Справа № К-23595/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2008-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
травня 2008 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака
В.І.

суддів Білуги С.В.

Гаманка О.І.

Загороднього А.Ф.

Заїки
М.М.

при секретарі
Міненку І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Будьонівського районного суду м. Донецька від 23 січня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 31 травня 2006 року у справі
за його позовом до управління праці та соціального захисту населення
Будьонівської районної у м. Донецьку ради про стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2005 року ОСОБА_1. звернувся до суду
із позовом до управління праці та соціального захисту населення
Будьонівської районної у м. Донецьку ради про стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення. У позові зазначав, що він є евакуйованим з Прип'яті 2Б-ї
категорії і перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту
населення Будьонівської районної у м. Донецьку ради. На підставі Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» йому передбачена щорічна компенсація в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплат. Незважаючи на
вимоги Закону відповідач виплачує йому
щорічну компенсацію у розмірі 15,70 грн., в результаті чого недоплата за період
з 2002 по 2005 роки складає 2688,20 грн. Просив стягнути з відповідача
невиплачену суму на оздоровлення.

Постановою Будьонівського
районного суду м. Донецька від 23 січня 2006 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області від 31 травня 2006 року, позов задоволено
частково. Визнано дії управління праці та соціального захисту населення
Будьонівської районної у м. Донецьку ради в частині нарахування щорічної
допомоги на оздоровлення за 2005 рік неправомірними. Стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_1. щорічну компенсацію на оздоровлення у розмірі 59,30 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати зазначені рішення судів,
посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити його позов повністю.

Колегія суддів, перевіривши
доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо
правильного застосування норм матеріального права, вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було
встановлено, що позивач є евакуйованим із зони відчуження у 1986 році,
відноситься до другої категорії. Оскільки за 2002-2005
роки грошова допомога на оздоровлення виплачувалась
позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від
26.07.1996р. № 836, а не статті 48
Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_1.
звернувся до суду.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення
евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, виплачується у
розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Згідно частини 7 статті 48 вищенаведеного Закону розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідно до
Закону України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003
рік» від 26.12.2002р., Закону України «Про Державний бюджет України на 2004
рік» від 27.11.2003р., Закону України «Про Державний бюджет на 2004 рік» зі
змінами від 17.06.2004р. розмір мінімальної заробітної плати у квітні 2003 року
становив 185 грн. на місяць, у грудні 2004 року - 237 грн., у лютому 2004 року
- 205 грн., у травні 2005 року - 290 грн.

Зі змісту вимог вищенаведених законів України про
встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2002-2005 роки не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Встановлений у 1996 році постановою Кабінету Міністрів
України № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років
не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України.
Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
законодавство щодо розміру мінімальної заробітної плати на 2000-2004 роки, а не
постанова Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996р. № 836.

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», управління праці та соціального захисту
населення Будьонівської районної у м. Донецьку ради повинно виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення за зазначений період, виходячи із суми
мінімальної заробітної плати на момент виплати.

З урахуванням отриманої ОСОБА_1 суми 15,70 грн. та
розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент виплати, на
користь позивача за 2002-2005 роки підлягає стягненню 2688,20 грн.

Обставини справи встановлені повно і правильно, але
судами невірно застосовано норми матеріального права, а тому касаційна скарга
підлягає задоволенню, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій -
скасуванню з постановленням нового рішення про повне задоволення позову
ОСОБА_1.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 232 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Постанову Будьонівського районного суду м. Донецька від
23 січня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 31 травня
2006 року у справі за його позовом до управління праці та соціального захисту
населення Будьонівської районної у м. Донецьку ради про стягнення недоотриманих
сум на оздоровлення скасувати, постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Зобов'язати управління
праці та соціального захисту населення Будьонівської районної у м. Донецьку
ради виплатити ОСОБА_1
недоплачену щорічну грошову допомогу на оздоровлення відповідно до статті 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2002-2005 роки в розмірі 2688,20
грн.

Постанова
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Співак В.І.

Судді
Білуга С.В.

Гаманко О.І.

Загородній А.Ф.

Заїка М. М.