Справа № 3/309
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

16 год. 30 хв.

08.08.2008 р. №
3/309

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є. при секретарі судового
засідання Серпутько Т. С.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За
позовом

ОСОБА_1

до
Третя особа Управління з
питань надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації Міністерство з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської
катастрофи

про

визнання нечинним рішення та зобов'язання
вчинити дії

У
судовому засіданні 08 серпня 2008 року відповідно до пункту 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та
резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И
С П Р А В И

ОСОБА_1
(надалі -Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з
позовом до Управління з питань надзвичайних ситуацій Київської обласної
державної адміністрації (надалі -Відповідач) про визнання нечинним рішення
Управління з питань надзвичайних ситуацій Київської обласної державної
адміністрації від 27.03.2008 р. № 01-08-326 та зобов'язання Управління з питань
надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації видати рішення
про встановлення факту участі ОСОБА_1 в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС
та її наслідків у складі невоїнізованого формування цивільної оборони

Окружним
адміністративним судом було залучено до участі у справі в якості Третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство з питань
надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 вважає, що рішення Управління з питань
надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації від 27.03.2008
р. № 01-08-326 про відмову у встановленні факту участі в ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС та її наслідків у складі невоєнізованого формування
Цивільної оборони є незаконним. Позивачем в судовому засіданні було зазначено,
що він, виконуючи свої обов'язки у складі невоєнізованого формування Цивільної
оборони, починаючи з 26 квітня 1986 року, отримав захворювання, пов'язане з
ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, внаслідок чого став інвалідом.

Відповідач
явку свого представника в судове засідання не забезпечив, подав суду своє
письмове відношення, в якому позовні вимоги заперечив, посилаючись на
відсутність документів, які б підтверджували залучення формувань Цивільної оборони
Чорнобильської АЕС до дій за призначенням в зв'язку з аварією на станції.

Представник
Третьої особи в судовому засіданні покладався на розсуд суду стосовно
результату вирішення заявлених позовних вимог.

За
клопотанням Позивача Окружним адміністративним судом міста Києва в судове
засідання був викликаний свідок -ОСОБА_2, який, надаючи пояснення по справі,
підтвердив факт участі Позивача в складі формування Цивільної оборони
Чорнобильської АЕС при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Розглянувши
подані документи і матеріали та заслухавши пояснення Позивача, представника
Третьої особи, свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення
для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва,-

В С
Т А Н О В И В

ОСОБА_1
має статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи
(категорія 1) (що підтверджується наявною в матеріалах справи копією
посвідчення НОМЕР_1 від 01 квітня 2002 року) та статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (що підтверджується наявною в матеріалах
справи копією вкладки НОМЕР_2 від 01 квітня 2002 року).

З 29
грудня 1979 року по 01 квітня 1987 року Позивач працював у автотранспортному
підприємстві Чорнобильської атомної електростанції. З 25 січня 1982 року по 01
квітня 1987 року займав посаду начальника автотранспортного підприємства. З 01
квітня 1987 року був переведений до управління автотранспорту в/о „Комбінат” на
посаду начальника управління автомобільного транспорту, який обслуговував зону
відчуження.

Як
підтверджується наявною в матеріалах справи копією спільного наказу начальника
цивільної оборони та начальника штабу цивільної оборони Чорнобильської атомної
станції № 2с від 19 квітня 1984 р. ОСОБА_1 був призначений начальником
автотранспортної служби цивільної оборони ЧАЕС (пункт 2.9 Наказу) та був
включений до евакуаційної комісії (пункт 8.4.2 Наказу).

26
квітня 1986 року, у день аварії на Чорнобильській АЕС, Позивач, як випливає з
його пояснень в судовому засіданні та підтверджується показаннями свідка, був
піднятий по тривозі у телефонному режимі для виконання обов'язків у складі
невоєнізованого формування цивільної оборони.

Як
підтверджується наявною в матеріалах справи копією аварійного маршрутного листа
№ 364 протягом періоду з 26 квітня 1986 року по 29 квітня 1986 року ОСОБА_1 на
території АТП ЧАЕС, у штабі Цивільної оборони на АКБ-1 організовував перевезення
персоналу, транспортування вантажів, вирішував поточні завдання по керівництву
аварійними роботами персоналу автотранспортного підприємства.

За
роботу по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 16 лютого 1989 року ОСОБА_1 був нагороджений орденом
поваги НОМЕР_3. Наказом керівника державного спеціалізованого підприємства
„Чорнобиль сервіс” від 07 лютого 2000 року ОСОБА_1 був нагороджений грошовою
премією за сумлінну працю, досягнення кращих показників з питань цивільної
оборони, запобігання та реагування на надзвичайні ситуації ( що підтверджується
копією трудової книжки ОСОБА_1).

Судом
також приймається до уваги наявна в матеріалах справи копія Акту про нещасний випадок на
виробництві № 1/1 від 21 січня 1991 року,
складеного Науково-виробничим обє'днанням „Прип'ять”, в якому
обставинами нещасного випадку зазначено захворювання, пов'язане з роботами по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

15
березня 2002 року на засіданні Обласної медикосоціальної комісії ОСОБА_1було
встановлено другу групу інвалідності (80 % ступеня втрати пофесійної здатності)
у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, довічно.

Відповідно
до статті 1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних
умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального
та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених
для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів;
виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;
надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності
відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Положенням
статті 4 Закону встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у
захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів
війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно
Закону України „Про внесення змін до статті 7 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 15 червня 2004 року N
1770-IV статтю 7 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” було доповнено пунктом 9.

Згідно
пункту 9 статті 7 Закону до інвалідів війни належать також інваліди з
числа: осіб, залучених до складу
формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань,
пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до
положення вищезазначеного п. 9 статті 7
Закону підставами для визнання особи інввалідом війни є наявність двох
складових умов :

1) Особа повинна бути залучена до складу
формувань цивільної оборони;

2) Особі повинен бути встановлений
статус особи, яка стала інвалідом

внаслідок захворювань,
пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

22
січня 2008 року Позивач звернувся до Начальника управління з питань

надзвичайних
ситуацій Київської облдержадміністрації з заявою-поясненням про підтвердження
його участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році у
складі формування цивільної оборони.

У
відповідь на звернення Позивача, ним було отримано відповідь Управління з
питань надзвичайних ситуацій Київської ОДА від 27 березня 2008 року № 01-08-326, в якій було роз'яснено процедуру
підтвердження участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі
формувань Цивільної оборони. Позивачу було повідомлено, що в наданих ним копіях
архівних документів відсутні матеріали, які підтверджують залучення формувань
цивільної оборони Чорнобильської АЕС до дій за призначенням в зв'язку з аварією на станції, тому наданих Позивачем
матеріалів від Управління з питань надзвичайних ситуацій Київської ОДА для
отримання відповідної довідки-підтвердження не достатньо.

Відповідно до статті 12 Закону
України „Про цивільну оборону” для забезпечення заходів з цивільної оборони,
захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення
спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади,
місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях
незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані
служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і
рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні,
оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні,
транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в
умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій
створюються евакуаційні комісії. Організаційні засади створення служб цивільної
оборони та евакуаційних органів, їх завдання, функції і повноваження
визначаються у Положенні про Цивільну оборону України.

Згідно
пункту 2 Типового положення про комісії для розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженого
наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 30 травня 1996 р.
N 79 (у редакції наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 6
серпня 2003 р. N 218) статус учасників війни, на яких поширюється чинність
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" (далі - Закон), у разі відсутності необхідних документів, що
підтверджують факт роботи в період війни, встановлюється республіканською,
обласними, районними, Київською і Севастопольською міськими, міськими,
районними в містах, відомчими комісіями для розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу учасника війни (далі - комісії).

Згідно
пункту 3 Типового положення у своїй діяльності комісії керуються законами
України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, цим Положенням,
наказами Міністерства праці та соціальної політики України та інших органів
виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Положенням
пункту 6 Типового положення передбачено, що районні, міські, районні в містах,
відомчі комісії зобов'язані уважно вивчити документи, заслухати пояснення
громадян, які їх подали, свідків, представників державних органів і громадських
організацій, рад ветеранів, дослідити інші докази, надати допомогу громадянам у
розшуку документів, інших доказів, необхідних для встановлення статусу учасника
війни, та в 10-денний термін з дня подання документів прийняти відповідне
рішення, про що інформувати громадянина.

Пунктом
7 Типового положення встановлено, що підставою для встановлення районними,
міськими, районними в містах, відомчими комісіями статусу учасника війни можуть
бути довідки, що підтверджують факт роботи в період війни, особові рахунки та
відомості на видачу заробітної плати, висновки медико-соціальних експертних
комісій; посвідчення, атестати, характеристики, евакуаційні листи, документи
держав, з якими підписані міжнародні угоди; довідки органів внутрішніх справ,
суду, органів прокуратури, дізнання та слідства; довідки партизанських загонів,
підпільних груп; акти, довідки заготівельних організацій, кооперативних
об'єднань, управлінь сільського господарства, відповідних місцевих та інших
органів державної влади та громадських організацій; дані погосподарських книг,
довідки архівів та інших органів; посвідчення про урядові нагороди, нагородні
листи, почесні грамоти та інші документи.

Суд
звертає увагу, що перелік документів, що є підставою для встановлення
районними, міськими, районними в містах, відомчими комісіями статусу учасника
війни, передбачений пунктом 7 Типового положення, є невичерпним.

Відповідно
до пункту 8 Типового положення у разі відсутності документів та інших доказів у
зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, пожежами, аваріями, катастрофами або
іншими надзвичайними ситуаціями, визначеними в Орієнтовному переліку поважних
причин, що враховуються при відсутності необхідних документів заявника,
наведеному в додатку 3, факт роботи в період війни підтверджується показаннями
не менше двох свідків. Показання свідків оформлюються протоколом опитування
свідків, що складається комісією за формою, наведеною у додатку 4.

Згідно
пункту б) частини 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 1996
року № 458 „Про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням
статусу учасника війни відповідно до Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” комісії розглядають документи,
заслуховують пояснення громадян, які їх подали, свідків, представників
державних органів, громадських організацій, рад ветеранів, досліджують інші
докази та у 10-денний термін з дня подання документів приймають відповідні
рішення, про що інформують громадян, які подали заяви, надають допомогу
громадянам у розшуку документів та інших доказів, необхідних для встановлення
статусу учасника війни.

Згідно
пункту в) частини 2 Постанови у разі виникнення спірних питань комісії
передають у відповідну вищестоящу комісію матеріали для розгляду зі своми
пропозиціями і рекомендаціями.

Водночас,
Суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Зазначеними
нормативно-правовими актами регламентується порядок встановлення факту участі в
ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Дані акти не передбачають
вичерпного переліку документів, необхідних для подачі при встановленні даного
факту. Тому Суд не погоджується з посиланнями Відповідача в своєму рішенні на
те, що при вирішенні питання щодо підтвердження участі у формуваннях Цивільної
оборони комісія управління керується змістом відповіді Комітету у справах
пенсіонерів, ветеранів і інвалідів Верховної Ради України на запит народного
депутата Челнокова С.Д. (лист від 08.12.2005 р. № 0625/7-379), оскільки дане
роз'яснення не є нормативно-правововим актом. Роз'яснення має рекомендаційний
характер і спрямоване на розвиток положень законів.

В
даному випадку суб'єкт владних повноважень повинен керуватися спеціальними
нормативно-правовими актами - Типовим
положенням про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу
учасника війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", затвердженого наказом Міністерства праці
та соціальної політики України від 30 травня 1996 р. N 79 (у редакції наказу
Міністерства праці та соціальної політики України від 6 серпня 2003 р. N 218)
та Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 1996 року № 458 „Про
комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни
відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, які передбачають процедуру розгляду і вирішення питання
про встановлення відповідних фактів.

Постановою
Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення” (зі змінами, внесеними згідно з Постановою
Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.1998 р.) встановлено, що не можуть розглядатися
судами заяви про встановлекння фактів належності до осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни...Відмова
відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена
заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому главою 31-А ЦПК.

Главою
31-А ЦПК 1963 року встановлений порядок розгляду судом справ в поорядку
адміністративного судочинства. Тобто, звідси слідує, що дана категорія справ
підлягала розгляду судом за ЦПК в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки
з 01 вересня 2005 року вступив в дію Кодекс адміністративного судочинства
України, який передбачає діяльність адміністративних судів, дана категорія
справ підлягає розгляду в адміністративному суді в порядку адміністративного
судочинства.

Проаналізувавши
всі обставини, що мають значення по справі, Суд приходить до висновку про
необгрунтованість відмови Відповідача, виходячи з наступного.

У
матеріалах справи наявні докази, які свідчать про участь Позивача у ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи, а саме :

-
копія посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської
катастрофи НОМЕР_1 від 01.04.2002 року;

-
копія вкладки учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС НОМЕР_2 від 01.04.2002 р.;

-
копія спільного наказу начальника цивільної оборони та начальника штабу
цивільної оборони Чорнобильської атомної станції № 2с від 19 квітня 1984 р.
ОСОБА_1 був призначений начальником автотранспортної служби цивільної оборони
ЧАЕС (пункт 2.9 Наказу) та був включений до евакуаційної комісії (пункт 8.4.2
Наказу);

-
копія аварійного маршрутного листа № 364, яким підтверджується, що протягом
періоду з 26 квітня 1986 року по 29 квітня 1986 року ОСОБА_1 на території АТП
ЧАЕС, у штабі Цивільної оборони на АКБ-1 організовував перевезення персоналу,
транспортування вантажів, вирішував поточні завдання по керівництву аварійними
роботами персоналу автотранспортного підприємства;

-
копія трудової книжки ОСОБА_1, в якій містяться записи, що за роботу по
ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, Указом Президії Верховної Ради
СРСР від 16 лютого 1989 року ОСОБА_1 був нагороджений орденом поваги НОМЕР_3 та
Наказом керівника державного спеціалізованого підприємства „Чорнобиль сервіс”
від 07 лютого 2000 року ОСОБА_1 був нагороджений грошовою премією за сумлінну
працю, досягнення кращих показників з питань цивільної оборони, запобігання та
реагування на надзвичайні ситуації ;

-
копія Акту про нещасний випадок на виробництві № 1/1 від 21 січня 1991
року, складений Науково-виробничим
обє'днанням „Прип'ять”, в якій обставинами нещасного випадку зазначено
захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС;

-
копія висновку МСЕК від 15 березня 2002 року про встановлення другої групи
інвалідності (80 % ступеня втрати пофесійної здатності) у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
довічно;

Суд
також бере до уваги пояснення свідка - ОСОБА_2, який в судовому засіданні
підтвердив факт участі ОСОБА_1 в ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи.

Згідно вимог статті 6 Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Суд
звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають
підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно
до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: …(3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Цей
критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на
обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що
мають значення у конкретній ситуації. Суд вважає, що для цього Відповідач
повинен ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають значення для
правильного вирішення конкретного питання.

Суд
звертає увагу сторін на те, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати
прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не
конкретними обставинами.

На думку Суду, під рішеннями суб'єкта
владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства
України необхідно розуміти також і правові акти індивідуальної дії, тобто
рішення, дія яких поширюється на конкретних осіб або як стосуються конкретної
ситуації, і які є актом одноразового, як у випадку з Позивачем, застосування
норм права.

Виходячи з положень Кодексу
адміністративного судочинства України, під діями суб'єкта владних повноважень
необхідно розуміти, активну поведінку, яка може мати вплив на права, свободи та
інтереси фізичних осіб.

Частиною
1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд
і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві посилання Позивача є обґрунтованими частково, та відповідно
такими, що підлягають частковому задоволенню.

Позивач,
як особа, що у встановленому законом порядку віднесений до першої категорії
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також є інвалідом ІІ групи,
звільнений від сплати судових витрат.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 17, 94, 99, 100, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва

П
О С Т А Н О В И В

Адміністративний
позов задовольнити частково:

1. Визнати нечинним рішення Управління з
питань надзвичайних ситуацій

Київської
обласної державної адміністрації від 27.03.2008 року № 01-08-326 про відмову
ОСОБА_1 у встановленні факту участі в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС
та її наслідків у складі невоїнізованого формування Цивільної оборони.

2.
Зобов'язати Управління з питань надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації
прийняти рішення про надання довідки-підтвердження участі ОСОБА_1 в ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків у складі невоїнізованого
формування Цивільної оборони.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є.
Блажівська