Справа № 2а-5-354/2008
Суддя: Алєйніков В.О.
Дата ухвалення: 2008-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 2а-5-354/2008 р.
Центральний районний суд міста Миколаєва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м

У к р а ї н и

23 жовтня 2008 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого

- судді
Алєйнікова В.О.

при секретарі

-

Гуковій В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві адміністративну справу за позовом

Військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_1
до Територіального Південного контрольно-ревізійного управління Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України про визнання недійсною пропозиції , -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2007 року
військова частина
ІНФОРМАЦІЯ_1
/
надалі – військова частина/ оскаржила у суді викладене у складеному
Територіальним Південним Контрольно-ревізійним управлінням Міністерства оборони України
/надалі – КРУ/ 30 січня 2008 року акті № 234/3/2/9/АР документальної ревізії фінансово-господарської діяльності за період з 25 січня 2006 по 30 листопада 2007 року посилання про неправомірність безоплатного харчування військовослужбовців за контрактом, які перебувають у відрядженні на навчанні та отримують добові.

На думку позивача, таке міркування не відповідає вимогам діючого законодавства.

Ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва до участі у справі, як відповідачі, притягнуті орган військового управління, якому підпорядкований позивач –
Генеральний штаб Збройних Сил України,
а також
Контрольно-ревізійний департамент Міністерства Оборони України.

У судовому засіданні
представники
позивача позов підтримали.

Вони загалом вказували, що оскаржувані посилання у разі реалізації акту потягнуть за собою порушення прав військової частини, оскільки фактично позбавлять її можливості належним чином виконувати покладені на неї функції щодо здійснення навчання військовослужбовців військовій спеціальності та потягне за собою необхідність витрат військової частини.

Спираючись про таке та наполягаючи на незаконності оскаржуваних посилань в акті, позивач просив про визнання неправомірними дій щодо встановлення незаконності витрат ресурсів на безкоштовне харчування військовослужбовців та покладення на відповідача обов’язку щодо внесення відповідних змін до акту про перевірку.

Представник відповідача – КРУ –
під час судового розгляду справи вважав позов таким, що не підлягає задоволенню, а заперечення позивача проти акту КРУ – безпідставними.

Представник відповідача – Генерального штабу Збройних Сил України
– під час судового розгляду справи вказував, що на думку Генерального штабу вимоги позивача є такими, що ґрунтуються на законі та відповідають соціальній та економічній ситуації, що склалась на теперішній час у Збройних Силах України. На думку представника цього відповідача, вимоги КРУ, що викладені в акті, суперечать закону та перешкоджають виконанню завдань щодо комплектування Збройних Сил України кваліфікованими кадрами.

В той же час, як вказував представник цього відповідача, Генеральний Штаб Збройних Сил України не є належним відповідачем у справі, оскільки під час розгляду поставленого позивачем питання позицію військової частини повністю підтримав, з цього приводу жодних організаційних або дисциплінарних заходів стосовно позивача не вживав, отже – прав позивача не порушував.

Відповідач – Контрольно-ревізійний департамент Міністерства оборони України –
у судове засідання свого представника не надіслав, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив.

Зважаючи про те, що у справі є наявними достатні докази для її розгляду по суті й немає необхідності в особистих поясненнях представника цього відповідача для прийняття рішення по суті справи, а також відповідно до вимог частини 4 статті 128 КАС України суд ухвалив про розгляд справи за відсутності цього відповідача.

Після вислуховування сторін та перевірки матеріалів справи,
суд дійшов
такого.

І. Фактичні обставини справи

1……З залученої до матеріалів справи довідки № 850 від 28 липня 2008 року /а.с. ____/ вбачається, що відповідно до директиви Міністра оборони України від 2 січня 2002 року № 115/1/05 та Положення про 2 окремий навчальний центр спеціалізованого зв’язку Збройних Сил України, затвердженого Першим заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України 5 квітня 2003 року військова частина
ІНФОРМАЦІЯ_1
є окремим
навчальним центром
спеціального зв’язку та його головним завданням є підготовка спеціалістів спеціального зв’язку та інших видів зв’язку – військовослужбовців строкової служби та служби за контрактом.

2……Матеріалами справи також встановлено, та сторони не заперечують проти того, що позивачем відповідно до покладених на його завдань здійснювалась підготовка сержантів та кваліфікованих солдатів військової служби за контрактом. Такі особи направлялись до військової служби у відрядження, через що отримували добові, та відповідно до наказів командира військової частини отримували продовольче забезпечення за рахунок держави.

3……Здійснивши планову документальну ревізію фінансово-господарської діяльності військової частини, КРУ, визнало, що дії щодо харчування за рахунок держави, військовослужбовців, які прибули у відрядження та отримують добові, не є вірними, тому що:

1.
Відповідно до обраного позивачем порядку оформлення перебування військовослужбовців на навчанні під час навчання вони не займались відпрацюванням завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки. На думку відповідача, про таке свідчить зміст планів бойової (навчально-бойової) підготовки, а також розпоряджень про прибуття військовослужбовців до військової частини.

2.
Постановою КМУ від 23.04.1999 року №663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» харчування за рахунок держави з одночасною виплатою добових в повному
_розмірі_- 25 грн. за добу не передбачено.

3.
В разі якщо б військовослужбовці за контрактом перебували на навчанні у військовій частині
ІНФОРМАЦІЯ_1
для відпрацювання завдань з бойової (навчально - бойової) підготовки за відповідними планами бойової підготовки то вказаним військовослужбовцям виплачувалось би польове забезпечення відповідно до Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям ЗС України польового забезпечення, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 10.10.2000 року №334, зі змінами які внесені в інструкцію наказами Міністра оборони України №301 від 03.09.2002 року, та №261 від 11.05.2005 року.

Як зазначив відповідач у своєму акті № 234/3/2/9/АР від 30 січня 2008 року, внаслідок таких неправомірних дій були здійснені незаконні витрати на харчування військовослужбовців у загальному розмірі 115.853 грн. 53 коп.

З посиланням про таке відповідачем була внесена пропозиція /відповідно до акту - № 12/ про прийняття рішення щодо відшкодування згаданої суми та здійснення в подальшому харчування військовослужбовців, о прибувають у відрядження, за плату.

/а.с. _______/

ІІ…Питання права.

Діючи так, як вказано у пункті 3 цієї постанови, позивач вважав, що діє у відповідно до обставин фінам фінансово-господарської діяльності військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_1
та вимог діючого законодавства.

Проте, з такими твердженнями погодитись неможна за такого.

4……. Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України, затверджене Указом Президента України № 1053/2001 від 07 листопада 2001 року передбачає особливе призначення навчальних центрів у Збройних Силах України, що зумовлене особливістю їх завдання, що полягає у здійсненні підготовки військовослужбовців з метою комплектування Збройних Сил України кваліфікованими кадрами.

За такого згадане положення /пункт 31 – 32/ передбачає особливе становище військовослужбовців, що проходять навчання у згаданих центрах.

Це свідчить, що порядок грошового та продовольчого забезпечення таких військовослужбовців не може бути у повній мірі врегульованим загальними нормами, що застосовуються у Збройних Силах України /як то було зроблене відповідачем/ та потребує спеціального регулювання за допомогою спеціальних нормативно-правових актів.

5……Таким актом є, зокрема, підпункт «л» пункту 1 норми № 1 харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, затвердженою Постановою № 426 Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року, відповідно до вимог якого військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, під час перебування в навчальних військових центрах для відпрацювання завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки забезпечуються харчуванням
за рахунок держави.

5.1. З тексту акту № 234/3/2/9/АР від 30 січня 2008 року вбачається, що відповідач ставить під сумнів факт відпрацювання військовослужбовцями, що перебували на навчанні у військовій частині, завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки /дивись пункт 3.1 цієї постанови/.

Проте, з обґрунтованістю таких посилань погодитись неможливо.

Так, відповідно до вимог статей 199 – 200, 5, 7 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України питання про віднесення тих чи інших завдань до завдань з бойової підготовки, а також про порядок її організації та проведення віднесені до
виключної
компетенції командира відповідної військової частини.

Перевірка ж порядку організації бойової підготовки до компетенції відповідача наказом Міністра Оборони України № 375 від 30 травня 2006 року не віднесене.

За такого результати проведеного відповідачем аналізу документів з бойової підготовки та зроблені на підставі такого аналізу висновки щодо не віднесення виконуваних військовослужбовцями, що перебували на навчанні у військовій частині
ІНФОРМАЦІЯ_1
, завдань до завдань з бойової підготовки
юридичного значення не мають.

Матеріали справи ж свідчать, що в цьому випадку командир військової частини, діючи у межах наданої йому компетенції, визначив, що під час перебування на навчанні у військовій частині
ІНФОРМАЦІЯ_1
військовослужбовці виконували завдання з бойової підготовки; таке підтверджене командиром вищого рівня – начальником Центрального управління захисту інформації і криптології Генерального штабу Збройних Сил України /а.с. ______ / та, власне, самим Генеральним Штабом Збройних Сил України.

5.2. Що ж стосується посилань відповідача про розмір добових та польові витрати /пункти 3.2 та 3.3 цієї постанови/, то вони порядку продовольчого забезпечення військовослужбовців, що перебувають на навчанні у навчальних центрах не стосуються та в них йдеться лише про порядок виплати грошового забезпечення.

Отже, військовослужбовці, які у період, що ревізувався, перебували на навчанні в позивача, обґрунтовано отримували від позивача продовольче забезпечення за рахунок держави, а пропозиція відповідача за № 12 не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам діяльності військової частини.

6……Суд також відзначає, що:

1.
відповідно до вимог пункту 5.6 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України № 322 від 30 вересня 2002 року «Про затвердження Інструкції про організацію виконання вимог Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України» військовослужбовці, які направляються на навчання до навчальних центрів для підготовки на спеціальних курсах, повинні бути забезпечені
добовими в розмірах, визначених чинним законодавством України
. Таке виключає можливість виплату військовослужбовцям, що навчаються у навчальному центі, польового забезпечення /про його виплату вказується у міркуванні

відповідача, наведеному у пункті 3.3. цієї постанови/, оскільки відповідно до пункту 9.3 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України польового забезпечення, затвердженої наказом Міністра оборони України № 334 від 10 жовтня 2000 року військовослужбовцям, які мають право на одержання добових /як от направлені на навчання до навчальних центрів/ польове забезпечення не виплачується.
Отже, дії позивача щодо виплати військовослужбовцям, які перебувають на навчанні, саме добових також відповідають вимогам діючого законодавства.

2.
відповідно до додатку Додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 663 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 977), яким передбачені норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон для державних службовців і працівників підприємств, установ та організацій, що повністю або частково утримуються (фінансуються) /зокрема – забезпечуються харчуванням/ за рахунок бюджетних коштів норма добових для військовослужбовців становить /в період, що ревізувався/ 25 грн.

Отже, дії позивача щодо одночасної виплати військовослужбовцям, що перебували на навчанні, добових у сумі 25 грн. та безоплатного забезпечення таких військовослужбовців харчуванням цілком відповідають вимогам діючого законодавства, а заперечення проти такого порядку з боку відповідача вимогам діючого законодавства суперечать.

ІІІ. Вирішення спору.

7……Наведене у попередніх розділах цього рішення свідчить про обґрунтованість заявленого військовою частиною позову.

Відповідно до частини 2 статті 162 КАС України у такому разі суд може прийняти постанову, зокрема, про:

1.
визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2.
зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3.
зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

Позивач просить про визнання неправомірними дій щодо встановлення незаконних витрат ресурсів та покладення на відповідача обов’язку щодо внесення відповідних змін до акту про перевірку та виключення з його пропозиції № 12.

Але такий спосіб захисту прав позивача не є досконалим.

7.1. Так, самі по собі дії щодо встановлення незаконних витрат юридичного значення не мають, отже, не можуть бути предметом судового оскарження.

7.2. Що ж стосується оскаржуваної пропозиції, то відповідно до пункту 2.1 Положення про контрольно-ревізійну службу Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 375 від 30 червня 2006 року, вона є обов’язковою для виконання, отже - породжує обов’язок позивача діяти у спосіб та у порядку, вказаному цією пропозицією а за такого – може бути предметом судового оскарження.

Разом із цим, покладення на відповідача обов’язку щодо скасування пропозиції, як то передбачено пунктом 2 частини 2 статті 162 КАС України, не є ефективним засобом захисту прав позивача, оскільки потребує додаткових дій з метою поновлення прав військової частини.

За такого, виходячи з специфіки порушеного права, характеру його порушення, установлених законом меж здійснення суб'єктивного права на захист і компетенції суду суд вважає за необхідне на підставі пункту 1 частини 1 статті 162 КАС України визнати недійсною пропозицію № 12, викладену в акті документальної ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_1
,
задовольнивши позовні вимоги частково.

8……Відповідно до ухвал суду до участі у справі притягнуті Генеральний Штаб Збройних Сил України та Контрольно-ревізійний департамент Міністерства оборони України.

Але оскільки:

•
під час розгляду справи неправомірних дій із боку Генерального Штабу Збройних Сил України не встановлено;

•
Контрольно-ревізійний департамент Міністерства оборони України не є стороною спірних правовідносин

у задоволенні вимог до цих осіб слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 158-163 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В

:

Позов військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_1
до Територіального Південного контрольно-ревізійного управління Міністерства оборони України –
задовольнити частково.

Визнати недійсною пропозицію, викладену в акті документальної ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_1
за період з 25 січня 2006 року по 30 листопада 2007 року, складеному Територіальним Південним контрольно-ревізійним управлінням Міністерства оборони України 30 січня 2008 року № 234/3/2/9/АР за № 12, а саме: «До 28.02.08 прийняти рішення щодо відшкодування незаконних витрат ресурсів 115.853,53 грн.. Харчування військовослужбовців за контрактом, які прибувають у відрядження на навчання до військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_1
здійснювати за плату».

У задоволенні решти вимог –
відмовити.

Постанова може бути оскарженою до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 10 днів.

СУДДЯ

=АЛЄЙНІКОВ В.О.=