Справа № 7/148
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2008-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД міста КИЄВА
вул. Десятинна, 4/6
№ 7/148
Окружний адмінстративний суд
міста Києва у складі колегі суддів: Арсірій Р.О. (головуючий), Вовк П.В.,
Кочан В.М., при секретарі судового засідання Ісіковій О.Г., розглянувши
позовну заяву і додані до неї документи
Міністерства оборони України
стягнення грошової компенсації
ОСОБА_2 -представник за
Зайцев М.М. -представники за
Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідача про стягнення грошової компенсації за речове та продовольче
забезпечення відповідно у розмірі 9 149,20 грн. та 2 696,61 грн., а також
грошову надбавку за вислугу років 4 379,30 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
на день звернення позивачем до суду відповідач не провів з ним розрахунку у
зв'язку із звільненням в запас, чим порушив гарантовані Конституцією та
законами України права позивача.
Ухвалою від 08.10.07 було відкрито
провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання
на 08.11.2007 о 12:45.
Відповідач проти позову
заперечував, виходячи з тих міркувань, що позивачем пропущено встановлений
ст.99 Кодексу адміністративного судочинства строк на звернення до суду з
адміністративним позовом. Також відповідач зазначив, що Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.03.1996 № 316 було передбачено продовольче
забезпечення лише для окремих категорій військовослужбовців, до яких позивач не
належав. Відповідно до Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів»було зупинено дію ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей»в частині одержання
військовослужбовцями продовольчого забезпечення. Відповідач також зазначає про
безпідставність вимог позивача в частині виплати грошової надбавки за вислугу
04.03.08 позивачем подано заяву про
зміну частини позовних вимог, в яких він відмовився від вимоги про стягнення з
Міністерства оборони України компенсації за неотримане під час звільнення
речове забезпечення в сумі 2 696,61 грн. та стягнення грошової надбавки за
вислугу років в розмірі 4 379,30 грн.
Разом з тим, позивач доповнив позов
вимогою про стягнення з Міністерства оборони України на користь позивача
грошову надбавку за безперервну службу у розмірі 12 285,15 грн.
Таким чином, позовні вимоги
зводяться до наступного: стягнення грошової компенсації за продовольче
забезпечення в розмірі 2 696,61 грн. та стягнення грошової надбавки за вислугу
років в розмірі 12 285,15 грн.
За результатами розгляду документів
і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний
адміністративний суд м. Києва, встановив:
30.09.2004 на підставі Наказу
Міністра оборони України (по особовому складу) № 692 позивача було звільнено у
запас згідно з пп. «в»п. 67 Положення про проходження військової служби особами
офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України у зв'язку із
скороченням штатів з правом носіння військової форми одягу.
Відповідно до Довідки
Святошинського у місті Києві військового комісаріату № 3/233 від 18.10.2005
зазначено, що позивач проходив дійсну військову службу з 05.08.1977 по
Відповідно до ч.1 ст. ст.9№ Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей»продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за
нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України „Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань,
утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу Міністерства внутрішніх справ” від 12 березня 1996 р. №
316 (далі - Постанова № 316) було встановлено норми, згідно з якими відбувалося
продовольче забезпечення військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється
дія Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також було дозволено
Збройним Силам та іншим військовим формуванням, а також Міністерству внутрішніх
справ за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки, у
разі зміни цін на продовольство, проводити уточнення розміру грошової
компенсації за продовольчі пайки за діючими середніми цінами, але не частіше
одного разу на квартал.
З наявної у справі копії відповіді
Адміністративно-господарчого управління Генерального штабу Збройних Сил України
від 01.02.2007 № 327/6/139 вбачається, що позивач по 10.03.2000 забезпечений
продовольчим пайком у повному обсязі.
Обґрунтовуючи неможливість виплатити
належну позивачу грошової компенсації за продовольче забезпечення, яке
підлягало видачі у порядку встановленому Постановою № 316 та ст. 9№ Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей», відповідач посилається на Закон України від 17.02.2000 «Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів». Відповідно до положень цього закону
передбачалося, призупинити дію ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, в частині
одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України,
Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України,
Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).
Крім того, відповідач зазначив про
те, що Постанова № 316 втратила чинність
на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 р. № 426 „Про
норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
Відповідно до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в
межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом
або іншими законами.
Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Період, за який позивач просить стягнути
компенсацію, датується з 11.03.2000 по 15.10.2004, тобто станом на 2004 рік
позивач знав про порушення його прав та законних інтересів. Разом з тим,
звернення з позовом до суду мало місце 28.09.2007, тобто з порушенням
встановленого ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України. При
цьому, позивач не зазначив причин
пропуску процесуального строку, а також
не заявляв обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку.
Згідно з ч.3 ст.100 Кодексу
адміністративного судочинства України позовні заяви приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до
адміністративного суду.
В той же час, відповідно до ч.1
ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Враховуючи, що відповідач наполягав
на застосуванні наслідків пропущення строку на звернення до адміністративного
суду, а також на відсутність
обґрунтування позивачем наявності поважних причин, через які був пропущений
строк на звернення до адміністративного суду, суд вважає, що відсутні підстави
для поновлення строку на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення
грошової компенсації за продовольче забезпечення в розмірі 2 696,61 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення
грошової надбавки за вислугу років в розмірі 12 285,15 грн., то суд зазначає
Відповідно до Указу Президента
України «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства
внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України
та Управління державної охорони України за безперервну службу»(втратив чинність
згідно з Указом Президента України від 18 грудня 2007 року № 1234/2007) було
передбачено надати Міністрові оборони України, Міністрові внутрішніх справ
України, Голові Державної прикордонної служби України та Начальнику Управління
державної охорони України право встановлювати військовослужбовцям відповідно
Збройних Сил України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України,
Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної
охорони України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах
України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній службі та Управлінні
державної охорони України у відсотках до грошового забезпечення, які мають
високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби в таких
розмірах: понад 5 років - до 10; понад 10 років - до 30; понад 15 років - до
50; понад 20 років - до 70; понад 25 років - до 90 відсотків.
Порядок і умови виплати зазначених
надбавок визначаються Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ
України, Головою Державної прикордонної служби України та Начальником
Управління державної охорони України.
Згідно з п. 1.2 Інструкції про
порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в
Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від
26.05.2003 № 149 особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам), а також
особам рядового, сержантського (старшинського) складу, які проходять військову
службу за контрактом і які мають високі результати в службовій діяльності,
виплачується щомісячна надбавка за безперервну військову службу у відсотках до
грошового забезпечення залежно від стажу служби у таких розмірах: понад 5 років
- до 10; понад 10 років - до 30; понад 15 років - до 50; понад 20 років - до
70; понад 25 років - до 90.
Таким чином, вищезазначені
нормативно-правові акти передбачали, що надбавки для осіб, строк військової
служби яких становить понад 25 років, надбавки виплачуються в розмірі до 90
%. Під час розгляду справи судом було встановлено, що певний розмір
надбавки визначався безпосередньо розпорядженнями Міністра оборони шляхом
надсилання у підлеглі військові частини відповідних телеграм, з зазначенням
відповідного відсотка надбавки, який і був виплачений відповідачу. Вказані
розпорядження видавалися Міністром оборони в межах його компетенції, не
скасовані та судом протиправними не визнані.
У зв'язку з цим, позиція позивача
про те, що його протиправно позбавлено надбавки в розмірі 90 % є хибною та не
ґрунтується на чинному законодавстві.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналогічна норма закріплена і в ч. 2 ст. 19 Конституції України.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження
надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
Позивач всупереч встановлених вимог
не довів правомірності своїх позовних вимог.
Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та
заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги
є необґрунтованими та задоволенню не
Відповідно до ч.1 ст.162 Кодексу
адміністративного судочинства України, при вирішенні справи
по суті суд може задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або
Зважаючи на вищевикладене та
керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
У позові ОСОБА_1 до Міністерства
Оборони України та Генерального штабу Збройних сил України про стягнення
компенсації за продовольче забезпечення
та грошової надбавки за безперервну службу відмовити повністю.
Видати позивачу довідку про
повернення зайво сплаченого державного мита.
Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з за правилами, встановленими
ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата
складення та підписання повного тексту постанови -24 березня 2008 року.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді П.В Вовк

В.М. Кочан