Справа № к-34704/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Панченка О.Н., Бутенка В.І., Панченка О.І., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Запорізького районного суду Запорізької області від 21 вересня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 листопада 2006 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Виробниче
ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання №7 про визнання незаконною
бездіяльності, та до судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2
визнання незаконними процесуальних дій та судових рішень, -

встановила:

В липні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом до комунального підприємства м.
Запоріжжя Виробничого ремонтно-експлуатаційного житлового об'єднання №7 (надалі
- ВРЕЖО №7) про визнання незаконною бездіяльності та до судді Ленінського
районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 з позовом про визнання незаконними
процесуальних дій та рішень під час судового розгляду.

В обґрунтування позову
вказував, що з боку ВРЕЖО №7 внаслідок порушення умов укладеного з ним договору
від 18.05.1993 р. про утримання будинку та надання і оплату комунальних послуг
було порушено його право на якість та вартість отриманих послуг.

Суддя ж Ленінського
районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2, за твердженням позивача, всупереч
процесуальному законодавству при розгляді цивільної справи не прийняла його
зустрічний позов у справі, чим було порушено його право на справедливий і
ефективний судовий захист.

Ухвалою Запорізького
районного суду від 21 вересня 2006 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 01 листопада 2006 року, у відкритті
провадження за скаргою ОСОБА_1 було відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст. 109 КАС
України.

В касаційній скарзі
ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами обох інстанцій норм процесуального
права, просить ухвалені по справі судові рішення скасувати, а справу направити
на новий розгляд.

Касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті
провадження за даним позовом, суди виходили з того, що має місце спір про
право, який належить вирішувати в порядку цивільного судочинства. З таким
висновком погоджується й колегія суддів Вищого адміністративного суду України,
виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 1
статті 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 1
частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий
на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські
функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Суб'єкт владних
повноважень згідно з пунктом 7 частини 1 вищезгаданої статті КАС - це орган
державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова
особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судами встановлено, що
спірні правовідносини виникли у зв'язку з недотриманням однією зі сторін умов
договору про утримання будинку та надання і оплату комунальних послуг,
укладеного між КП ВРЕЖО №7, який не відноситься до суб'єкта владних
повноважень, та позивачем.

Стосовно іншої частини
позовних вимог щодо визнання незаконними процесуальних дій та судових рішень
судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2, то судами попередніх
інстанцій також вірно було зазначено, що згідно положень ст.ст. 126, 129
Конституції України рішення суду та відповідно дії судді з питань правосуддя
можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку - апеляційному або
касаційному, але не в інший суд першої інстанції, що призведе до порушення
принципу незалежності суддів та заборони втручання у вирішення справ незалежним
судом.

Роз'ясненнями наданими в
пункті 4.2 рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року N
6-рп/2001 визначено, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції
України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні
правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129
Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і
судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним
процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які
стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття
справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в
касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать
до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно
до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і
дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий

За таких обставин,
оскільки встановлено відсутність публічно-правового спору, а мають місце
договірні відносини приватного характеру з одного боку та процесуальна
діяльність судді з іншого, то судами було зроблено вірний висновок про
відсутність підстав для відкриття адміністративного провадження за позовом
ОСОБА_1

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що постановлені по справі судові рішення
ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Приведені в касаційній
скарзі доводи зазначені висновки судів не спростовують і зводяться до незгоди з
ними.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
- залишити без задоволення а ухвалу
Запорізького районного суду Запорізької області від 21 вересня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 листопада 2006 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і
може бути оскаржена за винятковими обставинами лише у випадках, з підстав, у
строки та в порядку, які визначені статтями 235-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: