
прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999 року передбачено, що
прожитковий мінімум застосовується для: встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій
та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів
України, визначення права на призначення соціальної допомоги.

Розмір щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік для позивача -
інваліда війни ІІІ групи повинен бути розрахований виходячи з наступного:

- відповідно до
частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004
року, в редакції станом на день виплати -26 квітня 2007 року, мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного законом.

- розмір
мінімальної пенсії за віком в період з 1 квітня 2007 року по 30 вересня 2007
року складав 410 грн. 06 коп.,

- розмір щорічної разової допомоги за
2007 рік складає 2870 грн. 42 коп. (410 грн. 06 коп. х 7),

- сума недоплаченої позивачу разової
грошової допомоги за 2007 рік відповідно до вищенаведеного складає 2570 грн. 42
коп. (2870 грн. 42 коп. - 300 грн.), а не 2542 грн., як вирахував суд першої
інстанції.

Виходячи з наведеного розрахунку, постанова
Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 17 червня 2008
року по адміністративній справі № 2-а-41/08 підлягає зміні в частині стягнення
щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік, яка повинна складати 2570 грн.
42 коп.

Сукупний аналіз положень норм
вищезазначених законів спростовує посилання скаржника на відсутність порядку
визначення розміру мінімальної пенсії за віком для сплати щорічної разової
грошової допомоги передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Фінансування витрат, пов'язаних з введенням
в дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», відповідно до статті 17 цього Закону здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Управління праці та соціального захисту
населення стосовно виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни є
розпорядниками бюджетних коштів в розумінні пункту 36 частини 1 статті 2
Бюджетного кодексу України.

Пунктами 1, 3 Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N
256 з наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок визначає механізм фінансування
видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та
головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних
управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких
належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 17-1 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату
разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16
цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий
рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не
є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

При вирішенні цього спору, колегією суду було враховано, що відповідно до
статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, ратифікованої Законом України
N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами внесеними Законом України
від 9 лютого 2006 року N 3436-IV, кожна
фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами міжнародного права.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини по справі
"Кечко проти України" (заява №
63134/00) від 8 листопада 2005
року визначено, що поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1
Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні
речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві:
деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть
також розглядатись як “майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях
вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав
відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний
інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення Європейський
суд з прав людини зауважує, що в межах
свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з
державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату
таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне
правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги,
необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих
виплатах доки відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного
фінансування в обсязі передбаченому Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» для здійснення соціальних виплат, з
огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства
в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на
виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України
позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Застосування цієї норми
Цивільного кодексу України, до правовідносин щодо виплати щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня узгоджується з тим, що згідно статті 1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» цей закон
спрямований на захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для
підтримання здоров'я й активного довголіття та виконання цільових програм
соціального і правового захисту ветеранів війни.

Виходячи з вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа,
але з помилковим застосуванням норм матеріального права, що обумовлює зміну
розміру щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік та відповідно зміну
постанови суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне
внести зміни до абзац 3 резолютивної частини оскаржуваної постанови шляхом
формулювання заявлених позивачем та задоволених судом позовних вимог у
відповідності до норм права, застосованих при вирішенні цього спору для
забезпечення захисту прав та інтересів фізичної особи від порушень з боку
суб'єкту владних повноважень.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської
міської ради, м. Макіївка на постанову Совєтського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 17 червня 2008 року по справі № 2-а-41/08 задовольнити
частково.

Постанову Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 17 червня 2008 року по справі № 2-а-41/08
змінити.

Абзац 3 резолютивної частини постанови
Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 17 червня 2008
року по справі № 2-а-41/08 викласти в наступній редакції: «Стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради, м. Макіївка на користь ОСОБА_1, м. Макіївка
недоотриману суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік у
розмірі 2570 грн. 42 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України».

В іншій частині постанову Совєтського
районного суду м. Макіївки Донецької області від 17 червня 2008 року по справі
№ 2-а-41/08 залишити без змін.

Постанова складена у повному обсязі в
порядку письмового провадження 15 серпня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складання
постанови у повному обсязі.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Т.Г.Арабей

К.П.Горбенко

З оригіналом згідно:

Суддя В.Г.Яманко