Справа № 2-а34/2008
Суддя: Кащук A.M.
Дата ухвалення: 2008-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 2-а 34/2008 р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2008 р.
Звенигородський районний суд
Черкаської області

в складі :
головуючої - судді Кащук
А.М.

при секретарі Матвієнко
А.А.

позивачки
ОСОБА_1

з участю
представника позивача ОСОБА_2

представника
відповідача УПСЗН Звенигородсь-

кої РДА Черкаської
області
Куроченко М.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка адміністративний
позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації,
Черкаської області про стягнення недоплаченої
щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на Чорнобиль-ській АЕС 2 категорії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 просить суд стягнути із Управління
праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації на
його користь суму недоплаченої щорічної грошової допомоги на оздоровлення,
передбаченої ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період
2006-2007 р.р. в сумі 3950 грн. , мотивуючи свої вимоги тим, що він має
посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії і згідно
до ст. 48 вищевказаного Закону має право на отримання щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат ,що за цей період
становить 4050 грн., а фактично отримав за цей період 100 грн.

Представник УПСЗН Звенигородської
РДА Куроченко М.І. позов не визнала повністю і пояснила, що видатки держави
визначаються Законом України « Про державний бюджет України», в тому числі і
виплата допомоги на оздоровлення , яка передбачена ст. 48
Закону України « Про статус і соціальний захист громадян , які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Бюджетним кодексом України ,
ст.87 передбачено, що видатки на державні програми з ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС здійснюються за рахунок
наявних надходжень, в межах обсягів призначень, передбачених у державному
бюджеті України. Дії положень абзаців 2,3,4,5,6,7 частини першої , частини
третьої, абзаців 2,3,4,5,6,7 частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону
України « Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пунктом 37 ст. 77 Закону України « Про державний
бюджет України на 2006 р.» та п. 30 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 р.» були призупинені і компенсаційні виплати були встановлені в
абсолютних сумах у межах асигнувань. Відповідно до ст.ст.116, 117 Конституції
України забезпечення проведення політики у сфері соціального захисту покладено
на КМ України. Відповідно до положень
постанов КМ України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 836 від 26.07.1996 р. та « Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від
12.07.2005 р. позивачу було виплачено
допомогу на оздоровлення в 2006
р. - 100 грн., а в 2007 р. виплати взагалі не проводилися, так, як згідно
до листа Міністерства праці та
соціальної політики від 10.09.1999 р. щорічна допомога по оздоровленню
виплачується лише інвалідам із числа
осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і інвалідів з
числа потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи , а поскільки позивач є
особою, що прирівнена до учасника
ліквідації наслідків аварії на Чорнобиль-ській АЕС 2 категорії , так як
постраждав від іншої ядерної аварії і не являється інвалідом, то він не має
права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення.

Суд
вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до
задоволення з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації
наслідків радіактивного забруднення прилеглих територій внаслідок аварії в 1957 році на виробничому
об»єднанні « Маяк» в Челябінській області. Ст. 14 Закону України « Про статус і
соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначає, що громадяни , які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у
військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, належать до категорії 1,
або2, або 3 , визначених цією статтею , в ст. 65 цього ж Закону зазначено , що
посвідчення « Учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та
« Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами , що
підтверджують статус громадян , які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування
пільгами , встановленими цим Законом. Таким чином , згідно з вимогами ст.ст.
14,65 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян , які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам , які брали участь
у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із
застосуванням ядерної зброї надано право на отримання пільг і компенсацій,
встановлених законодавством.

Згідно до
посвідчення НОМЕР_1 , від 14.04.2006 р. ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
2 категорії .Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 року з послідуючими змінами та доповненнями, ОСОБА_1,
як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї
категорії, має право на отримання щорічної виплати на оздоровлення в розмірі
п”яти мінімальних заробітних плат. Такі виплати є компенсацією учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і їх здійснює Управління праці та соціального захисту
населення Звенигородської райдержадміністрації.

Дії положень абзаців 2,3,4,5,6,7 частини першої , частини
третьої, абзаців 2,3,4,5,6,7 частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону
України « Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пунктом 37 ст. 77 Закону України « Про державний
бюджет України на 2006 р.» та п. 30 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 р.» були призупинені і компенсаційні виплати були встановлені в
абсолютних сумах у межах асигнувань.

Здійснюючи вказані виплати, УПСЗН Звенигородської РДА
керувалось положеннями постанов КМУ №
836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" та № 562 від 12.07.2005 року
"Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не з вимог ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Як вбачається з довідки відповідача від 21.03.2008 р. № 1150/
08-28 позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення в 2006 р. - в розмірі
100 грн., в 2007 р. компенсація йому не виплачувалась.

Однак суд вважає, що при вирішенні даного спору ,
виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону
України « Про статус і соціальний захист громадян, які постараждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 р.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної
влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і законами України.

Рішенням Конституційного суду України від 9.07.2007 р. №
6-рп/2007 положення п. 30 ст. 71 Закону
України « Про державний бюджет на 2007 р.», яким зупинено на 2007 р. дію положень абзаців
2,3,4,5,6,7 частини першої , частини третьої, абзаців 2,3,4,5,6,7 частини четвертої
та частини сьомої ст. 48 Закону України « Про статус і соціальний захист
громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнано
неконституційним та таким , що втратили чинність. Ухвалюючи це Рішення Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради,
Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання
положень статей 1,3,6,8,19,22,95,96 Конституції України, статей 4,27,частини
другої ст. 38 Бюджетного Кодексу при підготовці, прийнятті та введенні в дію
закону про Держбюджет. Також в цьому рішенні зазначено, що відповідно до ч.3 ст. 22, ст. 64 Конституції
України право громадян на соціальний захист , інші соціально-економічні права
можуть бути обмежені , у тому числі
зупиненням дії законів / їх окремих положень/, лише в умовах воєнного
або надзвичайного стану на певний строк і таку правову позицію Конституційний
Суд України висловив і у Рішенні від
20.03.2002 р. № 5-рп/2002 р./ справа щодо пільг, компенсацій і гарантій, пункт
6 мотивувальної частини/. В Рішенні Конституційного Суду України № 10-рп/2008
р. від 22.05.2008 р. також зазначено , що однією з конституційних гарантій прав
і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування /частина друга ст.22 Конституції України / чи
звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів аба внесенні змін до
чинних законів / частина третя ст.22 Конституції України /. Конституція України не надає закону про
Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів , законом про
Держбюджет не можна вносити зміни до
інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх , оскільки з об»єктивних
причин це створює протиріччя у законодавстві , і як наслідок - скасування та
обмеження прав та свобод людини і громадянина. Рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
спорів.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-1У від
23.02.2006 р. « Про виконання рішень та застосування практики Європейського
суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про практику
Суду, як джерело права. У рішенні від 30.11.2004 р. у справі « Бакалов проти України» Європейський суд з прав людини вказав , що
для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 5-ти мінімальних заробітних
плат : що у 2006 р. становить 1750 грн. / 350 х5/; у 2007 р.- 2300грн. / 460 х
5/ ,що за два роки становить 4050 грн., а фактично отримав 100 грн. у 2006 р.,
тому доплаті підлягає сума в розмірі 3950 грн. / 4050 грн. - 100 грн./., які
слід стягнути з відповідача на користь позивача шляхом списання цієї суми з
рахунків відповідача.

Позивач пояснив, що йому відомо стало про порушення його
прав лише на початку 2008 р., тому суд вважає, що строк позовної давності ним
не пропущено.

На підставі ст.ст. 3,8,19,21,22, 55, 92 Конституції України , Рішень Конституційного
Суду України № 5-рп/2002 від 20.03.2002
р., № 20-рп/2004 від 1.12.2004 р., № 6-рп/2007 від 9.07.2007 р., № 1-28/2008 р.
від 22.05.2008 р., ст.14, 48,65 Закону
України « Про статус і соціальний захист громадян, які постараждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 р. з послідуючими змінами та доповненнями та керуючись
ст.ст. 6,10-12,18, 71, 104,158-163,167 КАС України , суд -

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації,
Черкаської області про стягнення недоплаченої
щорічної разової грошової
допомоги на оздоровлення , як учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії - задоволити повністю.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Звенигородської райдержадміністрації, Черкаської області на користь
ОСОБА_1 шляхом примусового
списання / стягнення / з рахунку УПСЗН
Звенигородської РДА, Черкаської області в державному казначействі по якому проводяться виплати одноразової
допомоги на оздоровлення - р/р 0355, МФО 854018, код 03195895 недоплачену
разову грошову допомогу на оздоровлення , як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії за період 2006-2007 роки в сумі 3950 грн.

Від сплати мита Управління праці
та соціального захисту населення
Звенигородської райдержадміністрації, Черкаської області звільнити на
підставі ст. 4 п. 34 Декрету КМ « Про державне мито».

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження
подається протягом 10 днів з дня проголошення постанови , а апеляційна скарга
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява та апеляційна скарга подається до апеляційного суду
через Звенигородський районний суд, одночасно копія апеляційної скарги
надсилається до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
на подання заяви , або апеляційної скарги, якщо такі не були подані.

Суддя