Справа № 2-а-1416/2008
Суддя: Верба І.О.
Дата ухвалення: 2008-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Категорія статобліку 49 Справа
№ 2-а-1416/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2008
року 09-10 м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Верба І.О.

при секретарі Ромасько
Є.В.

за участю Вовчок
М.А.

представників сторін:

позивачів ОСОБА_1., угода від
04.06.08 р., довіреність від 03.10.07 р.

реєстровий
№3670, від 23.09.06 р. №4805, 07.11.06 р. №5520,

відповідача Якобчук О.Б., довіреність від
21.11.07 р. №13772

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за адміністративним позовом

позивача : 1 ОСОБА_2, м.
Дніпропетровськ

позивача : 2 ОСОБА_3, м.
Дніпропетровськ

позивача : 3 ОСОБА_4, м. Дніпропетровськ

позивача : 4 ОСОБА_5, м. Дніпропетровськ

до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради, м. Дніпропетровськ

про визнання незаконними
дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

11 березня 2008 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ, позивача : 2
ОСОБА_3, м. Дніпропетровськ, позивача : 3 ОСОБА_4, м. Дніпропетровськ, позивача : 4
ОСОБА_5, м. Дніпропетровськ до
Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради, м. Дніпропетровськ
з проханням:

- визнати незаконними дії та бездіяльність Комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпропетровськ у відмові та не проведенні
державної реєстрації права власності за позивачами на 50/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську;

- зобов'язати відповідача здійснити
державну реєстрацію права власності за позивачами на 50/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську, що складається у житловому
будинку А-1 приміщення 1-4, 1-5, 1-6, у прибудові А1-1 приміщення 1-1, 1-2,
1-3, навіс Б, душ В, сарай Д, ½ частину сараю Е,
убиральню Ж, навіс М, навіс О, споруди № 1, 2, 5, 8, 9; II, ½ частину огорожі № 6, виділені на підставі рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 22.12.2006 року.

Представник
позивачів в обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення Індустріального
Районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2006 року по цивільній справі №
2-2546/06, є підставою для реєстрації за позивачами прав власності на 50/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську. Відмова відповідача в
проведенні реєстрації права власності є безпідставною. Представник позивачів у
судовому засіданні пояснив,що він оскаржує дії і бездіяльність щодо відмови та
не проведенні реєстрації права власності на 50/100 домоволодіння що
підтверджується листами відповідача від
16.03.07 р. №2524, від 23.05.07 р. №5224, від 09.01.08 р. №22.

Представник
відповідача проти позову заперечив, надав до суду письмові
пояснення до адміністративного позову у яких зазначив, що вищезазначене
домоволодіння перебуває в комунальній власності Дніпропетровської міської ради
і знаходиться на балансі ОЖКП «Лівобережжя», що унеможливлює реєстрацію
домоволодіння за позивачами. Також зазначив, що загальна площа квартири 58,8
кв.м., що не включає зазначені в технічному паспорті Ж - уборна, Д:Е ½ - сараї, В-душ, Б - навіс, на думку представника відповідача вони знаходяться
лише у користуванні позивача.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна
заява не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 вересня 1997
року Дніпропетровський вагоноремонтний завод ім. С.М. Кірова згідно з
розпорядженням №933 видав свідоцтво про право власності на житло, яким
посвідчив, що квартира яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1належить на праві
власності ОСОБА_2 та членам її сім'ї
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Загальна площа квартири становить 58,8 кв.м..
Характеристика квартири та її обладнання наведені у технічному паспорті, який є
невід'ємною частиною цього «Свідоцтва».

Технічна характеристика квартири:

- квартира посімейного заселення розташована на 1 поверсі 1 поверхового
будинку та складається із 3 кімнат жилою площею 37,7 кв.м. у тому числі 1-а
кімната 19,5 кв.м., 2-а кімната 6,7 кв.м., 3-я кімната 11,5 кв.м., кухні площею
10,7 кв.м., ваної кімнати 4,8 кв.м, коридору 5,6 кв.м.;

- квартира обладнана Ж - уборна, Д:Е ½ - сараї, В-душ, Б
- навіс;

- загальна площа квартири 58,8 кв.м.

Квартира АДРЕСА_1в м. Дніпропетровську зареєстрована на праві приватної
спільної сумісної власності і записана у реєстрову книгу за №248п-96.

14 лютого 2007 року позивачем до відповідача було подано заяву про
реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Вказаною заявою вимагалось
зареєструвати право власності на 50/100 часток
об'єкту нерухомого майна приміщення 1-4,1-5,1-6 у житловому будинку,
приміщення 1-1, 1-2, 1-3, навіс, душ, сарай, ½ частину сараю, убиральню, навіси, споруди № 1, 2, 5, 8, 9; II, ½ частину огорожі № 6, які належать ОСОБА_2 та членам її сім'ї ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі рішення Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 22.12.2006 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2006
року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 було виділено в натурі 50/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську, визначивши їм у
житловому будинку А-1 приміщення 1-4, 1-5, 1-6, у прибудові А1-1 приміщення
1-1, 1-2, 1-3, навіс Б, душ В, сарай Д, ½ частину сараю Е,
убиральню Ж, навіс М, навіс О, споруди № 1, 2, 5, 8, 9; II, ½ частину огорожі № 6.

При цьому у мотивувальній частині рішення, районний суд зазначив, що він
вважає за можливе виділити в натурі у володіння та користування позивачів
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5. приміщення та споруди відповідно до їх частки у праві спільної
сумісної власності домоволодіння
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську.

В матеріалах справи міститься копія акту приймання передачі від 12 лютого
2004 року, відповідно до якого комісія провела обстеження об'єкту передачі, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 який належить ОЖКП «Лівобережжя» і передається
у приватну власність. Нерухоме майно прийняли ОСОБА_2, ОСОБА_5., ОСОБА_2

Однак, складання акту приймання передачі не є підставою виникнення права
власності на нерухоме майно.

Відповідачем 11.04.05 року було складено і затверджено акт ідеальних
часток, згідно якого ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 згідно свідоцтва про
право власності на житло від 02.09.97 р. належить квартира №1 із відповідними
господарчими будівлями, а у фактичному користуванні знаходиться:

- у житловому будинку А-1:

- приміщення 1-4, 1-5, 1-6,

- у прибудові А1-1

- приміщення 1-1, 1-2,
1-3,

- навіс Б,

- душ В,

- сарай Д,

- ½ частину сараю Е,

- убиральня Ж,

- навіс М,

- навіс О,

- споруди № 1, 2, 5, 8, 9; II,

- ½ частини огорожі № 6,

що складає 50/100 частин домоволодіння.

Таким чином, спір точиться навколо того, чи є рішення районного суду
правовстановлювальним документом, чи був у відповідача обов'язок зареєструвати
право власності на 50/100 домоволодіння, у яке увійшло майно, первісно не
відображене у технічному паспорті, що був додатком до свідоцтва про право
власності на квартиру.

Відмовляючи у позові суд виходить із того, що відносини, пов'язані з
державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх
обмежень та правочинів щодо нерухомості, врегульовані Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно
до пункту 5 Прикінцевих положень вказаного Закону до створення єдиної системи
органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі
державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться
комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно
із статтею 8 вказаного Закону державний реєстратор прав у межах своїх
повноважень здійснює державну реєстрацію прав власності, інших речових прав на
нерухомість, їх обмежень, правочинів щодо нерухомого майна або відмовляє в
такій реєстрації; встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів
вимогам законів та інших нормативно-правових актів, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на об'єкт
нерухомого майна, наявності інших підстав для державної реєстрації прав або
відмови в такій реєстрації.

Державній
реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності
документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів,
посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших,
передбачених законом підстав.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень» для державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної
реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються
документи про правочини щодо такого об'єкта нерухомого майна та їх копії або
інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового
права.

Підставою
для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення
речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу, свідоцтво про право власності на будівлю
(частину будівлі), споруду; рішення суду стосовно речових прав на нерухоме
майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили; інші акти органів державної
влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у
межах повноважень, визначених законом.

Статтею
20 вказаного Закону передбачено, у державній реєстрації права може бути
відмовлено в разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, установленим
цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги
установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відмова
в державній реєстрації прав із підстав, зазначених в абзаці четвертому частини
першої цієї статті, не позбавляє особу права повторно звернутися із заявою за
умови усунення підстав для відмови у державній реєстрації прав.

Відповідно
до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна» затвердженої наказом Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. N 127, матеріали технічної інвентаризації є майном
бюро технічної інвентаризації та слугують підставою для надання інформації
згідно з чинним законодавством.

З метою дотримання відповідності даних інвентаризаційно-технічної бази
дійсному стану житлового та нежитлового фонду в містах, селищах та сільській
місцевості доцільно через кожні 5 років проводити обстеження та переоцінку
об'єктів. Поточній технічній інвентаризації підлягають всі будинки, допоміжні
будівлі та споруди, розташовані в містах, селищах та сільській місцевості,
перелік яких наведений у розділі 2. Підставою для проведення поточної
інвентаризації є, зокрема, зміна
власника, якщо минуло дванадцять місяців після проведення попередньої технічної
інвентаризації.

Згідно пункту 11 вказаної Інструкції у разі виявлення змін щодо складу,
технічного стану, власників будинків тощо, бюро технічної інвентаризації
вносять до інвентаризаційних документів відповідні виправлення та доповнення.
При наявності змін технічний паспорт замінюється на новий з позначкою про це в
старому технічному паспорті.

Таким чином, виявлення змін щодо
складу нерухомого майна є підставою для внесення комунальним підприємство змін
до інвентаризаційних, а не правовстановлювальних документів.

Згідно пунктів 1.4., 1.6. , 1.7 «Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 р. N 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445, державна
реєстрація прав власності на нерухоме майно це внесення запису до Реєстру прав
власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням
права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням
об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом
особи, що звернулася до БТІ.

Реєстр прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр прав) є
інформаційною системою, яка містить відомості про зареєстровані права
власності, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, правовстановлювальні
документи, на підставі яких здійснено реєстрацію прав власності.

Пунктом 2.1. Тимчасового положення встановлено, що для реєстрації виникнення,
існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав
власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав
власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії
(нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.
Розділом 3 Тимчасового положення встановлено, що з моменту прийняття заяви
розпочинається розгляд реєстратором заяви та доданих до неї документів.
Реєстратор установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в
реєстрації прав; приймає рішення про реєстрацію прав власності чи про відмову в
реєстрації прав власності. У своїх діях реєстратор керується виключно чинним
законодавством України. У реєстрації прав на нерухоме майно може бути
відмовлено, якщо подані документи не відповідають вимогам, установленим цим
Положенням та іншими актами чинного законодавства України, або не дають змоги
установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам
законодавства.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що під час виконання функцій
реєстрації права власності на нерухоме майно відповідач виконує виключно
реєстраційну функцію.

Рішення районного суду не є правовстановлювальним документом, оскільки
резолютивна частина не містить посилання на наявність у позивачів права
власності на певне нерухоме майно, а як вбачається з матеріалів справи, та не
заперечується сторонами, представник позивачів заявив до реєстрації
відповідачу об'єкт нерухомого майна,
надавши рішення районного суду у якості правовстановлювального.

Поряд з цим, суд зазначає, що знаходження майна на балансі іншої особи не є
перешкодою для реєстрації права власності, оскільки знаходження майна на
балансі не є тотожнім знаходженню майна у власності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне оскарження відповідно статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України та може бути оскаржена шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі, та
подальшої подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя
(підпис)
І.О. Верба

Постанову складено у повному обсязі 25.07.08 р.

З оригіналом згідно
Суддя І.О.Верба

Постанова не набрала законної сили станом на 25.07.08
р. Суддя
І.О. Верба