Справа № 22-а-8137/2008
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2008-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-8137/08
Головуючий у І інстанції -
Суддя-доповідач Бистрик Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2008 року

Колегія суддів Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Бистрик Г.М.,

суддів Усенка В.Г.,

Попович О.В.,

при секретарі Шевчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1на постанову Білоцерківського міськрайонного
суду Київської області від 06.07.2007 року у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
Білоцерківської міської ради про
стягнення недоотриманих сум одноразової
допомоги на оздоровлення,

В С Т
А Н О В И В:

У квітня 2007 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до управління
соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про стягнення
недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, свої вимоги мотивуючи
тим, що вона являється особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 1 категоріїі являється інвалідом 3 групи, а з 26.05.2005 року
інвалідом 2 групи, внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, і згідно законодавства має право на щорічну грошову
допомогу на оздоровлення, а саме до 2005 року в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат, а після 2005 року в розмірі 5 мінімальних заробітних плат,
встановлених на день виплати, але відповідачем їй виплачено вказану допомогу за
2002-2006 роки у значно нижчому розмірі, а тому просила стягнути з відповідача
недоплачені суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за вказані роки
в розмірі 8907,37 грн.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від
06.07.2007 року, в задоволенні позову ОСОБА_1відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1та її представник
подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої
інстанції, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. У
своїй апеляційній скарзі позивачка зазначає, що судом неправильно визначено
дату, з якої має обраховуватися початок перебігу річного строку для звернення
до адміністративного суду за захистом своїх прав, а тому позивачка вважає, що
судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні її вимог про
стягнення допомоги на оздоровлення за 2002-2006 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з
ухваленням нового рішення у даній справі.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_1є потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії
та є інвалідом 3 групи, а з 2005 року інвалідом 2 групи, у зв'язку з
захворюванням пов'язаним з впливом аварії на ЧАЕС та має право на отримання
щорічної допомоги на підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою
передбачено, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи в розмірі
4 мінімальних заробітних плат, а
інвалідам 2 групи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

Вказана допомога на оздоровлення
виплачується відповідачем в розмірах, які встановлені постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсацію виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 2002-2004
роки, постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період за 2005, 2006 роки.

Розміри даної допомоги становили: з 2002 по 2004 р. в розмірі 21, 50 грн., за 2005, 2006 роки в
розмірі по 90 грн.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена
щорічна допомога на оздоровлення інвалідам третьої групи в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, а інвалідам другої групи відповідно п'ять
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Зміст законів України, якими встановлюються розміри мінімальних заробітних
плат, свідчить про відсутність будь-яких обмежень щодо можливостей застосування
розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не передбачає умови, розміри та порядок виплат щорічної допомоги
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄЕС, тому посилання
відповідача на вказану постанову є безпідставним. Крім того, Закон України «Про
статус і соціальний громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має вищу юридичну силу і при вирішенні позовних вимог слід керуватися вимогами
ст. 48 вказаного Закону, який передбачає право позивача на щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі 4 та 5 мінімальних заробітних плат. Оскільки ні Верховна
Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень із цих
питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню 48 Закону України «Про соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру мінімальної плати
на момент виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати окремим Законом України встановлювався
до 2004 року. При цьому, положення щодо
неможливості застосувати встановлений розмір мінімальної заробітної плати в
останнє містилися у Законі України «Про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2002 рік». На 2003 рік такої законодавчо встановленої
заборони немає.

З 2004 року розмір мінімальної заробітної плати встановлювався Законом
України «Про Державний бюджет України» (на відповідний рік). Положення Законів
«Про Державний бюджет України» на відповідні роки також не містять
обмежень щодо можливості застосування
розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин та з урахуванням вимог статі 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відповідач повинен виплатити позивачу допомогу на оздоровлення за 2005
рік, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент здійснення виплати.

Суд першої інстанції правильно визначив, що на 2006 рік дію статті 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати зупинено згідно із Законом
України «Про державний бюджет на 2006 рік».

Зазначене положення закону на
відповідність Конституції України не перевірялося у встановленому порядку, а
тому виплата відповідачем допомоги на
оздоровлення за 2006 рік в розмірі 90 грн., відповідно до постанови КМУ не
суперечить вимогам чинного законодавства.

Одночасно слід зазначити, що, відповідно до ст. 257 Цивільного Кодексу
України на момент коли позивачка дізналася про порушення свого права строк
позовної давності складав 3 роки, тобто позивачем пропущений строк звернення до
суду щодо стягнення сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2002, 2003 роки,
що дає підстави суду для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Що стосується застосування судом першої інстанції річного строку для
звернення до адміністративного суду, варто зазначити наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України, який передбачає річний строк для звернення до
адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів, набув чинності 01.09.2005 року, тобто після того, коли у
позивачки виникло права на звернення до суду. А тому, застосування до вимог про
стягнення допомоги на оздоровлення за 2004, 2005 роки річного строку позовної
давності фактично свідчитиме про застосування правила зворотної дії у часі
норми процесуального закону. Проте надання новим правилам процесу зворотної дії
порушує право позивача на доступ до суду, передбачене ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою
України 17.07.1997 року.

Зазначена позиція підтверджується Рішенням Європейського Суду з прав людини
у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.

Таким чином, на користь позивачки з Управління праці та соціального захисту
населення Білоцерківської міської ради з урахуванням виплаченої за 2004 рік -
21,50 грн., за 2005 рік - 90 грн. та встановленої законодавчо на момент виплати
мінімальних розмірів заробітних плат в 2004 році - 290 грн., в 2005 році - 332
грн., підлягає стягненню в розмір - (290,00 грн. х 4 - 21,50 грн.) + (332,00
грн. х 5 - 90) = 2 708,50 грн.

З врахуванням викладеного, позовні вимоги позивача слід задовольнити в
частині стягнення допомоги на оздоровлення за 2004, 2005 рік у сумі 2 708,50
грн. в іншій частині позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1-
задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від
06.07.2007 року - скасувати.

Ухвали нову постанову, якою позов ОСОБА_1задовольнити частково, стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради на її користь недоплачену
щорічну грошову допомогу за 2004, 2005 рік
в розмірі - 2 708, 50 грн., в решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця, шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:

Судді: