Справа № 22-а-1403/2008
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 липня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді - доповідача
- Олендера
І.Я.,

суддів -
Шавеля Р.М., Пліша М.А.,

при секретарі
судового засідання - Сютик Н.І.,

з участю сторін:

від позивача -
Дорош А.Б. - представник,

від відповідача
1 - не явився,

від відповідача
2 - не явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційною
скаргою - Держаної податкової інспекції у Галицькому районі
м.Львова правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Сихівському
районі м.Львова

на постанову
Господарського суду Львівської області від 23 серпня 2007 року

у справі №
12/165А

за позовом Держаної
податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова правонаступником якої є
Державна податкова інспекція у Сихівському районі м.Львова

до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Карнеол», м. Львів,

Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія Селіон»

про визнання недійсним
господарського зобов'язання в порядку ст.ст.207,208 ГК України, -

в с т а н о в и
л а :

Постановою
господарського суду Львівської області від 23.08.2007р. по справі № №
12/165А за позовом Держаної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова
правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Сихівському районі
м.Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карнеол», м. Львів,
Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Селіон», про визнання недійсним господарського
зобов'язання в порядку ст.ст.207,208 ГК України,
в задоволені позову було відмовлено.

Суд першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови виходив з того, що позивачем не
доведено, що спірний договір, укладений відповідачами з метою саме заздалегідь
суперечною інтересам держави та суспільства, а не з будь-якою іншою метою, крім
того не має даних, щодо ліквідації ТзОВ «Компанія Селіон».

Апелянт у справі
Держаної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова правонаступником
якої є Державна податкова інспекція у Сихівському районі м.Львова, з постановою
суду не погоджується, подала апеляційну скаргу, просить постанову суду
скасувати, та позов задовольнити з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування поданої
апеляційної скарги представник апелянта покликається на те, що судом першої
інстанції не враховано, що відповідно до рішення Солом'янського районного суду
м.Києва визнано недійним та скасовано Статут ТзОВ «Компанія Сеоліон».,
Свідоцтво про його держану реєстрацію та свідоцтво платника ПДВ. Крім того
судом не враховано, що Статут вказаного товариства містить недостовірні відомості,
гр..ОСОБА_1, який вказаний в Статуті, як засновник підприємства, відношення до
нього та його створення, реєстрації та діяльності не має, а управління
здійснюється невідомими особами,

Представник
позивача - апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та
просить таку задовольнити.

Представники
відповідачів в судове засідання не явились, хоча належним чином були
повідомлені про час, дату та місце апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4
ст.196 КАС України такий проведено у їх відсутності.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегією
суддів апеляційної інстанції встановлено, що між ТзОВ «Карнеол» м.Львів та ТзОВ
«Компанія Селіон» м.Київ було укладено договір купівлі-продажу, в усній формі,
за яким ТзОВ «Компанія Селіон» продала ТзОВ «Карнеол» товар на загальну суму 4 034
980, 04 грн.(а.с.5-6).

При
цьому як вбачається з наявного в матеріалах справи рішення Солом'янського
районного суду м.Києва від 12.12.2006 року в справі за позовомОСОБА_1. до ТзОВ
«Компнія Селіон», про визнання недійсними установчих документів та Свідоцтва
платника податку (а.с.7-9), судом визнано недійсними та скасовано Статуту ТзОВ
«Компанія Селіон» від 06.12.2005 року, Свідоцтво про державну реєстрацію ТзОВ
«Компанія Селіон» від 06.12.2005 року та Свідоцтво № 36121846 про реєстрацію
платника податку на додану вартість ТзОВ «Компанія Селіон» від 29.12.2006 року.

При
цьому Солом'янським районним судом м.Києва під час розгляду вказаної справи
було встановлені наступні обставини, а саме те, що Стату ТзОВ «Компанія Селіон»
містить недостовірні відомості, а саме юридична адреса не відповідає дійсності,
оскільки за вказаною в статуті адресою товариство не знаходиться; позивач по
справі він же особа, яка вказана в Статуті, як засновник - гр. ОСОБА_1 ніякого
відношення до товариства, а саме до його створення, реєстрації та його
діяльності не має, управління товариством здійснюється невідомими особами;
гр..ОСОБА_1 ТзОВ «Компанія Селіон» не створював, статутний фонд не формував,
внесків в такий не вносив, жодної участі в роботі товариства не приймав, як і
не приймав участі у господарській діяльності товариства.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч.1 ст.72 КАС
України обставини, встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звідси колегія
суддів апеляційної інстанції вважає, що з огляду на встановлені рішенням Солом'янського районного суду м.Києва обставини, діяльність ТзОВ «Компанія
Селіон» не була направлена на отримання доходу від господарської діяльності, а
була направлена на здійснення фіктивного підприємництва з метою ухилення від
сплати податків та незаконного відшкодування податку на додану вартість з
державного бюджету.

Укладення
договору між суб'єктами господарювання, один з яких фактично здійснює фіктивне
підприємництво, призводить до виникнення формальних підстав для відшкодування з
бюджету ПДВ, і на думку колегії суддів не є економічно виправданим. Розумні
економічні причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької діяльності або
іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок
відшкодування з бюджету ПДВ. Намір одержати доход лише в зазначений спосіб. Без
здійснення реальної господарської діяльності. Не можна розглядати, як
самостійну ділову мету.

З врахуванням
наведено, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що укладений
відповідачами Договір має на меті не отримання економічної вигоди для
підприємств, а лише заявлення до відшкодування суми ПДВ сплаченої в ціні товару
на оплату вказаного договору.

При цьому
колегія суддів вважає, що суду першої інстанції слід було врахувати вимоги пп.7.4.1,пп.7.4.4
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п.1.32 ст.1
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно яких не
включаються до складу податкового кредиту (бюджетного відшкодування) суми
податку, що сплачені платником в ході проведення завідомо збиткових операцій,
тобто операцій, що не спрямовані на отримання економічної вигоди.

Звідси слід
зробити висновок, що проведення відповідачами операції по оскаржуваному
господарському зобов'язанню, як купівлі - продажу товарів, де одник з
контрагентів має ознаки фіктивності. не може розцінюватись, як господарська
діяльність в розумінні п.1,32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств», і укладений договір (усна угода) спрямований лише на незаконне заволодіння
майном держави у вигляді бюджетного відшкодування, що вказує на умисел
відповідачів на укладення господарського зобов'язання з метою завідомо
суперечною інтересам держави.

При
цьому необхідно враховувати вимоги ст.207 ГК України відповідно до якої
господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства , або укладено
учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним, з них
господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Оскільки
санкції, передбачені част.1 ст.208 ГК України, є конфіскаційними, стягуються за
рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської
діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є
адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст.
238 ГК. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків,
встановлених ст. 250 ГК.

Суд першої інстанції вирішуючи справу по суті належної оцінки даним фактам
не надав, як наслідок невірно застосував норми матеріального права та
безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає,
що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, не об'єктивно
і всебічно не з'ясованих обставинах, не відповідає вимогам
ст.ст.2,10,11,71,72,86,138,143,159,161-163 КАС України, прийнята з порушенням
норм матеріального права, доводи апеляційної скарги відповідача її частково
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196,
198, 202, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

п
о с т а н о в и л а :

Апеляційну
скаргу Держаної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова правонаступником
якої є Державна податкова інспекція у Сихівському районі м.Львова, - задовольнити частково.

Постанову господарського
суду Львівської області від 23.08.2007р. по справі № № 12/165А за
позовом Держаної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова
правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Сихівському районі
м.Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карнеол», м. Львів,
Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Селіон», про визнання недійсним господарського
зобов'язання в порядку ст.ст.207,208 ГК України, - скасувати та прийняти
нову постанову.

Позов Держаної
податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова правонаступником якої є
Державна податкова інспекція у Сихівському районі м.Львова до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Карнеол», м. Львів, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Селіон», про визнання недійсним господарського зобов'язання в порядку ст.ст.207,208
ГК України - задовольнити.

Визнати
недійсним господарське зобов'язання між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Карнеол», м. Львів та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія Селіон» на суму 4 034 980 гривень 04 копійки.

В задоволені
решти позовних вимог відмовити.

Постанова
набирає законної сили негайно після проголошення.

На постанову апеляційного суду може бути
подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після проголошення, а у разі складення постанови в
повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий суддя :
І.Я.Олендер

Судді:
Р.М.Шавель

М.А.Пліш