Справа № 22-а-2911/2008
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2008-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-2911/08
Головуючий у І інстанції - Король
Суддя-доповідач Бистрик Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2008 року

Колегія суддів Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Бистрик Г.М.,

суддів Усенка В.Г.,

Попович О.В.,

при секретарі Шевчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційними скаргами позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3на постанову Ленінського
районного суду м. Вінниці від 21.06.2007 року у справі за адміністративними
позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3до Управління праці та соціального захисту
населення в Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька), Головного управління
праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради про стягнення
грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2007 року ОСОБА_1,ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулись в суд з позовами до
управління праці і соціального захисту населення в Ленінському районі м.
Вінниці №2 (Вишенька) та Головного управління праці і соціального захисту
населення Вінницької міської ради про стягнення недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги, свої вимоги мотивуючи тим, що відповідно до чинного
законодавства, позивачам по справі належить виплачувати разову щорічну грошову
допомогу до 5 травня, але в порушення вимог ст. 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2005, 2006, 2007 роках
допомога була виплачена позивачам не в повному розмірі.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 вересня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, позивачі подали апеляційні
скарги, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової допомоги на
оздоровлення за 2005-2007 роки та ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що об'єднанні вимоги позивачів
ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3 про стягнення на їх користь недоплачених сум
грошової допомоги за 2005, 2006, 2007 рік є необґрунтованими і задоволенню не
підлягають, оскільки згідно Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про державний бюджет
України» на відповідний рік, позивачам були виплачені суми грошової допомоги.

З таким висновком суду не можна погодитися у повній мірі.

Колегією суддів, встановлено, що позивач ОСОБА_1, є учасником
бойових дій, відповідно до посвідчення НОМЕР_2, а з жовтня 2006 року інвалідом
війни 1 групи відповідно до посвідчення НОМЕР_1, і має право на пільги,
встановлені законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком відповідно, а відповідно до ст. 13 зазначеного Закону, щорічно до 5
травня інвалідам війни 1 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі
десяти мінімальних пенсій за віком.

Мінімальна пенсія за віком
відповідно до Закон України «Про державний бюджет» на відповідні роки, у
2005 році складала - 332,00 грн., у 2007 році - 406,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1. за 2005 рік як
учаснику бойових дій виплачено 250,00 грн., а в
2007 році як інваліду війни першої групи виплачено - 450,00 грн., тому
разова грошова допомога виплачувалася у розмірі, що не відповідає Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та
Законам України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України» на
2005, 2007 роки, виплата разової грошової допомоги ОСОБА_1., має становити:

- за 2005 рік -
332,00 грн. х 5 = 1660,00 грн.;

- за 2007 рік - 406,00 грн. х 10 =
4060,00 грн.

За два роки недоплата позивачу ОСОБА_1. склала : (1660,00 грн. -
250,00 грн.) + (4060,00 грн. - 450,00
грн.) = 5020,00 грн.

Судом апеляційної інстанції, встановлено, що позивачкаОСОБА_2 є учасником
війни і відповідно до посвідчення НОМЕР_3, і має право на пільги, встановлені
законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня, учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком відповідно.

Мінімальна пенсія за віком
відповідно до Закон України «Про державний бюджет» на відповідні роки, у
2005 році складала - 332,00 грн., у 2007 році - 406,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_2, в 2005 та 2007 роках,
разова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком
виплачувалася у розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
та Законам України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України» на
2005, 2007 роки, виплата разової грошової допомоги ОСОБА_2, має становити:

- за 2005 рік -
332 грн. х 3 = 996 грн.;

- за 2007 рік - 406,00 грн. х 3 =
1218,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем разова щорічна грошова допомога в 2005 році
була виплачена в розмірі 50 грн., в 2007 році виплачено 55 грн., з посиланням
на Закон України «Про державний бюджет України» на відповідні роки.

За два роки недоплата позивачці ОСОБА_2 склала : (996,00 грн. - 50,00 грн.)
+ (1218,00 грн. - 55,00 грн.) = 2109,00 грн.

Колегією суддів, встановлено, що позивач ОСОБА_3, є ветераном війни,
інвалідом ІІ групи, відповідно до посвідчення НОМЕР_4, і має право на пільги,
встановлені законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни 2
групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій
за віком.

Мінімальна пенсія за віком відповідно
до Закон України «Про державний бюджет» на відповідні роки, у 2005 році
складала - 332,00 грн., у 2007 році - 406,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_3. в 2005 році виплачено
330,00 грн., а в 2007 році виплачено - 360,00 грн., тому разова грошова
допомога виплачувалася у розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законам України «Про
державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України» на
2005, 2007 роки, виплата разової грошової допомоги ОСОБА_3. має становити:

- за 2005 рік -
332,00 грн. х 8 = 2656,00 грн.;

- за 2007 рік - 406,00 грн. х 8 =
3248,00 грн.

За два роки недоплата позивачу ОСОБА_1. склала : (2656,00 грн. -
330,00 грн.) + (3248,00 грн. - 360,00
грн.) = 5214,00 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині
стягнення відповідної допомоги за 2006 рік врахував, що дію зазначених норм
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в
частині визначення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги, зупинено
на цей рік згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 20.12.2005 року
«Про Державний бюджет України на 2006 рік».

При розрахунку суми разової щорічної допомоги за 2006 рік суд першої
інстанції обґрунтовано керуватись
положенням Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», а не
положенням Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту».

Обговорюючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», колегія суддів
виходить з наступного.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007
(справа про соціальні гарантії громадян) сформулював правову позицію, згідно з
якою законом про Державний бюджет України, який має особливий предмет
регулювання, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України,
а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є
предметом інших законів України.

Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у
Конституції України, Бюджетному кодексі України, Конституційний Суд України
підкреслив, що цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і
обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами
України.

З урахуванням зазначеного, пункт 13 статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої
статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", визнано Конституційним Судом України
таким, що не відповідає Конституції України.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції при розрахунку суми разової
щорічної допомоги до 5 травня за 2007 рік мав керуватися положеннями Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не
положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які з 9
липня 2007 року втратили чинність.

Частиною 3 ст. 2 Закону «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що нормативні
акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Законами України «Про Державний бюджет України» на 2004, 2005, 2007 роки
зупинено дію положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги ветеранам війни та встановлений інший розмір такої виплати,
виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету.

Обговорюючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин
Закону України «Про Державний бюджет України» за відповідні роки, колегія
суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про
незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та
22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші
нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи
людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг
встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1
п.19).

Конституцією України, Україну
проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано,
що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження
і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини
є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття
22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян,
їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у
випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або
надзвичайного стану на певний строк).

Рядом Рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що окремі положення
Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг,
компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають Конституції України.

Встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою
статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про
Державний бюджет України, є вичерпним, а
тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг,
компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та не
може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного Закону України
конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись від прийняття
будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Встановлення Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні
роки, розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни,
виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії громадян,
визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту». Залишивши незмінним зміст права на отримання щорічної разової
грошової допомоги, Закони про Державний бюджет України на відповідні роки
звузили обсяг цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і
водночас фактично скасували конституційну гарантію забезпечення належних умов
існування ветеранів війни.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази,
вважає що апеляційні скарги ОСОБА_1., ОСОБА_2., та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, з
стягненням з відповідача на їх користь суму недоплаченої разової грошової
допомоги за 2005, 2007 роки.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що при ухваленні постанови,
суд першої інстанції не перевірив обставини справи наданими доказами,
застосував норми матеріального права, які не повинен був застосовувати, і не
застосував ті норми права, які необхідно застосовувати в конкретному випадку.

За таких обставин колегія суддів, вважає, що постанова Ленінського
районного суду м. Вінниці від 21.06.2007 року не ґрунтується на вимогах Закону.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому воно відповідно до вимог ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3- задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.06.2007 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою:

- позов ОСОБА_1
задовольнити частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення в Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на його користь
недоплачену щорічну грошову допомогу за 2005, 2007 роки в розмірі - 5020,00
грн., в решті позовних вимог відмовити;

- позов ОСОБА_2
задовольнити частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення в Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на її користь
недоплачену щорічну грошову допомогу за 2005, 2007 рік в розмірі - 2109,00 грн., в решті позовних
вимог відмовити;

- позов ОСОБА_3задовольнити
частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на його користь недоплачену щорічну
грошову допомогу за 2005, 2007 рік в
розмірі - 5214,00 грн., в решті позовних вимог відмовити;

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця, шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:

Судді: