Справа № 22-а-6866/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 липня 2008
року справа №
22-а-6866/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Сухарька М.Г.

суддів: при секретарі з участю: позивача

Білак С.В. /суддя-доповідач/, Гаврищук Т.Г. Безруковій
В.М. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради

на постанову

Ленінського районного суду м. Донецька

від

14.05.2008 року

по справі

№ 2-а-66/08
/суддя Хмельницька Л.І./

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради

про

стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2001 -
2007 роки

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського
районного суду м. Донецька з
адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради про стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2001-2007 роки. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач
просив стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради на його
користь суму на оздоровлення за період з 2001р. по 2007 роки в розмірі 5 774
грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від
14.05.2008 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано неправомірною відмову
Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.
Донецьку ради у доплаті ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги на оздоровлення за
2001-2005, 2007 роки. Стягнуто
з Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.
Донецьку ради на користь ОСОБА_1 суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення
за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2007 роки в сумі 5774 грн.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
атомній електростанції 1 категорії інвалідом 3 групи та перебуває на обліку у
відповідача.

Позивачеві
фактично нараховано та сплачено щорічна грошова допомога на оздоровлення за
2001 р. у розмірі 21 грн. 50 коп., за
2002 р. у розмірі 21 грн. 50 коп., за 2003 р. у розмірі 21 грн. 50 коп., за
2003 р. у розмірі 21 грн. 50 коп., за 2004 р. у розмірі 21 грн. 50 коп., за
2005 р. у розмірі 90 грн., за 2006 р. у розмірі 90 грн., за 2007 р. у розмірі
90 грн.

Тобто судом було встановлено, що фактично за період з 2001 по 2007 роки
відповідачем було недоплачена позивачеві сума щорічної разової допомоги у
розмірі 5 774 грн.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати і в задоволенні позовних вимог позивачу
відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що судом першої
інстанції порушено норми матеріального і процесуального права.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а
саме, він здійснював виплати, керуючись постановами Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Позивач в судовому засіданні не підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача до судового засідання не з»явився, про час і місце
розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання осіб, які були
належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення позивача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних
підстав.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та
інвалідом 3-ї групи /а.с.7, 9/.

Згідно довідки відповідача, позивачу було сплачено компенсаційні суми на
оздоровлення за 2001 рік - 21,50 грн., за 2002 рік - 21,50 грн., за 2003р. -
21,50 грн., за 2004р. - 21,50 грн., за 2005р. - 90 грн., за 2006 - 90 грн., за
2007 - 90 грн. /а.с.6/.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від
28.02.1991 р. № 796-ХІІ передбачена
щорічна допомога на оздоровлення учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії третьої групи інвалідності - чотири мінімальних
заробітних плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", конкретні розміри
всіх видів доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів
України відповідно до зміни вартості життя і зростання мінімальної заробітної
плати.

Встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996
року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", розмір щорічної допомоги на оздоровлення до липня 2005 року
не збільшувався, в той час як Законами України "Про встановлення
мінімальної заробітної плати на 2001 рік", "Про встановлення
мінімальної заробітної плати на 2002 рік", "Про встановлення
мінімальної заробітної плати на 2003 рік", "Про Державний бюджет
України на 2004 рік", "Про Державний бюджет України на 2005
рік", «Про Державний бюджет на 2007 рік» розмір мінімальної заробітної
плати збільшувався неодноразово. Визначені наведеною постановою та постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" розміри щорічних грошових виплат на оздоровлення значно нижчі
за відповідні, передбачені ст. 48 Закону України "Про соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", кратні
розміри мінімальної заробітної плати, і тому виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, до спірних
правовідносин суд застосував нормативний акт вищою юридичної сили - Закон
України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХП.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача
недовиплачені суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007
роки.

Суд першої інстанції допустив помилку щодо зобов'язання відповідача
провести перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2001 та
2002 роки. Ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виплату щорічної
допомоги на оздоровлення хоча і здійснюють органи соціального захисту
населення, але починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (із змінами та
доповненнями), а також відповідно до Закону України № 2638-Ш від
11.07.2001 року. Таким чином, позивач пред'явив позовні вимоги до неналежного
відповідача у справі.

Тому в частині стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за
2001 та 2002 роки, колегія суддів вважає за необхідне відмовити саме до цього
відповідача.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з відповідача за рахунок
державного бюджету на користь позивача необхідно стягнути недоотримані суми
допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки, виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати на момент виплати у загальній сумі - 4 685 грн., а саме: в 2003 році - (205 грн. х
4 - 21,50 грн.) = 798 грн.50 коп.; в 2004 році -(290 грн. х 4 - 21,50 грн. =
1138 грн. 50 коп.; в 2005 році - (332 грн. х 4 - 90 грн. = 1 238 грн.), в 2007
році - (400 грн. х 4 - 90 грн. = 1510 грн.).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195-196, п. 2 ч. 1 ст. 198,
202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради - задовольнити
частково.

Постанову
Ленінського районного суду м. Донецька від 14 травня
2008 року по справі № 2-а-66/08 року за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2001-2007 роки скасувати в частині
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2001, 2002 роки.

Відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської
районної у м. Донецьку ради про стягнення коштів на оздоровлення за 2001, 2002 роки.

В іншій
частині постанову Ленінського районного суду м. Донецька від 14.05.2008 року -
залишити без змін.

Вступна
та резолютивна частина постанови проголошена 2 липня 2008 року, в повному
обсязі постанова складена 7 липня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя: М.Г.Сухарьок

Судді:
С.В.Білак

Т.Г.Гаврищук