Справа № 2-а-32/2007
Суддя: Василенко О.М.
Дата ухвалення: 2007-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а- 32/2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
травня 2007 року Таращанський районний
суд Київської області

в складі:

головуючого:
Василенка О.М.

з участю
адвоката ОСОБА_2,

при секретарі:
Сальник О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Таращанської
районної державної адміністрації Київської області про стягнення недоотриманих
сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду зданим, в якому
просить суд стягнути з відповідача недоотримані нею суми грошової допомоги на
оздоровлення за 2003, 2004, 2005 роки в розмірі 5826, 60 гривень, мотивуючи тим, що вона є потерпілою від аварії на ЧАЕС
першої категорії, інвалідом другої
групи, захворювання пов'язане з
наслідками аварії на ЧАЕС.

Посилаючись
на те, що діючим законодавством
інвалідам другої групи передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат,
яку виплачують органи соціального захисту населення, розмір якої визначається на момент
виплати, та зазначаючи, що органи соціального захисту населення
відмовили їй в виплаті допомоги в належному розмірі за 2003 - 2005 роки, про що була дана письмова відповідь від
05.03.2007 року і саме з даного часу вона довідалася про порушення свого
права, просить суд стягнути з
відповідача недоотримані суми одноразової грошової допомоги за вказаний період.
Надіслала до суду клопотання про збільшення розміру позовних вимог.

В
судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги в збільшеному розмірі
підтримав і просить суд стягнути на користь позивачки недоплачені кошти на
оздоровлення за 2000, 2001, 2002, 2003,
2004, 2005 роки з відрахуванням
фактично отриманої суми за 2003-2005 роки 173, 40 грн., в розмірі 9786, 60 грн., взявши до розрахунку мінімальну заробітну
плату, яка була встановлена на момент
виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік (12.09.2005 р.) - 332
грн. та 489, 33 грн. за надання правової допомоги, всього на суму 10295, 93 грн..

Просить
звільнити позивачку від сплати судового збору,
як потерпілу внаслідок аварії на ЧАЕС І категорії.

Відповідач
в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що дійсно ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на
ЧАЕС" передбачені виплати на оздоровлення,
на які вказує позивачка. Проте,
відповідно до ст. 62
вищезазначеного Закону, передбачено
порядок таких виплат, які визначаються
Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими органами державної
виконавчої та місцевої влади. Даний порядок в 2000 - 2004 роках був визначений
постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", де встановлено щорічну
допомогу на оздоровлення інвалідам І і II групи в
розмірі 26, 70 грн., які були виплачені
позивачці. Починаючи з 2005 року такий порядок визначено постановою КМУ № 562
від 12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", де встановлено щорічну
допомогу на оздоровлення інвалідам І і II групи в
розмірі 120 гривень, які також були виплачені
позивачці. Крім того, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити і
тому, що позивачка на момент подачі
даного позову до суду, пропустила
однорічний строк звернення до адміністративного суду, який встановлено ст. 99 КАСУ.

Заслухавши пояснення
сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає до задоволення частково. В судовому засіданні
встановлено, що позивачка є потерпілою
від аварії на ЧАЕС, першої
категорії, інвалідом другої групи, інвалідність пов'язана з наслідками аварії на
ЧАЕС, що підтверджено копією
посвідчення.

Відповідно
до ст.
48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року із змінами і доповненнями, позивачка має право на виплату щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат. При цьому, розмір заробітної плати
визначається на момент виплати. Виплату грошової допомоги проводять органи
соціального забезпечення громадян за місцем їх проживання.

Згідно
довідки № 1123 від 25.04.2007 року,
виданої управлінням праці та соціального захисту населення Таращанської
районної державної адміністрації Київської області, 11.09.2003 року відповідач виплатив позивачці
щорічну допомогу на оздоровлення за 2003 рік в розмірі 26, 70 грн.; 08.10.2004
року - за 2004 рік в розмірі 26, 70 грн.; за 2005 рік -11.03.2005 року - 26, 70
грн., а 12.09. 2005 року - 93, 30 грн.
Виплата зазначеної грошової допомоги проведена відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період до 2005 року та постанови KM України
від 12.07.2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" - за період з 2005 року.

Позивачка
та її представник вважаючи, що дані
постанови, які встановлюють конкретний
розмір щорічної допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема для інвалідів другої групи в такому
розмірі, суперечать вимогам ЗУ „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991
року, яким встановлено розмір щорічної
допомоги, як величину кратну відносно до
розміру мінімальної заробітної плати на час здійснення виплатиД просять суд
стягнути на користь позивачки недоплачені кошти на оздоровлення за 2000,
2001, 2002, 2003,
2004, 2005 роки з відрахуванням
фактично отриманої суми за 2003-2005 роки 173, 4 грн., в розмірі 9786, 60 грн., взявши до розрахунку мінімальну заробітну
плату, яка була встановлена на момент
виплати щорічної допомоги на

оздоровлення
за 2005 рік (12.09.2005 р.) - 332 грн. та 489, 33 гривень за надання правової
допомоги, всього на суму 10295, 93 грн.

Відповідач
в запереченнях послався на ст. 62 Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", та вказав на
необхідність керуватися порядком визначеним KM України, виходячи з реальних можливостей Державного
бюджету України згідно з бюджетними призначеннями з врахуванням ст. 98
Конституції України.

Указані
обставини встановлено з пояснень сторін,
матеріалів справи, досліджених в
судовому засіданні.

Суд
вважає, що необхідно застосовувати вимоги ст. 19
ч.2 Конституції України, за якими органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею
113 Конституції України передбачено, що KM
України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України.

Розмір
допомоги на оздоровлення, визначений
постановами KM України від 26.07.1996 року № 836 та від 12.07.2005 року
№ 562 суперечить вимогам ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"та іншим нормативним актам.

Відповідно
до ст. 83 Закону України „Про державний
бюджет на 2005 р." з 01.01.2005 року розмір мінімальної заробітної плати
встановлено 262 грн на місяць, з
01.04.2005 р. - 290 грн, з 01.07.2005 р.
- 310 грн, з 01.09.2005 р. - 332 грн.

Суд
звертає увагу на те, що всі вказані
норми Закону не мали жодних обмежень щодо застосування ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи", яким передбачено право
позивача на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат.

Також
суд вважає, що оскільки Законом України
про Державний бюджет на відповідний рік розмір вказаної одноразової допомоги не
визначався, то посилання представника
відповідача на зазначену норму не є обґрунтованим.

Даний
висновок також підтверджується ст. 71
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою передбачено, що дія цього закону не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення змін
до цього Закону.

Враховуючи
вищенаведене, суд вважає за необхідне
застосовувати саме норму закону, а не
постанови KM України.

Згідно
з ст.
99 КАС України для звернення до адміністративного суду встановлений
річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод
чи інтересів. Оскільки на застосуванні строку позовної давності наполягає одна
з сторін адміністративного процесу, суд
вважає за можливе застосувати однорічний строк позовної давності до
правовідносин, що виникли між
сторонами, а тому вважає за безпідставну
вимогу позивачки провести виплату грошової допомоги за 2000-2004 роки, оскільки суд вбачає, що вказаний строк звернення до суду повинен
обчислюватися із дати останньої виплати суми щорічної допомоги на
оздоровлення, тобто з 12.09.2005
року, коли позивачкою було отримано в
рахунок вказаної допомоги за 2005 рік 93, 30 грн. Вказаний річний строк
позивачкою не пропущено, оскільки їй
стало відомо про порушення її права лише після отримання письмової відповіді начальника
управління праці та соціального захисту населення Таращанської районної
державної адміністрації Київської області від 05.03.2007 року та з судової
практики, яка склалася в 2006 році при
вирішення спорів даної категорії.

Таким
чином, на користь позивачки суд вважає
за необхідне стягнути частково недоотриману грошову допомогу, лише за 2005 рік в розмірі 1660 грн. (332
грн. х 5)

Враховуючи, що позивачка отримала допомогу на
оздоровлення за 2005 рік в розмірі 120 грн.,
на користь позивачки підлягає стягненню сума в розмірі 1540 грн. (1660
грн. - 120 грн.).

Відповідно
до п.3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України розмір судового збору
щодо майнових вимог становить 1 відсоток від розміру таких вимог, а тому на користь держави підлягає до
стягнення з відповідача судовий збір в розмірі 15, 40 грн..

Позивачка
підлягає звільненню від сплати судового збору як потерпіла від аварії на ЧАЕС.

Керуючись ст.
ст. 6, 9, 17, 89, 99, 100, 158-163, 185, 186, п.3 Прикінцевих та перехідних положень КАС
України, ст. ст.
48, 62, 71 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст. 83
Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік", суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Таращанської районної
державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 1540 (одну тисячу
п'ятсот сорок гривень) грн. щорічної одноразової допомоги на оздоровлення та 77
грн. витрат на правову допомогу. Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Таращанської районної
державної адміністрації Київської області на користь держави судовий збір в
розмірі 15, 40 грн.

В решті позову
відмовити.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного
адміністративного суду через Таращанський районний суд шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.