Справа № 22-а-2112/2008
Суддя: Попович О.В.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-2112/08 Суддя 1-ої інстанції -
Суддя-доповідач - Попович О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р. м.
Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

Головуючого судді Попович
О.В.

Суддів:
Бистрик А.М.

Усенко
В.Г.

при секретарі Романовій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника відповідача Білоуса Олександра
Вячеславовича на Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від
14.05.2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Президента України
про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1в лютому 2007 року звернувся з адміністративним
позовом, в якому просив суд визнати протиправними дії Секретаріату Президента України, що проявились в незаконному направленні
його заяви від 09.01.2007 року «про загрозу національній безпеці України» до
Генеральної прокуратури України. Позивач
просив суд зобов'язати відповідача направити його заяву від 09.01.2007
року про загрозу національній безпеці України
до Президента України.

Постановою Голосіївського районного суду від 14 травня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1. були задоволені частково, визнано дії Секретаріату Президента
України щодо направлення заяви позивача від 09.01.2007 року про загрозу
національній безпеці України до Генеральної прокуратури України, зобов'язано
Секретаріат Президента України розглянути заяву ОСОБА_1. від 09.01.2007 року по
суті, відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись з постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію змінити
оскаржувану постанову, виключивши з неї вимогу «Зобов'язати Секретаріат
Президента України розглянути заяву ОСОБА_1 по суті, відповідно до вимог
чинного законодавства», як таку, що виходить за межі позовних вимог заяви від
13.02.2007 року. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги від
13.02.2007 року повністю, а саме: зобов'язати відповідача направити заяву
ОСОБА_1. від 09.01.2007 року Президенту України, як єдиної посадової особи, до
повноважень якої відноситься вирішення питань, порушених в заяві; судові
витрати покласти на відповідача, стягнути з нього на користь позивача сплачений
ним судовий збір. В решті постанову Голосіївського районного суду м.Києва від
14.05.2007 року залишити без змін.

Представник відповідача, не погодившись з Постановою Голосіївського
районного суду м. Києва від 14 травня 2007 року подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати Постанову суду першої інстанції
повністю, як таку, що прийнята з порушенням
норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні його адміністративного позову в повному обсязі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції позивач не з'явився, належним
чином був повідомлений про день та час розгляду справи,причини неявки суду не
повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України
неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить
до наступного.

Задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_1. суд першої інстанції в своїй Постанові лише зазначив,
що заява позивача не була розглянута по суті відповідачем, а необґрунтовано
направлена до Генеральної прокуратури України. А таких обставин колегія судів
дійшла висновку про протиправність дій відповідача, який не допустив розгляд
заяви позивача відповідно до вимог чинного законодавства, тим самим порушив
його права на належний розгляд звернення.

З таким
висновком суду не можна погодитися, оскільки судом першої інстанції при прийнятті постанови не було вирішено
- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються,
яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. ( стаття 161 КАС
України).

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін; змінити постанову суду; скасувати її та прийняти нову
постанову; скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або
закрити провадження у справі; визнати постанову суду нечинною і закрити
провадження у справі; скасувати постанову суду і направити справу на новий
судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для
скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 09.01.2007 року звернувся з заявою до Президента
України «про загрозу національній безпеці України», в якій зазначає про неправомірні дії посадових осіб СБУ,
якими не було вжито ніяких заходів щодо вивчення та перевірки фактів корупції з
боку прокурора Іванця М.Г., не було винесено навіть рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи про корупцію; неправомірні дії прокуратура
м.Києва - Кравченко С.Д., який направив його заяву про злочин, назвавши заяву
«зверненням щодо неналежного розгляду звернень позивача», до прокурора
Голосіївського району м.Києва - Іванцю М.Г.; на неправомірні дії прокурора
Шевченківського району м.Києва, який «негідник -прокурор «приватизував» крісло
прокурора Шевченківського району м.Києва - Нечипоренко Н.І. і здійснює
«прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням
законів»України, неправомірні дії самого Нечипоренко Н., який в порушення
порядку заяв та повідомлень про злочини
тодішнього голови Київської міської державної адміністрації Омельченка
О.О., встановленого ст.ст. 95,97 КПК України, надав відписку, що підстав для
вжиття актів прокурорського реагування прокуратурою не вбачається; на
неправомірні дії прокурора Печерського району м.Києва Філатова Т.М. по
розслідуванню кримінальної справи щодо гр.-ки ОСОБА_2., яка нанесла тілесні
ушкодження гр.-ці ОСОБА_3

Наведені ОСОБА_1 в заяві від 09.01.2007 року факти підтверджують, що для
України більша загроза її національним інтересам та національній безпеці
виходить від численної армії таких негідників-«правоохоронців»як: прокурор
Голосіївського району м.Києва -Іванець М.Г.;
прокурор Шевченківського району м.Києва - Нечипоренко Н.І.; прокурор
Печерського району м.Києва - Філатова Т.М., прокурор прокуратури м.Києва -
Кравченко С.Д.

Розглянувши вказану заяву позивача, завідувач відділом Служби з питань
звернень громадян Секретаріату Президента України Конюхов С. направив ОСОБА_1
лист від 17 січня 2007 року, в якому повідомлялось , що його звернення від
09.01.2007 року одержано Секретаріатом Президента України і на підставі ст.7
ч.3 Закону України «Про звернення громадян» надіслано для розгляду за
належністю до Генеральної прокуратури України.(а.с.9), а також повідомлялось
заявнику, що одержане звернення не входить до повноважень Президента України,
тому воно, відповідно до ст.5 Закону України «Про звернення громадян»
надсилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі.

Питання, які ОСОБА_1 зазначає в своїй заяві від 09.01.2007 року «про
загрозу національній безпеці України» про неправомірні дії посадових осіб
органів прокуратури по розслідуванню кримінальних справи, не входять до
повноважень Президента України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 121 Конституції України та п. 3 ч. 1 статті 5
Закону України «Про прокуратуру» на Генеральну прокуратуру України покладається
нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову
діяльність, дізнання, досудове слідство.

Частина третя статті 7 Закону України «Про звернення громадян» визначає, що
у разі, коли питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм
власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять
до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Крім того, згідно зі ст. 12 Закону
України «Про звернення громадян» його дія не поширюється на порядок розгляду
заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним,
цивільно-процесуальним, трудовим законодавством і законодавством про захист
економічної конкуренції.

Оскільки звернення ОСОБА_1 містило відомості про злочин з боку посадових
осіб : прокурора Голосіївського району м.Києва -Іванця М.Г.; прокурора Шевченківського району м.Києва -
Нечипоренко Н.І.; прокурора Печерського району м.Києва - Філатової Т.М.,
прокурора прокуратури м.Києва - Кравченко С.Д., що не входять до повноважень
Президента України, тому відповідний орган Секретаріату Президента України -
Служба з питань звернення громадян правомірно направила Заяву ОСОБА_1.від
09.01.2007 року «про загрозу національній безпеці України» до Генеральної
прокуратури України.

Висновок суду першої інстанції про те, що Секретаріат Президента України
був зобов'язаний розглянути звернення
позивача до Президента України та
дати Президенту України доручення членам Ради національної безпеки і
оборони України по розробленню заходів стосовно удосконалення системи
забезпечення національної безпеки, яка
полягає у неправомірних діях посадових осіб прокурора м.Києва, прокурора
Шевченківського району м.Києва, прокурора Печерського району м.Києва, прокурора
м.Києва є не обґрунтованим. Висновок
суду першої інстанції суперечить Конституції України, Закону України
«Про звернення громадян», Закону України «Про Раду національної безпеки та
оборони України».

Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про Раду національної безпеки і
оборони України» Голова Ради національної безпеки і оборони України дає
доручення членам Ради національної безпеки і оборони України, пов'язані з
виконанням покладених на неї функцій.

Стаття 3 даного Закону України „Про Раду національної безпеки і оборони
України” закріплює функції Ради національної безпеки і оборони України,
якими є:

1) внесення пропозицій
Президентові України щодо реалізації засад

внутрішньої і зовнішньої політики у сфері національної безпеки і оборони;

2)
координація та
здійснення контролю за діяльністю органів виконавчої влади у сфері національної
безпеки і оборони у мирний час;

3)
координація та
здійснення контролю за діяльністю органів виконавчої влади у сфері національної
безпеки і оборони в умовах воєнного або надзвичайного стану та при виникненні
кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України.

Відповідно до Конституції України, Закону України «Про раду національної
безпеки і оборони України» у Президента України не має повноважень давати
доручення членам Ради національної безпеки і оборони України щодо вжиття
заходів з питань координації і здійснення контролю за прокуратурами району,
м.Києва, Генеральної прокуратурою України,
щодо вжиття заходів по розкриттю злочинів та розслідуванню кримінальних
справ.

Відповідно до пункту 28 частини першої статті 106 Конституції України Президент
України створює для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та
інші допоміжні органи і служби.

Згідно з Указом Президента України від 14 жовтня 2005 року № 144 «Про
створення Секретаріату Президента України» створено Секретаріат Президента
України як допоміжний орган щодо забезпечення здійснення Президентом України
його повноважень.

Підпунктом 19 пункту 4 Положення про Секретаріат Президента України,
затвердженого Указом Президента України від 4 листопада 2005 року № 1548
«Питання Секретаріату Президента України» визначено повноваження Секретаріату
організовувати розгляд звернень громадян, які звертаються до Президента
України.

Відповідно до пункту 5 «Положення про службу з питань звернень громадян»,
затвердженого Першим помічником Президента України Керівником Кабінету
Президента України О.Третьяковим 17 травня 2005 року, Служба з питань звернень
громадян опрацьовує звернення громадян і надсилає їх для розгляду до
структурних підрозділів Секретаріату Президента України, центральних та місцевих
органів виконавчої влади, органів прокуратури, інших державних органів та
установ, судів, органів місцевого самоврядування, посадових осіб відповідно до
їх компетенції.

Таким чином, заява позивача правомірно була направлена Службою з питань
звернень громадян Секретаріату Президента
за належністю до Генеральної прокуратури
України, оскільки це відноситься до її компетенції.

Крім того, завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльність Конституцією чи законами
України встановлено інший порядок судового провадження, про що зазначено в статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до норм глави
22 КПК України, стаття 234 КПК України, Рішення Конституційного суду України
від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, скарги на дії слідчого розглядаються судом
першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті,
якщо інше не передбачено Кримінально-процесуальним Кодексом України.

В заяві ОСОБА_1. від 09
січня 2007 року «про загрозу національній безпеці України», яка була адресована
на ім'я Президента України мали місце відомості, які підлягали перевірці в
порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України, тому
відповідний відділ Секретаріату Президента України правомірно направив його
заяву до Генеральної прокуратури України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом
першої інстанції були порушенні норми матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи.

Суду першої інстанції також своєю Постановою зобов'язав
Секретаріат Президента України розглянути заяву ОСОБА_1 по суті, відповідно до
вимог чинного законодавства. В цій частині
постанова суду підлягає також скасуванню, оскільки висновок суду не
відповідає обставинам справи.
Секретаріатом Президента України була розглянута заява ОСОБА_1. від
09.01.2007 року «про загрозу національній безпеці України» у відповідності до
вимог чинного законодавства, про що суд першої інстанції зазначає в своїй
Постанові. Крім того, позивач в позовних вимогах не ставив питання про
зобов'язання Секретаріат Президента України розглянути заяву ОСОБА_1 по суті,
відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач просив зобов'язати
відповідача направити його заяву від 09.01.2007 року Президенту України, як
єдиної посадової особи, до повноважень якої відноситься вирішення питань,
порушених в заяві позивача 09.01.2007 року. Тобто, суд першої інстанції вийшов
за межі адміністративного позову.

При вирішенні справи по суті суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні
повністю або частково, але в межах позовних вимог ( стаття 162 КАС України).

Відповідно до ст.195 КАС України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги
в разі встановленні під час апеляційного провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1. на Постанову
Голосіївського районного суду м.Києва від 14.05.2007 року підлягає частковому
задоволенню; апеляційна скарга представника відповідача Секретаріату Президента
України Білоуса О.В. на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2007 року - підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 14.05.2007 року - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника відповідача Білоуса Олександра Вячеславовича
на Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2007 року - задовольнити
повністю.

Постанову Голосіївського районного суду м.
Києва від 14.05.2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату
Президента України про визнання дій протиправними - скасувати.

Постановити нову постанову, якою в
задоволенні позову ОСОБА_1 до Секретаріату Президента України про визнання дій
протиправними - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає чинності з моменту
проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий
суддя

Судді