Справа № К-29930/06
Суддя: Фадєєва Н.М.
Дата ухвалення: 2008-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
лютого 2008 року м.Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого: судді Фадєєвої Н.М.

суддів: Бим М.Є., Гордійчук М.П., Чалого С.Я., Шкляр Л.Т.

при секретарі: Деревенському І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1
на постанову апеляційного суду Запорізької області від 04 серпня 2006 року у
справі №2-А-177/06 за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної
державної адміністрації Запорізької міської ради про стягнення недоплаченої
грошової допомоги учаснику бойових дій, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі
Закон) він має право на одноразову щорічну допомогу до 5-го травня у розмірі
п'яти мінімальних пенсій
за віком, але у 2003, 2004, 2005 роках відповідачем йому допомога виплачувалась
не у повному обсязі, з посиланням на Державні бюджети України на певні роки, якими розмір допомоги учасникам бойових дій визначено у меншому розмірі, ніж це
передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» Недоплачена сума допомоги за 2003-2005р.р.
складає 3963,45 грн.

Постановою
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя
від 21 червня 2006 року позов задоволено. Стягнуто з управління праці та
соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації
на користь Лютого В.І. одноразову щорічну грошову допомогу у сумі 3963 грн.
45коп.

Постановою апеляційного
суду Запорізької області від 04 серпня 2006 року рішення суду першої інстанції
змінено в частині стягнення суми грошової допомоги та стягнуто з відповідача на
користь позивача 1898грн.75коп. заборгованості по сплаті щорічної грошової
допомоги учаснику бойових дій. В іншій частині постанова Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя залишена без змін.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, як законне та обґрунтоване, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм матеріального
права.

Перевіривши матеріали
справи, правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією
посвідчення АДРЕСА_1, виданого Шевченківським РВК 27.02.2006р.(а.с.4)

Відповідно до ч. 5 ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5
травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком.

Законодавством
встановлено мінімальний розмір пенсії за віком у 2003 році - 47,30 грн.; у
2004 році - 92,45 грн., у 2005 році - 332
грн.

Позивачеві
виплачено щорічну допомогу відповідно до бюджетного законодавства у 2003 році -
90 грн.; у 2004 році - 120 грн.; у 2005 році - 250 грн., що не заперечується
сторонами.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України звуження змісту та обсягу гарантованого ст. 13
Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права позивача шляхом прийняття
нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається.

Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. за №20-рп визнано такою, що не відповідає
Конституції України, ст. 44 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004
рік", якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня у
розмірах, менших, ніж передбачено Законом.

Зменшення
Законами України про державні бюджети України на 2003-2005р.р. розміру щорічної допомоги до дня
Перемоги також суперечить ч.2, 3 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального
захисту», згідно з якими права та пільги для
ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством
колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти
органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права
і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Доведеним
є те, що позивач є учасником бойових дій, та ця обставина відповідачем не заперечується, тому суди дійшли правильного
висновку, що позивач має право на отримання щорічної разової допомоги до дня
Перемоги у розмірі, встановленому ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 171 Закону
№3551-ХІІ передбачено, що щорічна виплата разової грошової допомоги до 5 травня
в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюється органами
праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через
установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за
місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чітко встановлено, що учасникам бойових дій
щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

За
таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що
оскільки мінімальний розмір пенсії за віком у
2003 році становив 47,30 грн.; у 2004
році - 92,45 грн., у 2005 році - 332 грн., то на користь позивача підлягає
стягненню 1898,75грн.

Доводи касаційної
скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку,
що судом апеляційної інстанцій при розгляді справи допущені порушення норм
матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно
ч.1 ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові
рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не
допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220,
223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 21 червня 2006 року, змінену постановою апеляційного суду
Запорізької області від 04 серпня 2006 року - без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді: