Справа № 22а-3897/2008
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-3897/08 р. Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку - 50
інстанції - Антонюк О.А.
Доповідач - Семененко Я.В. (№ 2а-26107)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді
- Семененка Я.В.

суддів - Баранник Н.П.,
Юхименка О.В.

при секретарі - Кочковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 25 грудня 2007 року по справі № 2а-261/07 року за позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради,
третя особа: головне управління праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, стягнення
заборгованості та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м.Дніпропетровську
ради в якому просив визнати дії відповідача щодо невиплати заборгованості по
одноразовій компенсації як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС та інваліду
третьої групи, стягнути з відповідача таку заборгованість з урахуванням індексу
інфляції та відшкодувати йому компенсацію за завдану моральну шкоду. В
обґрунтуванні заявлених вимог посилався на те, що рішенням Жовтневого районного
суду від 30 вересня 2005 року задоволено його позов до управління праці та
соціального захисту населення Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради та
зобов'язано останніх здійснити розрахунок одноразової компенсації, що підлягає
виплаті позивачу, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС та інваліду третьої
групи, виходячи з законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної
плати. На виконання рішення суду відповідачем сплачено позивачу 189,60грн. та
зроблено розрахунок, суми, що підлягає до виплати, в якості одноразової
компенсації, становить 7670,40грн. Між тим, відповідач відмовляється виплатити
йому вказану суму, мотивуючи це відсутністю фінансування. Вказуючи на
безпідставність такої відмови, позивач просив суд задовольнити його вимоги.

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська
від 25 грудня 2007 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано
тим, що посадові особи відповідача, при нарахуванні та виплаті одноразової
компенсації, діяли відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
Постанов КМУ, якими визначено граничні виплати особам, які постраждали
внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального
права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної
скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства,
які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги учасникам ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС.

Так, позивач вказуючи на неправомірність дій відповідача,
посилався на те, що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні розраховуватися
у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Управління праці та соціального захисту населення
наполягало на тому, що граничні розміри виплат, особам які постраждали
внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС, визначені Постанова КМУ, які і підлягають
до застосування при визначені розміру щорічної допомоги на оздоровлення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції
виходив з того, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинна
виплачуватися з врахуванням розмірів виплат, які встановлено Постановою КМУ від
26.07.1996р. №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів
не погоджується з наступних підстав

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що одноразова
компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які
стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується в таких
розмірах: інвалідам ІІІ групи - 30 мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до Закону
України № 1766-ІІІ від 01.06.2000 року був встановлений з 1 липня 2000 року у
розмірі 118 грн. на місяць. Законом України № 2896-ІІІ від 13.12.2001 року
розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2002 року встановлений у розмірі
140 грн. на місяць, а з 1 липня 2002 року у розмірі 165 грн. Законом України від 26.12.2002 року № 372-ІV
розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2003 року у розмірі
185 грн. на місяць, а з грудня 2003 року встановлений у розмірі 205 грн.
Законом України № 1344- ІV від 27.11.2004 року розмір мінімальної заробітної
плати з 1 вересня 2004 року встановлений у розмірі 237 грн. на місяць, а з 1
січня 2005 року Законом України № 2285-ІV від 23.12.2004 року розмір мінімальної
заробітної плати був встановлений у розмірі 262 грн., з 01 квітня 2005 року - в
розмірі 290 грн., з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня
2005 року - 332 грн.

Зазначені нормативні акти свідчать про те, що розмір
мінімальної заробітної плати зростав кожен наступний рік. При цьому, вказані
закони не містили обмежень щодо застосування статті 48 Закону № 796-ХІІ.
Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному до
2006 року будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами
при вирішенні даного
спору, застосуванню підлягає не Постанова КМУ № 836, а саме стаття 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України, якими встановлено розмір мінімальної
заробітної плати у відповідні періоди.

Крім цього, суд першої інстанції не звернув уваги на те,
що відповідно до ст..72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від
30 вересня 2005 року за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту
населення Жовтневого району м.Дніпропетровська про визнання дій неправомірними
і спонукання до вчинення дій, яке залишено без змін Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18.01.2006р. встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 25.04.2005р., за результатами огляду МСЕК,
позивачу була встановлена третя група інвалідності у зв'язку з захворюванням,
пов'язаним з виконанням обов'язків військовослужбовця по ліквідації аварії на
ЧАЕС. Судом встановлено, що позивач, як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС та
інвалід третьої групи, має право на отримання одноразової компенсації у розмірі
30 мінімальних заробітних плат, у зв'язку з чим зобов'язав відповідача
здійснити розрахунок одноразової компенсації, що підлягає виплаті позивачу, як
учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС та інваліду третьої групи, виходячи з
законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

На виконання рішення суду, управління праці та
соціального захисту населення Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради
здійснили розрахунок одноразової компенсації позивачу, яка, з урахуванням
раніше сплачених 186,60грн., підлягала до сплати. Розмір одноразової
компенсації становить 7670,40грн. (а.с.13).

Між тим, на звернення позивача управління праці та
соціального захисту населення Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради
відмовило позивачу у виплаті вказаних сум мотивуючи це тим, що граничний розмір
виплат встановлено Постановою КМУ №836 від 26.07.1996р. і розмір одноразової
компенсації для позивача становить 186грн.60коп.

Відповідно до ст..48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» одноразова компенсація виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального захисту населення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що
позивач має право на отримання одноразової компенсації у розмірах встановлених
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
наслідок Чорнобильської катастрофи», а оскільки відповідачем вказане право не
визнається, то має і право на стягнення не отриманої частини такої компенсації
з відповідача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову щодо визнання дій відповідача, які
полягають у відмові сплати одноразову компенсацію, неправомірними та стягнення
з відповідача одноразової компенсації у розмірі 7670,40грн. підлягає
скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій
частині.

В той же час, колегія суддів вважає, що позовні вимоги
щодо стягнення 1434,36грн. як індексації несвоєчасно виплаченої одноразової
компенсації, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст..2 Закону
України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають
грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України і які не мають
разового характеру. Враховуючи те, що компенсація, яку просить стягнути
позивач, має разовий характер, то вимоги щодо її індексації не ґрунтуються на
законі.

Не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення 3%
річних у розмірі 460,22грн. Посилання позивача, як на обґрунтування заявлених
вимог в цій частині, на ст..625 ЦК України є безпідставним, оскільки зазначена
норма права передбачає відповідальність за прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання. Поняття зобов'язання викладено в ст..509 ЦК України.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2005 року
відповідача було зобов'язано лише здійснити розрахунок сум, а не виплатити такі
суми позивачу. Враховуючи те, що відповідач не був зобов'язаний рішенням суду
сплатити одноразову компенсацію у розмірі 7670,40грн. позивачу, то і підстав
для застосування відповідальності, яка передбачена ст..625 ЦК України не існує.

Колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню і
позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України
№4 від 31.03.1995р., із змінами та доповненнями «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вимоги щодо відшкодування
моральної шкоди повинні бути обґрунтовані, зокрема, позивач зобов'язаний
обґрунтувати з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Жодних доказів, на підтвердження позовних вимог в цій
частині, матеріали справи не містять.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити,
що відповідач фактично виконав рішення суду від 30 вересня 2005 року, зробивши
розрахунок одноразової компенсації, що підлягає виплаті позивачу як учаснику
ліквідації аварії на ЧАЕС та інваліду ІІІ - групи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те,
що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.198,
ст..ст.202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська
від 25 грудня 2007 року по справі № 2а-261/07 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо
визнання дій відповідача, які полягають у відмові сплати одноразову
компенсацію, неправомірними та стягнення з відповідача одноразової компенсації
у розмірі 7670,40грн. - скасувати.

Визнати дії посадових осіб управління праці та
соціального захисту населення Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради щодо
відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової компенсації виходячи з законодавчо
встановленого розміру мінімальної заробітної плати -неправомірними.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення
Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 одноразову
компенсацію, як учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІІ-групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи у розмірі 7670,40грн.

В іншій частині постанову Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2007 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту
виготовлення повного тексту постанови.

(Повний
текст постанови виготовлено 18.09.2008р.).

Головуючий: Я.В.
Семененко

Судді: Н.П.
Баранник

О.В. Юхименко