Справа № 2а-43/2007
Суддя: Чопик В.В.
Дата ухвалення: 2007-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-43/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УК
РАЇНИ

22 червня 2007
року

Тячівським районним судом
Закарпатської області в особі судді Чопик В.В. при секретарі Галац Г.М. з
участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління Агропромислового Розвитку Тячівської РДА про поновлення на роботі та
стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул, відшкодування
моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що
наказом № 8 від 05.05.2001 року був
прийнятий на посаду спеціаліста 1-ї
категорії по юридичній роботі в Управлінні сільського господарства
Тячівської РДА, тобто на державну службу. Наказом № 10 від 21.07.2005 року він
був переведений в порядку організації на посаду спеціаліста 1-ї категорії з
розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та
функціонування підсобних промислів управління агропромислового розвитку
Тячівської РДА. Наказом № 3 від 15.02.2007 року він звільнений з посади
спеціаліста 1-ї категорії з питань харчової, переробної промисловості та
підсобних промислів п.1 ч. 40 КЗпП України, відповідно до розпорядження голови
РДА № 648 від 01.12.2006 року. Наказом № 4 від 21.02.2007 року у зв'язку із
його хворобою було внесено зміни до Наказу № З від 15.02.2007 року, яким його
було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗ про П України з 21.02.2007 року.

Звільнення його
з роботи вважає незаконним із слідуючих обставин:

Тячівська РДА заключила
з ним трудовий договір на невизначений строк, відповідно до п. 1 ст. 40 KB про П
України строковий договір до закінчення його чинності може бути розірваний
власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації
виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності
або штату працівників. Згідно Наказів №№ 3,4 від 15.02.2007 року та 21.02.2007
року його звільнено за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами у
структурі управління, ліквідації управління в якому він працював не було,
тільки було скорочено його штат.

Відповідно до ст. 184 п. З та ст. 186-1 КЗпП України звільнення одиноких
матеріалів, при наявності дитини віком до 14 років або дитини інваліда з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім
випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, інколи
допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням...

Він однак одинокий батько виховує після смерті своєї
дружини ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження інваліда дитинства та на моєму утриманні син ОСОБА_5 студент 3-го
курсу денного навчання з платною формою навчання Рязанської Академії
Міністерства юстиції, підпадає під дію даної статті.

Таким чином у нього є законні переваги при скороченні чисельності штату на
залишення на роботі, а звільнення з роботи допускається тільки із обов'язковим
працевлаштуванням, а тому просить суд поновити строк пропущений ним із поважних
причин у зв'язку з тим, що він вчасно звернувся до суду про поновлення його на
роботі у місячний термін, як ПК
передбачено ст. 233 КЗпП
України, але ухвалою Тячівського районного суду від 20.04.2007 року провадження
по справі закрито на підставі ст. 205
п. 1 ЦПК України
та поновити його
на роботі в
Управлінні агропромислового розвитку

Тячівської
РДА, стягнути з Управління агропромислового розвитку Тячівської РДА
середньомісячну заробітну плату в розмірі 658,57
гривень за час вимушеного прогулу та 10
000 гривень моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просить в позові задоволити,
посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2, в судовому засіданні проти заявлених
позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що відповідно до розпорядженням № 648 від 01.12.2007 року голови
Тячівської РДА „Про удосконалення структури державної адміністрації" було
скорочено посаду спеціаліста 1-ї
категорії з питань харчової, переробної промисловості та підсобних
промислів в управлінні агропромислового розвитку Тячівської районної державної
адміністрації, яку займав ОСОБА_1, а тому його звільнено із займаної посади у
відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вважає, що звільнення законне, а тому в позові просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_6,
представника відповідача ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 233 КЗпП
України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного в місті, міського чи міськрайонного суду тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого
права, а у справах про звільнення -
у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня
видачі трудової книжки.

Як вбачається, ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про поновлення його на
роботі в строк зазначений в ст. 233
КЗпП України, однак 20.04.2007
року ухвалою Тячівського районного суду справу за його позовом до
управління агропромислового розвитку Тячівської РДА про поновлення на роботі
було провадженням закрито на підставі ст. 205
ч. 1 ЦПК
України.

Відповідно до наказів №
3 від 15.02.2007 року та № 4 від 21.02.2007 року ОСОБА_1
звільнено з посади спеціаліста І-категорії з питань харчовою, переробної
промисловості та підсобних промислів з 21.02.2007
року п. 1 ст. 40 КЗпП України.

23.04.2007
року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з адміністративним позовом про
поновлення його на роботі в якому просить поновити йому пропущений строк .

Згідно ст. 234 КЗпП
України у разі пропуску з поважних причин строку , установлених ст. 233
цього кодексу районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може
поновити ці строки.

Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що позивачем з поважних причин
пропущено строк звернення до суду, а тому приходить до висновку, що його слід
поновити.

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у
трудових відносинах з відповідачем з 05.05.2001
року по 21.02.2007 рік, що
підтверджується наказом №
8 від 05.05.2001 року
Управління сільського господарства і продовольства Тячівської РДА та наказами №. З від 15.02.2007 року та № 4 від 21.02.2007 року управління
агропромислового розвитку Тячівської РДА.

За час роботи у відповідача позивач займав різні посади, що підтверджується
вищенаведеними наказами та наказом №
9 від 21.05.2005 року.

01.12.2006
року розпорядженням голови Тячівської РДА „Про вдосконалення структури
державної адміністрації" доведено граничну чисельність персоналу в
управлінні агропромислового розвитку Тячівської РДА у кількості 6 одиниць.

На виконання зазначеного розпорядження начальником управління
агропромислового розвитку Тячівської РДА винесено 14.12.2006 року наказ № 30 „Про майбутнє
вивільнення працівників", в якому зазначено: затвердити структуру
агропромислового розвитку на 2007
рік та ввести в дію з 01.01.2007
року, головному бухгалтеру внести відповідні зміни до штатного розпису,
здійснити вивільнення працівників до вимог чинного законодавства, попередити
працівників про майбутнє вивільнення із займаних посад.

Як вбачається з наказів №
3 від 15.02.2007 року та № 4 від 21..02.2007 року звільнено
ОСОБА_1 - спеціаліста
1-ї категорії
з питань харчової, переробної промисловості та підсобних промислів з 21.02.2007 року на підставі
п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 40
п. 1 КЗпП
України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строків його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним органом, лише у випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або
перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності
або штату працівників.

Згідно ст. 184 ч. З
КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох
років, одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини
інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органом не допускається,
крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації коли
допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Відповідно до ст. 186-1
КЗпП України гарантії встановлені ст. 184
КЗпП України, поширюються також на батьків дітей які виховуються без
матері.

Судом встановлено, що позивач вдівець і має на утриманні
дванадцятирічну дочку-інваліда дитинства. Цей факт підтверджується свідоцтвом
про смерть жінки позивача серії НОМЕР_1 від 02.12.2004
року, свідоцтвом про народження дочки ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 11.10.2004
року, посвідченням серії НОМЕР_3 від 20.01.2001 року, довідкою № 607 від
23.02.2007 року виданою виконкомом Тячівської міської ради.

В судовому засіданні представник відповідача ствердив, що
йому відомо, що позивач вдівець і має на утриманні неповнолітню дочку-інваліда.

Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що відповідачем упереджено скорочено
займану посаду позивачем та у порушення вимог ст. 184 ч. З КЗпП України
звільнено його із займаної посади, оскільки в розпорядженні голови Тячівської
адміністрації не йде мова про скорочення посади спеціаліста 1-ї категорії з
питань харчової, переробної промисловості та підсобних промислів, а про
встановлення граничної чисельності персоналу структурних підрозділів державної
адміністрації в тому числі і в управлінні агропромислового розвитку.

Таким чином, відповідач знаючи про сімейне становище позивача мав виконати
розпорядження голови адміністрації не порушуючи вимоги ст. 184 ч. З КЗпП
України.

Згідно ст. 235 ч.ч. 1,2 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави або незаконного проведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган який
розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного прогулу...

Відповідно до ст. 237-1
КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається, з наказів про звільнення позивача, його
звільнено 21.02.2007 року і
до теперішнього часу строк його вимушеного прогулу становить 4 місяців,
середньомісячна заробітна плата його відповідно до довідки про заробітну плату
та інші доходи від 22.03.2007
року №36 становить
658грн. 57 копійок.
Таким чином, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу позивача
становить 4 м. х
658,57грн.:= 2634,28 грн.

Моральні страждання позивача полягають в переживанні за дальніше своє життя
та за життя дітей дітей в зв'язку з звільненням з роботи

Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що позивача слід поновити на посаді
спеціаліста 1-ї категорії
з питань харчової, переробної промисловості та підсобних промислів, днем 21 лютого 2007 року, стягнути з
Управління агропромислового розвитку Тячівської районної державної адміністрації
в його користь
середньомісячний заробіток за час

вимушеного
прогулу, а саме за 4 місяці в
сумі 2 634.28 гривень
та 1 000 гривень
моральної шкоди, яка на думку суду є достатньою для відновлення його моральних
страждань.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 6, 11, 71, 104, 158-163 КАС України, ст. 184
ч. З, ст. 186-1, 235
ч.ч. 1,2. ст. 237-1 КЗпП України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 в управлінні агропромислового розвитку
Тячівської районної державної адміністрації на посаді спеціаліста 1-ї категорії з
питань харчової, переробної промисловості та підсобних промислів, днем 21 лютого 2007 року.

Стягнути з Управління агропромислового розвитку
Тячівської районної державної адміністрації в користь ОСОБА_1 середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за 4 місяці в сумі 2
634.28 гривень та 1
000 гривень моральної шкоди.

Допустити
негайне виконання постанови суду в частині поновлення на роботі..

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного
суду через Тячівський районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
протягом 10 днів з
подальшим поданням апеляційної скарги протягом 20 днів.