Справа № 22-а-4612/2008
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2008-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-4612/08 Головуючий 1
інстанції: Гудкова С.В.
Категорія: 47 Доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня
2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатов Ю.М.

Суддів - Мінаєва О.М., Водолажська Н.С.

за участю секретаря:
Житєньової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за
апеляційною скаргою Міністерства фінансів України на постанову Лубенського
міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2008 року по справі № 2-а-52/2008

за позовом
ОСОБА_1

до
Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики
України, Головного управління праці та соціального захисту населення
Полтавської обласної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту
населення Полтавської обласної державної адміністрації, Державного казначейства
України, Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

треті особи Лубенсько-Оржицький об'єднаний міський
військовий комісаріат, Полтавський обласний військовий комісаріат

про
визнання неправомірними дій Міністерств, управлінь та зобов"язання вчинити
дії.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач,
ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Міністерства фінансів України,
Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління праці
та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації,
Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління
праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної
адміністрації, Державного казначейства України, Головного Управління Пенсійного
фонду України в Полтавській області, треті особи Лубенсько-Оржицький об'єднаний
міський військовий комісаріат, Полтавський обласний військовий комісаріат, про
визнання неправомірними дій Міністерств, управлінь та зобов"язання вчинити
дії.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24
березня 2008 року по справі №
2-а-52/2008 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Міністерства
праці та соціальної політики України, Головного управління праці та соціального
захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та
соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації,
Державного казначейства України, Головного Управління Пенсійного фонду України
в Полтавській області, треті особи Лубенсько-Оржицький об'єднаний міський
військовий комісаріат, Полтавський обласний військовий комісаріат, про визнання
неправомірними дій Міністерств, управлінь та зобов"язання вчинити дії,
позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Міністерство праці та
соціальної політики України, Головного управління праці та соціального захисту
населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо відмови в
проведенні ОСОБА_1 перерахунку щорічної грошової допомоги до 05 травня за
2001-2007 роки. Зобов'язано Міністерство фінансів України шляхом списання
коштів з відповідних рахунків Державного казначейства України виділити та
перерахувати через Міністерство праці та соціальної політики України Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та
соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації для
виплати ОСОБА_1 недосплачену щорічну грошову допомогу до Дня Перемоги як
інваліду війни 3 групи в сумі 7334, 20 грн. за 2001-2007 роки включно.
Зобов'язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного
управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної
державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 одержані на його ім'я недосплачену
щорічну грошову допомогу до Дня Перемоги, як інваліду війни 3 групи в сумі
7334,20 грн. за 2001-2007 роки включно. Позовні вимоги до Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській області залишені без задоволення.

Міністерство фінансів України, не погодившись з постановою суду першої
інстанції, подало апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм
матеріального та процесуального права, а саме ч. 2 ст. 95 Конституції України,
п.8 ч.1 ст.7; ч.1-2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 12, 17-1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та
просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав
клопотання про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 3 групи і
має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів
війни, про що свідчить посвідчення (а.с. 4), в період з 2001 по 2007 рік
включно отримав 1350 грн. щорічної грошової допомоги до Дня Перемоги. Про
порушення своїх прав позивач дізнався в липні 2007 року з рішення
Конституційного Суду України №6 від 09 липня 2007року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у
відповідності до вимог Закону позивач повинен був отримувати: за 2001 рік з
розрахунку мінімальної пенсії 34 грн. Х 7 пенсій за віком = 238 грн. за мінусом
80 грн. отриманої допомоги, недорахована сума становить 158 грн.; за 2002 рік з
розрахунку мінімальної пенсії 47,3 грн. Х 7 пенсій за віком = 331,10 грн. за
мінусом 100 грн. отриманої допомоги, недорахована сума становить 231,10 грн.;
за 2003 рік з розрахунку мінімальної пенсії 47,3 грн. Х 7 пенсій за віком =
331,10 грн. за мінусом 100 грн. отриманої допомоги, недорахована сума становить
231,10 грн.; за 2004 рік з розрахунку мінімальної пенсії 50 грн. Х 7 пенсій за
віком = 350 грн. за мінусом 160 грн. отриманої допомоги, недорахована сума
становить 190 грн.; за 2005 рік з розрахунку мінімальної пенсії 332 грн. Х 7
пенсій за віком = 2324 грн. за мінусом 250 грн. отриманої допомоги,
недорахована сума становить 2074 грн.; за 2006 рік з розрахунку мінімальної
пенсії 350 грн. Х 7 пенсій за віком = 2450 грн. за мінусом 330 грн. отриманої
допомоги, недорахована сума становить 2120 грн.; за 2007 рік з розрахунку
мінімальної пенсії 380 грн. Х 7 пенсій за віком = 2660 грн. за мінусом 330 грн.
отриманої допомоги, недорахована сума становить 2330 грн.; а всього сума
недорахованої допомоги становить 7334,20 грн. за період 2001-2007 роки включно.
Розрахунок виплат позивачу суд першої інстанції провів на підставі законодавчо
встановленого мінімального прожиткового мінімуму з 1.01.2005 року, коли положення
даного Закону вступили в дію, до цього часу розмір допомоги вираховував з
законодавчо встановленого розміру такої пенсії.

За обставин, коли звуження існуючих прав і свобод заборонено Конституцією,
дії держави щодо виплати одноразової допомоги в менших розмірах від тих, які
були раніш встановлені законом, призупинення таких виплат, є незаконними, а
тому суд першої інстанції дійшов висновку , що позовні вимоги слід
задовольнити.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо задоволення позовних
вимог в частині виплати разової грошової допомоги за період з 2001 р. по 2006
рік, виходячи з наступного. Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства
України встановлений річний строк звернення до адміністративного суду. Згідно з
ч. 1 зазначеної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Колегією суддів встановлено, що адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 подав
до суду 25.01.2008 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду
першої інстанції, тобто після спливу 1 року з моменту коли позивач дізнався чи
повинен був дізнатися про порушення свої прав. Колегія суддів зазначає, що суд
першої інстанції при розгляді даного позову не врахував той факт, що позивачем
пропущено строк звернення до суду з даним позовом та те, що на відмові у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку звернення з позовом до
суду наполягали Державне казначейство України, Міністерство фінансів України та
Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Полтавської обласної
державної адміністрації, що підтверджується матеріалами справи: відзивом (а.с.
17-19, 23-25) та листом (а.с.27-29).

Враховуючи вищевикладене, те, що позивачем пропущено строк звернення до
суду з даним позовом за період 2001-2006р. та те, що на відмові у задоволенні
позовних вимог у зв'язку з пропуском строку звернення з позовом до суду
наполягали відповідачі у справі, позов не підлягав задоволенню, суд першої
інстанції невірно застосував норми процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову в
частині визнання неправомірними дії Міністерства праці та соціальної політики
України, Головного управління праці та соціального захисту населення
Полтавської обласної державної адміністрації щодо відмови в проведенні ОСОБА_1
перерахунку щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2001-2006 роки.

Крім того, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що
Законами України „Про Державний бюджет на 2005 рік” та «Про Державний бюджет на
2006 рік» порушено права позивача щодо виплати йому разової щорічної допомоги до
5 травня у розмірах, встановлених Законом України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”.

Колегія суддів не може погодитися і з такими висновками суду, з наступних
підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України та ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного
судочинства України, органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачено Конституцією та законами України. Відповідно до Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня
особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова допомога у
кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком. Статтею 34 Закону України «Про
Державний бюджет на 2005 рік» та пунктом 18 статті 77 Закону України „Про
Державний бюджет на 2006 рік” на 2005 та 2006 рік зупинено дію частин п'ятих
статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, які визначали кратність виплат щорічної допомоги до 5
травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком. При цьому статтею 34
Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік» та статтею 30 Закону України
„Про Державний бюджет на 2006 рік” встановлений
фіксований розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 5
травня, відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”.

Таким чином, у 2005 - 2006 р.р., на момент виплати зазначеної допомоги
певні положення Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, які визначають розмір таких виплат, не діяли, оскільки
були зупинені Законами України „Про Державний бюджет на 2005 рік” та «Про
Державний бюджет на 2006 рік», якими одночасно встановлено розмір таких виплат
на 2005-2006 р.р.

Враховуючи положення ч.2 ст.19 Конституції України та ч.1 ст.9 КАСУ
України, дії відповідачів по справі в частині вимог стосовно періоду 2005-2006
роки не можуть бути визнані неправомірними, оскільки вони здійснювали виплати
на підставі діючих Законів України „Про Державний бюджет на 2005 рік”, «Про
Державний бюджет на 2006 рік» та не мали повноважень застосовувати зупинені
норми Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”. Положення Законів України „Про Державний бюджет на 2005 рік” та «Про
Державний бюджет на 2006 рік» рішеннями Конституційного Суду України
неконституційними не визнавались.

Отже, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції
порушив норми процесуального права, визначені ст.ст.99-100 КАС України. Крім
того, задовольнивши позовні вимоги, помилково застосував норми Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, які не діяли на
момент виникнення спірних відносин та не застосував Закони України „Про
Державний бюджет на 2005 рік” та «Про Державний бюджет на 2006 рік», які
підлягали застосуванню.

Щодо позовних вимог в частині виплати разової грошової допомоги за 2007 р.,
колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня особам, зазначеним
у цьому Законі, виплачується разова грошова допомога у кратному розмірі до
мінімальної пенсії за віком. Згідно ст. 17 Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, фінансування витрат, пов'язаних
з введенням в
дію цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.
Відповідно до ст. 29 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік»,
зупинено дію частин п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, які визначали
кратність виплат щорічної допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної
пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року у справі за
поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст.
66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст.
98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
(справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є неконституційним)
ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено
дію ч.5 ст.ст.12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначеного Закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду
України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Колегія суддів вважає бездіяльність відповідача незаконною та
неправомірною, оскільки з моменту прийняття Конституційним Судом України
рішення щодо неконституційності положення ст.29 Закону України „Про Державний
бюджет на 2007 рік”, ця норма Закону втратила чинність, а тому розмір разової
грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік має бути встановлений відповідно до
чинних частин п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, які підлягали застосуванню
до спірних відносин.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права через неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо механізму виплати разової грошової допомоги до 5
травня , відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, колегія суддів, вважає такими, що не заслуговують на
увагу, з таких підстав. Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам право
на соціальний захист. Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні
права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України. Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для
захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи
відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, враховуючи ст.ст. 46, 64 Конституції України, ч.ч.3, 4 ст.8
КАС України та положення ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни
та гарантії Ії соціального захисту», яка
була чинною на час виникнення між сторонами спірних відносин та встановлювала позивачеві право на
соціальний захист щодо отримання щорічної допомоги у розмірі, кратному до
мінімальної пенсії за віком, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку щодо задоволення позову в частині стягнення
недоплаченої щорічної допомоги до 5 травня за 2007 рік у розмірі, встановленому
зазначеним Законом.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції
щодо зобов'язання Міністерства фінансів України шляхом списання коштів з
відповідних рахунків Державного казначейства України виділити та перерахувати
через Міністерство праці та соціальної політики України Центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального
захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації для виплати
ОСОБА_1 недоплачену щорічну грошову допомогу до Дня Перемоги як інваліду війни
3 групи в сумі 7334, 20 грн. за 2001-2007 роки включно, з наступних підстав.

Відповідно до статті 17-1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплати
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення
зв'язку або через
установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за
місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. В даному випадку
головним розпорядником коштів для виплати щорічної разової грошової допомоги є
Міністерство праці та соціальної політики України. Також Положенням про
Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 26
серпня 1999 року N 1081/99 не надано
повноважень щодо перерахування коштів, переведення коштів органам соціального
захисту населення для проведення виплат з щорічної грошової допомоги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачу у 2007 році Головне
управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної
державної адміністрації мало сплатити до 5 травня разову грошову допомогу у
розмірі 2660 гривень (380х7=2660грн.), а сплатило лише 330 гривень, тобто не
виплаченою залишилась сума у розмірі 2330 гривень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку щодо скасування
постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Міністерства фінансів України задовольнити частково.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24
березня 2008 року по справі №
2-а-52/2008 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 а задовольнити
частково.

Зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення
Полтавської обласної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 недоплачену
щорічну грошову допомогу, як інваліду
ІІІ групи у розмірі 2330,00 грн. за 2007 рік.

Визнати неправомірними дії Головного управління праці та соціального
захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо відмови в
перерахунку щорічної грошової допомоги за 2007 рік як інваліду війни ІІІ групи.

В іншій частині в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та
підписано 18 серпня 2008 року.

Головуючий
Філатов Ю.М.

Судді Мінаєва О.М.

Водолажська Н.С.