Справа № К-12558/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2008-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2008

№ К-12558/06

Вищий
адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Брайка А.І., Ланченко Л.В., Рибченка А.О., Федорова М.О.

при
секретарі: Міненко О.М.

представники
сторін в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання
повідомлені належним чином

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової інспекції на рішення Господарського суду
Житомирської області від 17.01.2005 та постанову Житомирського апеляційного
господарського суду від 05.04.2005 по справі № 10/280 «НА»

за
позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1

до Житомирської
об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання недійсним
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової
інспекції (далі - ОДПІ) від 13.12.2004 № 6255/М/78722/23-02 про застосування
штрафу у розмірі 5 404,57 грн. за невідповідність суми готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від
17.01.2005 залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного
господарського суду від 05.04.2005 по справі № 10/280 «НА» - позов задоволено.

При цьому судами встановлено, що працівниками
Житомирської ОДПІ проведена перевірка кіоску, який належить суб'єкту
підприємницької діяльності - приватному підприємцю ОСОБА_1 (далі ПП ОСОБА_1)
щодо контролю за здійснення розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу, про що складений Акт від 08.12.2004 № 000749.

Згідно зазначеного Акту перевірки встановлено порушення
вимог пунктів 1,2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за
непроведення через реєстратори розрахункових операцій розрахункової операції на
суму 21,25 грн. та нероздрукування відповідних розрахункових документів. Також
встановлено порушення п. 13 ст. 3 зазначеного Закону за невідповідність сум
готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в
поточному звіті на загальну суму 1080,95 грн.

Зазначивши про письмові пояснення продавця ОСОБА_2 та
позивача про те, що кошти в сумі 1 130 грн. були залишені ПП ОСОБА_1 для
придбання товару і зберігалися в іншому від місця розрахунків місці,
встановивши, що 1 130 грн. були призначені для розрахунку з постачальником, про
що свідчить видаткова накладна від 08.12.2004 та податкова накладна № 00006111
від 08.12.2004 про отримання товару та сплату 1131 ,36 грн. і пославшись на ч.
2 ст. 19 Конституції України та норми Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами», суди визнали недійсним податкове повідомлення-рішення Житомирської
ОДПІ від 13.12.2004 № 6255/М/78722/23-02.

Не погодившись із рішенням Господарського суду
Житомирської області від 17.01.2005 та постановою Житомирського апеляційного
господарського суду від 05.04.2005 по справі № 10/280 «НА» відповідач
Житомирська об'єднана державна податкова інспекція (далі - ОДПІ) подав
касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення та відмовити в
позові, оскільки рішення винесено із порушенням та неправильним застосуванням
норм матеріального права. На думку скаржника в даному випадку позивачем було
порушено вимоги п. 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Щодо висновків суду про те, що Житомирська ОДПІ не наділена повноваженнями
приймати податкові повідомлення-рішення за порушення норм Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» скаржник вважає, що таке твердження суперечить нормам пп.
1.2 ст. 1, п.п.4,2.2. п. 4.2 ст. 4 Закону «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». А тому
відповідно до п.1.5 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» положення
цього Закону розповсюджується лише на штрафні санкції, які застосовуються до
платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених
відповідними законами, тобто повідомлення-рішення про застосування штрафних
санкцій за порушення норм Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»
може бути визнано недійсним тільки в частині визначення таких штрафний сенкцій як податкового зобов'язання.

Позивач заперечення на касаційну скаргу не надав.

Перевіривши правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як визначено ст. 15 Закону України від 06.07.1995
№265/95-ВР «Про застосувань реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції Закону України від
01.07.2000 № 1776, зі змінами та доповненнями) - контроль за додержанням суб'єктами
підприємницької діяльності порядку проведені розрахунків за товари (послуги),
інших вимог цього Закону здійснюють органи державні податкової служби України
шляхом проведення планових або позапланових перевір згідно із законодавством
України. А згідно ст. 17 вказаного Закону - за порушення вимог цього Закону до
суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за
товар (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби
України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у п'ятикратному
розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено
невідповідність - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму
вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових
операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування
відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення без використання розрахункової книжки. Також необхідно
врахувати норму ст. 2 Закону України «Про застосувань реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»,
якою визначено, що місце проведення розрахунків - це місце, де здійснюються
розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються
отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце
отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням
платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

В силу ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, де законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на
підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не погоджуючись із позицією судів, суд касаційної
інстанції вважає необхідним зазначити про те, що в Акті перевірки Житомирської
ОДПІ від 08.12.2004 № 000749 встановлено непроведення через реєстратори
розрахункових операцій розрахункової операції на суму 21,25 грн. та
нероздрукування відповідних розрахункових документів, а також невідповідність
сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка
зазначена в поточному звіті на загальну суму 1080,95 грн. Тобто необхідно
звернути увагу на те, судами досліджувались тільки підстави правомірності
знаходження коштів в сумі 1 130 грн., а непроведення через реєстратори
розрахункових операцій розрахункової операції на суму 21,25 грн. суди визнали
таким, що позивачем не спростоване.

Виходячи зі змісту зазначених норм Закону України «Про
застосувань реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суд касаційної інстанції із таким висновком погодитись не
може, оскільки визнавши підставність нарахування штрафних санкцій в частині
непроведення через реєстратори розрахункових операцій розрахункової операції на
суму 21,25 грн., судами не досліджувалась невідповідність суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті.

Таким чином судами першої та апеляційної інстанцій без
повного дослідження фактичних обставин справи, винесено рішення про задоволення
позову, посилаючись на ст. ст. 15, 17 Закону України «Про застосувань
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг» та Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за встановленого
позивачем порушення порядку проведення розрахунків, не дослідивши при цьому
підстави і причини непроведення через реєстратори розрахункових операцій
розрахункової операції на суму 21,25 грн., що дає підстави для скасування
судових рішень.

Також розглядаючи обґрунтування судових рішень щодо
задоволення позовних вимог в частині визначення штрафних санкцій податковим
зобов'язанням, необхідно звернути увагу на помилкові міркування скаржника,
оскільки відповідно до преамбули Закону України від 21.12.2000 № 2181 «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) цей закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який
установлює порядок погашення зобов'язань юридичних чи фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими фондами з податків, зборів, обов'язкових
платежів, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності. Тобто у розумінні ст. 1 зазначеного Закону -
податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки,
визначені цим Законом або іншими законами України (п.1.2). А відповідно до п.
1.5 Закону - штрафна санкція (штраф) - це плата у фіксованій сумі або у вигляді
відсотків від суми , податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних
санкцій), яка справляється і з платника податків у зв'язку з порушенням ним
правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Таким чином доводи скаржника в цій частині спростовуються
тим, що порушення у сфері обігу готівки не відноситься порушень правил
оподаткування, і тому застосовувати до даних правовідносин Закон України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» є безпідставним, так як нормами Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій» ДПІ надано право приймати
саме рішення, а не податкове повідомлення-рішення за порушення обігу готівки.
Відповідно судові рішення в цій частині є законними і обґрунтованими. Однак
рішення Господарського суду Житомирської області від 17.01.2005 та постанова
Житомирського апеляційного господарського суду від 05.04.2005 по справі №
10/280 «НА» винесені за неповно досліджених обставин справи, отже суд
касаційної інстанції не може погодитись із зазначеним вище обґрунтуванням
судами першої та апеляційної інстанцій, і визнає судові рішення такими, що
підлягають скасуванню. Справа підлягає направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції. При новому розгляді врахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 160, 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну
скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції задовольнити
частково.

Рішення Господарського суду Житомирської області від
17.01.2005 та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від
05.04.2005 по справі № 10/280 «НА» скасувати. Справа направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як
з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Л.В.
Ланченко

А.О.
Рибченко

М.О.
Федоров