Справа № 2-а-42/2007
Суддя: Тарасенко Л.М.
Дата ухвалення: 2007-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-42/2007
ПОСТАНОВА

Ім'ям України

ЗО травня 2007 року
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Тарасенко
Л.М. суддів: Алфьорової Т.М. , Іващенко CO. при
секретарі - Власовій Ю.Ю. розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові адміністративну справу за позовом громадянина ОСОБА_1до
Державного комітету України у справах національностей та релігій про скасування рішень про відмову в оформленні документів про
надання статусу біженця.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до Державного комітету України у справах
національностей та релігій, в якій
просить скасувати рішення Державного комітету у справах національностей та
міграції від 13 жовтня 2005 року № 812 про відхилення
його скарги про надання йому статусу біженця в Україні, зобов"язав прийняти рішення про надання
статусу біженця.

В
позовній заяві позивач посилається на те,
що 19 липня 2005 року він
звернувся до Управління міграційної служби в Харківській області з письмовою
заявою, в якій просив надати йому статус
біженця в Україні, оскільки він
вимушений був покинути Афганістан у зв"язку з побоюванням стати жертвою
переслідувань з тих причин, що його
батько працював директором відділу Міністерства фінансів при владі Наджибулли, помер при невідомих обставинах. Він як і
батько були членами НДНА, яку зараз
пригнічують. Вважає, що рішення
Державного комітету України у справах національностей та міграції, управління міграційної служби про відмову в
оформленні документів про надання статусу біженця підлягає скасуванню.

Представник
відповідача Державного комітету України у справах національностей та
міграції, управління міграційної служби
у Харківській обл., а на теперішній час -
Державного комітету України у справах національностей та релігій позов не
визнав.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

У
судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі, просив позов задовольнити, оскільки може стати жертвою переслідувань в
разі повернення на Батьківщину -Афганістан.
Він вимушений був покинути Афганістан,
неодноразово до нього приходили якісь люди в ночі.

Представник
позивача підтримала позов,
пояснила, що заяву ОСОБА_1 про
надання статусу біженця не можна вважати необгрунтованою ,
оскільки він покинув Афганістан через побоювання стати
жертвою переслідувань, бо держава не
спроможна забезпечити належний захи ст.
Також позивач має побоювання зазнати переслідувань на Батьківщині з
політичних та соціальних причин.

Відповідач
під час розгляду справи заяви ОСОБА_1 не вивчивши належним чином ніякі
додаткові інформації ( зокрема
інформації щодо ситуації в країні походження),
не провівши перевірку відомостей,
неповідомлених позивачем винесло негативне рішення за заявою.
Вважає, що рішення було винесено без
належного розгляду. У випадку позивача вирішення питання про надання статусу
біженця повинно проходити на загальних підставах, встановлених Законом України " Про
біженців".

Представник
відповідача - Штих
Н.Я. позов не визнала, вказала, що ОСОБА_1 15 липня 2005
року прибув нелегально в Україну. 20 липня 2005 року звернувся до органу
міграційної служби у Харківській обл. за набуттям статусу біженця посилаючись
на те, що жити в Афганістані було
важко, тому що там низький рівень
життя, хоча позивач працював. Випадків
переслідування та погроз на його адресу не було і вони вважають, що держава забезпечувала

його
права. Його родичі по лінії батька безперешкодно проживають в Афганістані.
Позивач не надав свідоцтва повністю обгрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань, тому Державний комітет
України у справах національностей та міграції,
а тепер це Державний комітет України у справах національностей та
релігій, 13 жовтня 2005 року прийняв
рішення про відхилення скарги позивача.

З
матеріалів справи вбачається, що
громадянин Афганістану ОСОБА_1 20 липня 2005 року звернувся з заявою до
управління міграційної служби про надання статусу біженця в Україні. На
співбесіді позивач сере обставин, які
змусили залишити постійне місце проживання,
зазначено нестабільну ситуацію в країні походження. Також стверджував, що не може жити в Афганістані, оскільки там низький рівень життя. Вимушений
був покинути Батьківщину у зв"язку з побоюванням стати жертвою
переслідування за політичною та соціальною ознаками, однак інформації стосовно переслідувань не
надав.

В червні
2005 року
ОСОБА_1 проживаючи в Афганістані, в м.
Кабулі отримав паспорт без будь-яких перешкод. На протязі свого життя проживав
в Афганістані, після падіння режиму
Наджибулян, з 1992 року до липня 2005 року проживав в
Афганістані безперешкодно,
працював, погроз і випадків
переслідування на його адресу не було.

Всі ці обставини
свідчать про те, що держава
забезпечувала його права.

Як
пояснив позивач, двоюрідні брати його
батька, які були як і його батько
членами НДПА, безперешкодно проживають в
Афганістані.

Рішенням
Державного комітету України у справах національностей та міграції від 13 жовтня 2005 року № 812 позивачеві було
відмовілено в оформленні документів для вирішення питання про надання статусу
біженця.

Підставою
для прийняття такого рішення, як
вбачається з матеріалів особової справи №
2005 HAR
00018-01 стало те, що
необхідних аргументів на підтвердження обставин, що загрожували в Афганістані ОСОБА_1 не
надав. Заява необгрунтована, оскільки не
містить вагомих причин побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності, громадянства,
належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Згідно
зі ст.
1, ч.6, ст. 12 Закону України
"Про біженців", рішення про
відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу
біженця приймаються за заявами, які є
очевидно необгрунтованими, тобто у разі
встановлення відсутності у заявника цілком обгрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками раси,
віросповідання,
національності,
громадянства(підданства),
належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї
громадянської належності та неможливості користуватися захистом цієї країни або
не бажанням користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань.

Зазначене
свідчить про те, що доводи позивача є
надуманими, а причини, які він має,
щоб залишитися в Україні не пов"язані з його обгрунтованими
побоюваннями стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або
політичних переконань.

Враховуючи
викладене, суд приходить до
висновку, що рішення Державного комітету
України у справах національностей та міграції щодо відмови ОСОБА_1 в оформленні
документів для вирішення питання про надання статусу біженця є
обгрунтованими, а підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.
ст. 1, 12 Закону України
"Про біженців", ст. ст. 2, 7,
17, 71, 159-162 КАС
України.

ПОСТАНОВИВ:

У
задоволенні позову громадянина Афганістану ОСОБА_1 до Державного комітету
України у справах національностей та релігій про скасування рішень про відмову
в оформленні документів про надання статусу біженця - відмовити.

постанова може бути
оскаржена до Харківського Апеляційного адміністративного суду шляхом подачі
через суд першої інстанції протягом 10
днів заяви про апеляційне оскарження та поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку, передбаченому
ч.5 ст. 186 КАС України.

Відповідач
може подати до Фрунзенського районного суду м. Харкова заяву про перегляд цього
рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.