Справа № 22-а-2187/2008
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2008-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2008 року м.Львів
Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого - судді Шавеля Р.М.,
суддів Пліша
М.А. та Заверухи О.Б.,
при секретарі - Романишин О.Р.,
з участю осіб, які взяли участь у справі:
пред-ка відповідача - Комаревцева
О.С., довіреність № 220/558/д від 22.01.2008р.,
пред-ка третьої особи - Нижник Н.Я., довіреність № 1555 від 10.07.2008р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Військової частини А1349 на постанову Івано-Франківського міського суду
від 28.09.2007р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України,
треті особи Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, Військова частина
А1349, про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення недоплаченого
грошового забезпечення та грошової компенсації за неотримане речове майно та
продовольчий пайок, -
в с т а н о в и л а:
04.07.2007р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом,
у якому просить визнати дії Міністерства оборони України, Командування
Повітряних Сил Збройних Сил України та Військової частини А1349 неправомірними,
стягнути з відповідачів на його користь недоплачене грошове забезпечення в
сумі 977 грн. 66 коп. до березня 2000р. та 2887 грн. 94 коп. з березня 2000
року до 15.09.2004р., грошову компенсацію за неотриманий продовольчий пайок в
сумі 9240 грн. 03 коп., покласти на відповідачів понесені судові витрати
Ухвалою суду від 28.09.2007р. змінено правовий статус сторін по справі, а
саме Командування Повітряних Сил Збройних Сил України та Військової частини
А1349 з відповідачів на третю сторону на стороні відповідача (а.с.35).
Постановою Івано-Франківського міського суду від 28.09.2007р. заявлений
позов задоволено, визнано дії Міністерства оборони України по нарахуванню та
невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно і
продовольчий пайок, надбавки за безперервну військову службу неправомірними;
недоплаченого грошового забезпечення, 3865 грн. 60 коп. грошової компенсації за
неотримане речове майно та 9240 грн. 03 коп. грошової компенсації за
неотриманий продовольчий пайок; стягнуто в доход державного бюджету з
Міністерства оборони України 54 грн. 40 коп. витрат по оплаті судового збору
Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив
Військова частина А1349, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального
права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у
задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.39-41).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що Указом Президента України
№ 389 від 05.05.2003р. «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної
служби та Управління державної охорони України за безперервну службу»
встановлено право Міністра оборони України встановлювати військовослужбовцям
щомісячні надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України, останній
також визначає порядок і умови її виплати; мінімальні та максимальні розміри в
межах конкретної вислуги років указом не визначені. Також визначення
конкретного щомісячного розміру надбавки залежить від розміру асигнувань, які
затверджуються законами України про державний бюджет України на відповідний рік
на утримання Збройних Сил України.
Також пунктом 59 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік» зупинено дію пункту 2 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачено видачу
грошової компенсації за належне до видачі речове майно. У зв'язку з наведеним,
починаючи з 2001р. в державному бюджеті кошти щодо грошової компенсації замість
речового майна не виділяються.
Окрім цього, відповідно до ст.2 Закону України № 1459-ІІІ від 17.02.2000р.
«Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» з 11.03.2000р. призупинено
дію ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» щодо одержання генералами, офіцерами,
прапорщиками, мічманами, військовослужбовцями, які проходять службу за
контрактом, продовольчих пайків за нормою № 7 та грошової компенсації, що
призвело до зупинення права отримувати продукти харчування або грошову компенсацію
за продукти харчування військовослужбовцями.
Заслухавши суддю-доповідача по справі, представників відповідача і третьої
особи на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи
та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних
Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної
інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких
обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи чи питання.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що
згідно вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей», Указу Президента України № 389 від
05.05.2003р. «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної
служби та Управління державної охорони України за безперервну службу»,
постанови КМ України № 316 від 12.03.1996р. позивач має право на отримання
недоплаченого грошового забезпечення, грошової компенсації за неотримане речове
майно, а також грошову компенсацію за неотриманий продовольчий пайок.
Відповідно до ст.22 Бюджетного кодексу України, Положення про Міністерство
оборони України, затв. постановою КМ України № 1080 від 03.08.2006р., саме з
Міністерства оборони України підлягають стягненню недоплачене грошове
забезпечення, грошова компенсація за неотримане речове майно, а також грошова
компенсація за неотриманий продовольчий пайок.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.
Як встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині А1349
(а.с.5-6); згідно наказу головнокомандувача Військово-Повітряних Сил Збройних
Сил України № 226 від 19.08.2004р. його звільнено з лав Збройних Сил України у
відставку за станом здоров'я (а.с.7).
Відповідно до наказу командира
Військової частини А1349 за № 170 від 09.09.2004р. позивача виключено з списків
особового складу та знято з усіх видів забезпечення з 15.09.2004р. (а.с.8).
Висновки суду про задоволення заявлених вимог в частині
стягнення недоплаченого грошового забезпечення колегія суддів вважає
безпідставними і необгрунтованими, оскільки Указ
Президента України № 389/03 від 05.05.2003р. «Про надбавки військовослужбовцям
Збройних Сил України, МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби
України та Управління державної охорони України за безперервну службу»
передбачає граничні розміри надбавок за безперервну військову службу залежно
від стажу служби: понад 5 років - до 10 відсотків, понад 10 років - до 30
відсотків, понад 15 років - до 50 відсотків, понад 20 років - до 70 відсотків,
понад 25 років - до 90 відсотків.
Наведеним Указом чітко визначено, що право встановлювати
військовослужбовцям щомісячні надбавки за безперервну військову службу у
Збройних Силах України надано Міністру оборони України в межах асигнувань, які
затверджуються Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік
на утримання Збройних Сил України.
Відповідно до наказу Міністра оборони України № 149 від
26.05.2003р. «Про затвердження Інструкції про порядок і умови виплати
щомісячної надбавки за безперервну військову службу у Збройних Силах України»,
розміри цієї надбавки щорічно встановлюються, виходячи з наявного фонду
грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України, збільшення такого
можливе лише шляхом внесення змін до законів України про Державний бюджет на
Реалізуючи надане вищевказаним Указом право встановлювати
військовослужбовцям щомісячні надбавки, визначати порядок та умови їх виплати,
Міністром оборони України були встановлені її розміри в межах граничних
розмірів, передбачених Указом, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення,
збільшення якого можливе лише шляхом внесення змін до Законів України про
Державний бюджет на відповідний рік.
Наведені положення чинного законодавства та обсяги
виділених коштів Міністерству оборони України для виплати зазначених надбавок
судом першої уваги не були взяті.
Також, визнаючи незаконними дії відповідача Міністерства
оборони України по нарахуванню та виплаті позивачу надбавки за безперервну
службу в заниженому розмірі, суд не навів в чому саме полягає незаконність дій
цього відповідача, не вказані підстави для твердження про виплату надбавки в
За таких умов позов в цій частині є безпідставним і
задоволенню не підлягає.
В частині вимог про виплату грошової компенсації замість
неотриманого продовольчого пайка суд не врахував, що Законами України №
1459-111 від 17.02.2000р. «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» та
№ 1577-111 від 23.03.2000р., № 2463-ІІІ від 29.05.2001р. було запроваджено
мораторій на видачу військовослужбовцям продовольчих пайків або грошової
компенсації замість них шляхом призупинення дії ч.2 ст.9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
На виконання зазначеного Закону КМ України прийнято
постанову № 426 від 29.03.2002р., якою затверджено нові норми харчування
військовослужбовців Збройних Сил України, а постанова КМ України № 316 від
12.03.1996р. втратила чинність. Відповідно до переліку норм забезпечення
продовольчими пайками, які визначені додатком № 1 постанови КМ України № 426
від 29.03.2002р., норма № 7 продовольчого забезпечення «Пайок для видачі на
руки генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом у Збройних Сил України,
Прикордонних військах, Національній гвардії, Службі безпеки, Цивільній оборони»
З огляду на вказану обставину правової підстави для
здійснення виплати грошової компенсації замість продовольчого пайка за період з
моменту запровадження мораторію (10.03.2000р.) і до моменту скасування норми №
7 на теперішній час немає.
Законами України про Державний бюджет України на
2001-2007 роки витрати на придбання продуктів харчування за нормою № 7 або
компенсації замість них не передбачені, тому відповідачу з державного бюджету
кошти на вказані цілі не виділялися, через що були відсутніми фактичні
можливості виплати грошової компенсації за відповідний період (окрім окремих
категорій військовослужбовців, які мають право на безкоштовне харчування згідно
з наказом Міністра оборони України № 402 від 09.12.2002р.).
Не з'ясувавши вказані обставини, суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про те, що відповідно до ч.2 ст.9 Закону
України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей» передбачено право на харчування за рахунок держави військовослужбовців
офіцерського складу.
На підставі п.27 Положення про порядок речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час,
затв. постановою КМ України № 1444 від 28.10.2004р., позивач вправі отримати
грошову компенсацію взамін належного йому під час військової служби речового
майна за цінами на день підписання наказу про його звільнення.
Сума такої компенсації згідно із довідками № 147 від 14.09.2004р., № 148
від 14.09.2004р. (а.с.11, 12) становить 3865 грн. 60 коп. та підлягає стягненню
на користь ОСОБА_1 у повному обсязі.
Покликання апелянта на Закон України “Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів” від 17.02.2000р., яким з 11.03.2000р. призупинено дію ст.9
Закону України від 20.12.1991р. “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей”, зокрема в частині виплати
військовослужбовцям грошової компенсації замість речового майна, а також на
п.59 ст.71 Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, якою зупинена дія
п.2 ст.9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей”, до уваги не приймаються, оскільки норми зазначених законів
поширюються на військовослужбовців, які перебувають на дійсній військовій
службі у Збройних Силах України та не можуть бути застосовані до спірних
правовідносин, у яких ОСОБА_1 виступає як військовослужбовець, звільнений з
військової служби у запас.
Окрім цього, хибним колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції
про те, що саме з Міністерства оборони України підлягають стягненню грошова
компенсація за неотримане речове майно та інші виплати, а покликання на Закон
України «Про оборону України», Положення про Міністерство оборони України,
затв. постановою КМ України № 1080 від 03.08.2006р., ст.22 Бюджетного кодексу
України є невірними, оскільки нормами вказаних нормативно-правових актів не
передбачений обов'язок Міністерства оборони України здійснювати вищевказані
Натомість позивач проходив військову службу у Військовій частині А1349, де
позивач знаходився на забезпеченні речовим майном, яка є юридичною особою,
організаційно входить до складу Збройних Сил України, здійснює речове
забезпечення військовослужбовців, які зараховані на нього, і самостійно несе
відповідальність за своїми зобов'язаннями.
Також згідно п.2.8 Порядку відпуску речового майна військовим частинам та
застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим
майном у мирний час, затв. наказом Міністра оборони України № 45 від
31.01.2006р., військовослужбовці забезпечуються речовим майном тією військовою
частиною, у списках якої вони перебувають. Відповідно до п.3.1.12 зазначеного
Порядку грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі,
виплачується на підставі довідки, яка видається речовою службою військової
частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Звідси слідує, що позивач перебував у військових правовідносинах,
пов'язаних з речовим забезпеченням, не з Міністерством оборони України, як
центральним органом виконавчої влади, а з військовою частиною.
Окрім цього, при вирішенні питання про належного відповідача по справі,
колегія суддів вважає помилковою ухвалу суду від 28.09.2007р. про зміну
правового статусу відповідачів, оскільки така винесена неналежним складом суду
- одноособово суддею, хоча розгляд справи відбувався колегіально (а.с.35).
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині стягнення
з Військової частини А1349 грошової компенсації за неотримане речове майно на
загальну суму 3865 грн. 60 коп.; в задоволенні решти позовних вимог слід
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що
постанова суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.195, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ч.2
ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Військової частини
А1349 задоволити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. від
28.09.2007р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1
задоволити частково.

Визнати бездіяльність Військової частини А1349 по невиплаті ОСОБА_1
грошової компенсації за неотримане речове майно неправомірною.

Зобов'язати Військову частину А1349 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію
за неотримане речове майно в сумі 3865 (три тисячі вісімсот шістдесят п'ять)
грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції
протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий: Шавель
Р.М.

Судді: Пліш
М.А.

Заверуха О.Б.