Справа № 22а-834/2008
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2008-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1-й інстанції:Марчук
Справа № 22а- 834/08(22а- 3811/07)
Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської обл.№2а-838/07
ряд.ст.зв. № 47
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2008 року. м.
Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду
головуючого-судді Пліша М.А.,
суддів Шавеля Р.М.,
при секретарі Соколовській
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу за апеляційною скаргою головного
управління пенсійного фонду України в Закарпатській області на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2007року у справі за
позовом ОСОБА_1 до головного управління
пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання відмови у
підвищенні пенсії неправомірною та про стягнення недоотриманої суми підвищення
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з
адміністративним позовом до головного
управління пенсійного фонду України в Закарпатській області в якому просив визнати відмови у підвищенні пенсії неправомірною
та стягнути з відповідача недоотриманої
Ужгородського міськрайонного суду від 27.07.2007 р. позовні вимоги задоволено в
повному об'ємі, визнано відмову відповідача
у підвищенні позивачу пенсії за
вислугу років на 200% мінімальної пенсії за віком неправомірною та стягнуто з
Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в користь
ОСОБА_1 недоотриману ним суму підвищення
до пенсії за вислугу років із
врахуванням підвищення пенсії на 200 % мінімальної пенсії за віком у
відповідний період , починаючи з 01.06.1997 р. по 05.2000 р. включно в розмірі
погодившись з таким рішенням суду першої інстанції головне управління
Пенсійного фонду України в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає, що постанова винесена з
порушенням норм матеріального права.
апеляційній скарзі зазначає, що позивачу
з 15.05.1997 р. призначено пенсію
за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням йому підвищення пенсії як інваліду війни ІІІ групи - 2-00%
мінімальної пенсії з 15.05.1997 р. по травень 2000 р. Підвищення пенсії
позивачу, як інваліду ІІІ групи передбачено с. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за якою
інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога. Що
виплачується замість пенсії підвищується інвалідам ІІІ групи в розмір 200 % мінімальної пенсії за віком (
в редакції, що діяла до змін внесених
Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» ). Визначаючи недоотриману позивачем суму підвищення
до пенсії за вислугу років суд виходив з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а слід було
виходити з розміру мінімальної пенсії за
віком в сумі 33,24 грн. Лише з 01.01.2006 р. внесено зміни до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» згідно якого інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії. Підвищується інвалідам ІІІ групи на
30% прожиткового мінімуму для осіб які
втратили працездатність. При цьому
апелянт за значає, що 03.042007 р.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб»
були внесені зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» де ч. 2 ст. 55 Закону викладено в такій редакції «нараховані
суми пенсії, не отримані
пенсіонерами з вини органу Пенсійного фонду
України, виплачуються за минулий час без
обмежень будь-яким строком з
нарахуванням компенсації частини
доходів». Проте такі повноваження
Пенсійному фонду України надано лише з 01.01.2007 р. Тому вважає, що позивачу підвищення пенсії як інваліду війни ІІІ групи
було призначено та виплачено згідно норм
чинного на той час законодавства. З огляду на це просить скасувати
постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні
суддю-доповідача вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
Судом
першої інстанції встановлено, що позивач в січні 2007 р. дізнався
про обставини, на підставі яких пенсійний орган Закарпатського ОВК повинен був підвищити його пенсію за вислугу
років на 200 % мінімальної пенсії за
віком як інваліду війни ІІІ групи у відповідності до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії Їх соціального захисту» . Позивач звернувся до
Закарпатського ОВК з письмовою заявою про усунення його прав, однак останній відмовив йому у правів щодо підвищення розміру пенсії, розмір якої у 2000
р складав 216 грн. 56 коп.
Приймаючи рішення суд першої
інстанції виходив з того, що ст.. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії Їх соціального захисту»
встановлена пільга для інвалідів
війни ІІІ групи, яка передбачає підвищення пенсії на 200 % мінімальної пенсії
за віком. Така ж норма передбачена ст..
15 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб». Порядок встановлення мінімального розміру пенсії визначений ст.. 19 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», яка передбачає , що мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету і умови
підвищення мінімальної пенсії за
віком залежать від збільшення величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі
малозабезпеченості така норма
підтверджена Законом України «Про
прожитковий мінімум», який і регулює порядок встановлення та
затвердження прожиткового мінімуму. Встановлення
рівня забезпеченості прожиткового
мінімуму на бюджетний період належить
Верховній Раді України. Тому судом першої інстанції зроблено правильний
висновок, що розмір мінімальної пенсії
за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, який щорічно визначається Законом України «Про Державний
бюджет України», а відтак п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №1 від
03.01.2002 р. суперечить вище зазначеним нормам законів та Конституції України,
а відтак відмова щодо підвищення позивачеві пенсії є неправомірною. Колегія суддів погоджується
Тому рішення суд апеляційної інстанції
вважає обґрунтованим.
огляду на вище наведене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної інстанції
не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає вимогам
матеріального та процесуального права.
160, п. 1 ч. І ст. 198, ст. 200, ст.205,
ст. 254 КАС України, колегія суддів, -
апеляційну скаргу головного
управління пенсійного фонду України в Закарпатській області - залишити без задоволення,
а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від
27 липня 2007року у справі за позовом
ОСОБА_1 до головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській
області про визнання відмови у підвищенні пенсії неправомірною та про стягнення
недоотриманої суми підвищення пенсії - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції
протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
суддя :
М.А.Пліш

Судді:
Р.М.Шавель

О.Б.Заверуха