Справа № 22-а-787/2008
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий у І інстанції -
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Бараненка І.І., Маслія В.І.

при
секретарі: Трибой
І.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області від 11.05.2007 року по справі за її позовом до
Новгород-Сіверської районної ради про заміну дати та формулювання причин звільнення,
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1
звернулася до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з
адмінпозовом до Новгород-Сіверської районної ради про заміну дати та формулювання причин звільнення,
відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що вона працювала в Н-Сіверській
районній раді Чернігівської області на посадах начальника організаційного
відділу та керуючого справами виконавчого апарату районної Ради за суміщенням
посад.

Постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від
11.05.2007 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись
з вищезазначеною постановою, позивачка подала
апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну
постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення. Зазначає, що постанову винесено з
порушенням норм матеріального та процесуального права, а також судом не в
повній мірі з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1
ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів знаходить, що при вирішенні
даного спору Новгород-Сіверським районним судом
Чернігівської області було
правильно застосовано норми матеріального та процесуального права та вірно
вирішено заявлений спір.

При цьому
апеляційна інстанція виходить з того, суд першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо неналежного обґрунтування позовних, не знайшовши підстав для їх
задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи,
розпорядженням № 70 від 10 жовтня 2006 року вона була звільнена з займаних
посад з формулюванням причин звільнення за відсутність на роботі без поважних
причин за п.4 ст.40 КЗпП України. Розпорядження вона вважає незаконним,
оскільки підстав для звільнення з зазначеним формулюванням не існувало, на час
звільнення взагалі не працювала у відповідача.

Після
попередження про звільнення у зв'язку з скороченням посад вона була вимушена
терміново шукати нову роботу, у зв'язку з чим взяла участь у конкурсі на заміну
вакантної посади спеціаліста в Новгород-Сіверській районній прокуратурі,

11.09.2006 року їй надійшло повідомлення, що
вона виграла конкурс.

14.09.2006 року вона звернулася до відповідача
з заявою про розірвання трудового договору раніше визначеного попередженням про
звільнення терміну, на підставі ч. 1 ст.
40 КЗпП України, з 15.09.2006 року.

На заяву про
розірвання договору раніше визначеного терміну листом № 1-04/261 від 18.09.2006
року вона отримала відповідь в якій відповідач повідомляв, що чинним
законодавством не передбачено звільнення за п. 1 ст. 40. КЗпП України до збігу
2-х місячного терміну у зв'язку зі зміною в організації праці а звільнення в
такому випадку можливе тільки на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідач не
звільнив її з 15.09.2006 року, як вона просила в заяві, не видав трудової
книжки.

З 18.09.2006
року наказом № 6 від 18.09.2006 року вона була прийнята на роботу до
Новгород-Сіверської районної прокуратури і приступила до роботи, де працює і по
цей час.

На попереднє
місце роботи ОСОБА_1 більше не з'являлась, причини такої неявки жодним чином не
пояснила, трудові відносини з відповідачем не розірвала та не знаючи чи
звільнена вона з попереднього місця роботи влаштувалася на роботу до
прокуратури, тому відповідач звільнив її за п.4 ст.40 КЗпП України.

Згідно п. 1 ст.
40 КЗпП України - Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також
строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути
розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкртства або перепрофілювання підприємства, установи,
організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно ч.І ст. 49-2 - про
наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два
місяці.

В своїй заяві від 14.09.2006 року
позивачка просить звільнити її з
займаної посади відповідно до ст. 40.п.1 КзпП України, раніше визначеного
терміну з 15 вересня 2006 року».

Судова колегія приходить до
аналогічного з судом першої інстанції висновку, що позивачка відповідно до п.1
ст. 40 КЗпП України просить звільнити її раніше встановленого ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України терміну у визначений нею строк, тобто 15.09.2006
року у зв'язку з тим, що вона знайшла іншу роботу і це право гарантовано
законом.

Трудове
законодавство України не передбачає, що двохмісячний строк визначений ч. 1 ст.
49-2 КЗпП України встановлений саме для працівника, і що він на підставі п. 1
ст. 40 КЗпП України може в односторонньому порядку розірвати трудовий договір з
роботодавцем до закінчення двохмісячного строку з дня попередження про
звільнення.

Адже, згідно ст.
38 ч. 1 КЗпП України - працівник має право розірвати трудовий договір укладений
на невизначений строк у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за
власним бажанням зумовлена неможливість
продовжувати роботу, в тому числі і прийняття на іншу роботу за конкурсом. Саме
такий висновок покладений в основу оскаржуваного рішення та є правомірним.

Проаналізувавши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції зроблено правильний висновок про правомірність дій відповідача при
винесенні наказу про звільнення. Отже, судова колегія не вбачає в діях Новгород-Сіверської райради будь-яких
порушень прав апелянта, а тому не вбачає підстав для поновлення позивачки на
раніше займаній посаді, для заміни дати та формулювання причин звільнення не
встановивши правових обставин для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

З урахуванням наведеного
вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і
підстав для його скасування не вбачається. За таких підстав апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області від 11.05.2007 року по справі за її позовом до
Новгород-Сіверської районної ради про заміну дати та формулювання причин звільнення,
відшкодування моральної шкоди - підлягає
залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.
2, 9, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області
від 11.05.2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного
місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді: