Справа № 10/236
Суддя: Ковзель П.О.
Дата ухвалення: 2008-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

21.07.2008 р.
№
10/236

За
позовом

ОСОБА_1

до

Головного
управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про

перерахунок
пенсії

Суддя
Ковзель П.О.

Секретар
Сулім А.В.

Обставини справи:

Позивач
звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії
Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови зробити
перерахунок пенсії, визнати право позивача на перерахунок пенсії з урахуванням
підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01.01.2006,
зобов'язати Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити
перерахунок пенсії з урахуванням підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком з 01.01.2006 і виплатити не донараховану суму та в подальшому
розраховувати і виплачувати пенсію відповідно до закону.

В
обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є “дитиною війни” в розумінні
Закону України “Про соціальний захист дітей війни” і має право на пільги,
передбачені цим Законом. Зокрема, посилаючись на статтю 6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни”, позивач зазначив, що він має право на отримання
щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Позивач
також вказав, що відмова відповідача грубо порушила його законні права,
позбавила права отримувати щомісячну доплату до пенсії в належному розмірі, що
свідчить про нехтування правами громадян з боку відповідача.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач
проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначаючи, що він діяв в межах
повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими
актами. Зокрема, відповідач зазначив, що Законом України “Про соціальний захист
дітей війни” передбачено, що фінансування виплат по даному Закону проводиться з
державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не з
бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України.
Крім того, відповідач вказав, що ч. 3 ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” передбачено, що мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. З цього
відповідач робить висновок, що зазначений мінімальний розмір пенсії за віком
для перерахунків чи підвищення пенсій не застосовується. Також вказав, що
жодним законом не передбачено, які органи повинні виплачувати підвищенні
пенсії, за рахунок яких коштів та джерел, в якому процедурному порядку
здійснювати призначення і яким чином обчислювати вказаний розмір. Відповідач
зазначив, що ст. 7 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”
передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій
здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету
Пенсійного фонду України. Виходячи із зазначеного, відповідач вважає, що він
діяв в межах своїх повноважень та не порушив вимоги чинного законодавства
України.

На
підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 21.07.2008 проголошено
вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено на 25.07.2008, про що повідомлено сторонам після проголошення
вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням
вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Розглянувши
подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,
1940 року народження знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного
фонду України в м. Києві і отримує
пенсію за віком.

На
момент звернення позивача до суду, нарахування позивачу доплати до пенсії в
сумі 30% від мінімальної пенсії за віком відповідачем не здійснено.

Відповідно
до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно
з ч.ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи
визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової
практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Згідно
зі ст. 1 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” дитиною війни є особа,
яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року)
Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач
є дитиною війни в розумінні Закону України “Про соціальний захист дітей війни”,
що не заперечується відповідачем, а відтак, на нього повністю розповсюджуються
всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України “Про соціальний
захист дітей війни”, в тому числі й право на підвищення пенсії на 30%
мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Відповідно
до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким
чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального
забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни.
Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права
громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.

Разом
з тим, згідно ст. 7 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”
фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок
Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України.
За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок
дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела
коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка.

Поряд
з цим, у справі “Кечко проти України” Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки
органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Суд
вважає необхідним зазначити, що посилання органами державної влади на
відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не
приймається до уваги, оскільки реалізація особою права, яке пов'язане з
отриманням бюджетних коштів і базується на спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного
законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань,
відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян на
соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо
передбачена законом.

Відповідно
до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” (в редакції від
09.07.2007) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справа №1-29/2007 №6-рп/2007
(справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" пункту 12 статті 71, яким зупинено
на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей
війни", з урахуванням статті 111 цього Закону.

Правовідносини,
що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії
основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє
державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає
механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та
інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home
Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності
означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання,
взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті,
який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу
пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що
держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання
відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили
певну концепцію, в даному випадку це державна соціальна підтримка дітей війни,
така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони
відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без
завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом
публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно
до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і
не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Як
зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №
8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового
утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають
матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її
існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних
можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і
ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження
змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик
можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто
якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола
суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких
інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх
кількісної характеристики.

Враховуючи
те, що позивач є дитиною війни, він наділений державою певним правовим
статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального
захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши
дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе
публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є
дітьми війни, тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий
зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю
зобов'язання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Частиною
3 ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат
та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Іншими
словами, пенсії та інші види соціальних виплат що є єдиним джерелом існування
не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Статтею
2 Закону України “Про прожитковий мінімум” визначено, що прожитковий мінімум
застосовується зокрема для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги,
допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших
соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України;
формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Відповідно
до ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а
у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому
ч. 3 ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи
викладене, в контексті положень ст. 6 Закону України “Про соціальний захист
дітей війни” (в редакції від 09.07.2007) та ч. 1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, суд вважає за можливе
застосувати для визначення розміру щомісячної доплати до мінімальної пенсії за
віком розмір прожиткового мінімуму, оскільки в даному випадку мінімальний
розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення
розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам
частини 3 статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”.

Поряд
з цим, частина 1 ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”
Законом України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України” від 28.12.2007 викладена в новій
редакції: дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до п. 2 Прикінцевих
положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України” розділ II цього Закону,
яким, зокрема, внесено зміни до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист
дітей війни”, набирає чинності з 01.01.2008.

За
таких обставин, надбавка, передбачена ст. 6 Закону України “Про соціальний
захист дітей війни” (в редакції від 9 липня 2007 року), підлягала виплаті у
період з 9 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року.

Згідно
ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно
до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею
72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач
не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності
своїх дій.

Згідно
статті 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з
адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи
інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким
чином, Кодексом визначено, що у позивача право на звернення до суду виникає з
моменту порушення прав, свобод чи інтересів, а можливість вирішення судом
питання щодо зобов'язання відповідача не порушувати права, свободи чи інтереси
позивача на майбутнє Кодексом не передбачена.

Аналогічно
Кодексом не передбачено в якості способу захисту порушеного права, свободи чи
інтересу визнання права позивача.

В
контексті викладених положень КАС України вимоги позивача визнати право на
перерахунок пенсії з урахуванням підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком з 01.01.2006 та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду
України в м. Києві в подальшому розраховувати і виплачувати пенсію позивачу
відповідно до Закону не можуть бути задоволені судом.

Дослідивши
обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню
частково.

Відповідно
до ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини
вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись
ст.ст. 9, 69-71, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного
управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення перерахунку та
виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням надбавки, передбаченої ст. 6 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни” (в редакції від 9 липня 2007 року),
у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, за період часу з 9 липня
2007 року до 31 грудня 2007 року.

3. Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку,
передбачену ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” (в
редакції від 9 липня 2007 року), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного Законом України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, за період часу з 9 липня 2007 року до 31 грудня 2007
року.

4. Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з
наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя

П.О. Ковзель