Справа № К-36793/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
головуючого-судді - Бутенка В.І.,
суддів: Лиски
при секретарі Мацюк Т.С.,
за участю відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та представника
Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку
касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до
Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2про зобов'язання виконати
рішення Білгород-Дністровської міської ради № 299-ХХІІІ від 11 листопада 1999
року, про скасування рішення Білгород-Дністровської міської ради №700 від 11
жовтня 2001 року, про відшкодування моральної шкоди, а також до ОСОБА_5про
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2001 року ОСОБА_4звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив зобов'язати відповідачів
виконати рішення Білгород-Дністровської міської ради № 299-ХХІІІ від 11
листопада 1999 року "Про відміну рішень міськвиконкому № 2758 від
20.08.92р., № 1376 від 23.11.95р., № 193 від 15.02.96р., № 322 від
21.03.96р.", відшкодувати моральну шкоду з ОСОБА_1 в розмірі 15 000 грн.,
з ОСОБА_2 в розмірі 5000 грн., з Білгород-Дністровської міської ради в розмірі
10000 грн. та з ОСОБА_5в розмірі 10000 грн.

Крім того, просив скасувати рішення
Білгород-Дністровської міської ради № 700 від 11.10.2001 року "Про
внесення змін до рішення сесії № 299-ХХІІІ від 11 листопада 1999 року".

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4зазначав, що на
підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 1992 року він придбав 33/100
частини житлового будинку АДРЕСА_1. З моменту переходу йому права власності на
частину вказаного будинку межа між земельними ділянками домоволодінь 125 та 127
була зміщена, в результаті чого його земельна ділянка була зменшена.

Рішеннями Білгород-Дністровського міськвиконкому № 2758
від 20.08.92 року, № 1376 від 23.11.95 року, № 193 від 15.02.96 року, № 322 від
21.03.96 року визначені межі земельних ділянок домоволодінь 125 та 127, які на
думку позивача не відповідають фактичним розмірам.

Позивач зазначав також, що рішенням Одеського обласного
суду від 24 червня 1999 року його позовні вимоги до Білгород-Дністровського
міськвиконкому та інших про скасування рішень Білгород-Дністровського
міськвиконкому та інше задоволено частково, рішення Білгород-Дністровського
міськвиконкому № 2758 від 20.08.92 року, № 1376 від 23.11.95 року, № 193 від
15.02.96 року, № 322 від 21.03.96 року визнані незаконними.

На підставі вказаного рішення Одеського обласного суду
від 24 червня 1999 року Білгород-Дністровська міська рада своїм рішенням №
299-ХХІІІ від 11 листопада 1999 року скасувала рішення Білгород-Дністровського
міськвиконкому № 2758 від 20.08.92 року, № 1376 від 23.11.95 року, № 193 від
15.02.96 року, № 322 від 21.03.96 року, призначила проведення інвентаризації
земельної ділянки по вулиці Ізмаїльській №125 та зобов'язала встановити межі
домоволодіння, які існували на час укладання договору купівлі-продажу.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 11
жовтня 2001 року № 700-ХХІІІ внесені зміни в рішення сесії №299- ХХІІІ від 11
листопада 1999 року. а саме пункт 2 викладено у наступній редакції: «Провести
інвентаризацію земельної ділянки по вулиці Ізмаїльській 125 та встановити межу
по фактичній площі земельних ділянок, а гр. ОСОБА_4 розробити матеріали щодо
передачі земельної ділянки у власність згідно чинного законодавства».

Позивач вважає, що рішення Білгород-Дністровської міської
ради від 11 жовтня 2001 року № 700-ХХІІІ, а також дії начальника
Білгород-Дністровського відділу земельних ресурсів ОСОБА_1та виконуючого
обов'язки директора земельно-кадастрового бюро Білгород-Дністровського відділу
земельних ресурсівОСОБА_2 і начальника Білгород-Дністровського міжрайонного
бюро технічної інвентаризації ОСОБА_5 щодо невиконання рішення міської ради №
299-ХХІІІ від 11 листопада 1999 року є такими, що порушують його права, свободи
та інтереси, а тому просив задовольнити його позовні вимоги.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 26 квітня 2006 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2006 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, позивач
подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та постановити нове рішення
про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з
того, що оскарженим рішенням Білгород-Дністровського міської ради від 11 жовтня
2001 року № 700-ХХІІІ та діями відповідачів щодо невиконання рішення міської
ради № 299-ХХІІІ від 11 листопада 1999 року права та інтереси позивача не
порушено.

Однак цей висновок ґрунтується на неповному з'ясуванні
обставин справи та на помилковому застосуванні норм матеріального права, на що
не звернув увагу суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України;

з використанням повноваження з метою, з якою це
повноваження надано;

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення (вчинення дії);

безсторонньо (неупереджено);

добросовісно;

розсудливо;

з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації;

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу
між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття
рішення;

своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання рішення
Білгород-Дністровської міської ради № 299-ХХІІІ від 11 листопада 1999 року,
Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів було підготовлено
доручення Одеському філіалу інституту землеустрою на проведення інвентаризації
земельної ділянки по вулиці Ізмаїльській, 125, але філіалом були виконані
роботи по встановленню меж домоволодіння не на час укладання договору
купівлі-продажу, а у фактично існуючих на той час межах. Ці матеріали
інвентаризації земельної ділянки після відмови ОСОБА_4погодитися із зазначеними
в них межами були повернуті міській раді.

Судами так і не були з'ясовані обставини невиконання
рішення Білгород-Дністровської міської ради № 299-ХХІІІ від 11 листопада 1999
року про призначення проведення інвентаризації земельної ділянки по вулиці
Ізмаїльській №125 та зобов'язання встановити межі домоволодіння на час
укладання договору купівлі-продажу.

Прийняттям рішення
Білгород-Дністровського міської ради від 11 жовтня 2001 року № 700-ХХІІІ про
внесення змін в рішення сесії №299- ХХІІІ від 11 листопада 1999 року, а саме
викладення пункту 2 в редакції: «Провести інвентаризацію земельної ділянки по
вулиці Ізмаїльській, 125 та встановити межу по фактичній площі земельних
ділянок», порушено
принцип рівності всіх осіб перед законом.

Судами також не досліджено
обставини справи щодо проведення інвентаризації з встановлення меж по
фактичній площі земельних ділянок, всупереч рішенню ради № 299-ХХІІІ від 11
листопада 1999 року про проведення інвентаризації земельної ділянки та
встановлення меж домоволодіння на час укладання договору купівлі-продажу.

Суд першої інстанції
безпідставно вважав, а суд апеляційної інстанції помилково погодився з тим, що
саме позивачу належало надати докази, які б вказували на встановлення меж
земельних ділянок.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.71 КАС
України, у адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч.2 ст.69 КАС України, докази суду
надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати
додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які
беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Зазначені обставини не найшли
відображення в рішеннях судів двох попередніх інстанцій, в той час як від цього
залежить правильність вирішення даного спору.

З огляду на
викладене, колегія суддів вважає, що суди першої і апеляційної інстанцій,
неповно встановивши фактичні обставини справи, допустили порушення норм
матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення ними
незаконних судових рішень.

Згідно ст. 227
КАС України оскаржені судові рішення підлягають скасуванню із направленням
справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, під час якого суду
слід врахувати наведене та у відповідності із вимогами закону вирішити даний
спір.

Керуючись ст.ст. 220, 221,
223, 227, 230 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26
квітня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 листопада
2006 року скасувати .

Справу направити до суду першої інстанції на новий судовий
розгляд в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду
касаційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду України лише за
винятковими обставинами протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :