Справа № 4/42
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2008-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м. Київ

03.04.2008 р.
№ 4/42

За
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

До

Державної
податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва

Про

скасування
першої податкової вимоги №1/967 від 30.10.2007 в частині визначення податкового
зобов'язання на суму 2039,62 грн.,

Суддя Вовк
П.В.

Секретар судового засідання Камінська Т.О.

Представники:

Від
позивача

ОСОБА_2,
ОСОБА_3

Від
відповідача

ОСОБА_4

На
підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 03.04.2008 проголошено
вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з позовом про скасування першої податкової
вимоги №1/967 від 30.10.2007 на суму боргу 2039,62 грн.

Ухвалою
Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.02.2008 відкрито провадження у
адміністративній справі № 4/42.

У
судовому засіданні 26.03.2008 Позивача просив суд задовольнити позовні вимоги з
урахуванням їх уточнення, а саме скасувати першу податкову вимогу №1/967 від
30.10.2007 в частині визначення податкового зобов'язання з податку не
віднесеного до інших категорій на суму 2039,62 грн.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що Позивач вважає спірну вимогу в частині визначення
податкового зобов'язання на суму 2039,62 грн. такою, що прийнята безпідставно
та необґрунтовано.

Представник
Відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволені
позову, оскільки Позивачу у відповідності до законодавства було виставлено першу податкову вимогу №1/967 від 30.10.2007.
Так, у відповідності до податкового повідомлення форми «ф»№645 від 20.06.2002
Позивачу було нараховано фінансові санкції у розмірі 2040,00 грн. за порушення
Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг». Через
наявність у 2007 році у платника податку поточного податкового боргу, з
різних видів податків, зазначена сума фінансових санкцій помилково була
включена до основного податкового боргу з технічних причин.

При
цьому, Відповідач в судовому засіданні 03.04.2008 наголосив на тому, що позов
ним не визнається, проте вдруге зазначив про помилковість віднесення фінансових санкцій, як податкового
боргу у податкову заставу.

Дослідивши
матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
(надалі -Позивач) є суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою та
знаходиться на обліку в Державній податковій інспекції у Святошинському районі
м. Києва (надалі -Відповідач). Оскільки вищезазначені факти сторони не
оспорюють, судом на підставі ч. 3 ст. 72 КАС України вказані дані прийняті як
достовірні.

Відповідач
станом на 26.10.2007 визначив суму податкового боргу Позивача за узгодженими
податковими зобов'язаннями на суму 3430,14грн., зокрема, серед іншого з податку не віднесеного до
інших категорій на суму 2039,62 грн. з основного платежу -0,00 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій -2039,50 грн., внаслідок чого було винесено першу
податкову вимогу №1/967 від 30.10.2007.

В
процесі розгляду спору та з наявного в матеріалах справи листа Відповідача
№969/Д/24-037 від 25.03.2008, судом встановлено, що 12.06.2002 Відповідачем проведено перевірку
щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності. Перевірку проведено
в присутності продавця ОСОБА_5, який працює у Позивача.

За
результатами перевірки Відповідачем виявлено правопорушення у здійсненні
Позивачем розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу,
про що складено акт №160-23-60 від 12.06.2002, від підписання якого продавець ОСОБА_5 відмовилась.

20.06.2002
на підставі акту перевірки №160-23-60 від 12.06.2002 Відповідачем винесено
податкове повідомлення форми «Ф»№645 про сплату Позивачем фінансових санкцій у
розмірі 2040,00 грн.

Зазначена
сума фінансових санкцій Позивачем сплачена не була, заборгованість станом на
20.07.2002 склала 2039,62 грн., у зв'язку з чим податковий борг було переведено
у податкову заставу у відповідності до п.п. 8.2.1. п. 8.1. ст. 8 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»№2181-III від 21.12.2000 (надалі - Закон №2181-III).

Крім
того, судом відзначається, що Відповідачем в судовому засіданні були визнані
вищезазначені факти.

Законом
України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг»№265/95-ВР від 06.07.1995 (надалі -Закон №265/95-ВР) визначено правові засади
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг.

Статтею
17 Закону №265/95-ВР передбачене
застосування фінансових санкцій до суб'єктів підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних
органів державної податкової служби України за порушення вимог цього Закону.

При
цьому, згідно ст. 25 Закону №265/95-ВР
суми фінансових санкцій, які визначені статтями 17 - 24 цього Закону,
підлягають перерахуванню суб'єктами підприємницької діяльності до Державного бюджету
України в десятиденний термін з дня прийняття органами державної податкової
служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій.

Отже, у разі застосування до
Позивача фінансових санкцій Відповідач
повинен прийняти рішення про застосування таких фінансових санкцій, натомість
Відповідачем винесено першу податкову вимогу, виставлення якої передбачене
Законом №2181-ІІІ, який є спеціальним законом з питань оподаткування, який
установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та
внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної
діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Судом відзначається, що дія Закону №2181-ІІІ
не розповсюджується на правовідносини між Позивачем та Відповідачем стосовно
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг, що врегульовані Законом №265/95-ВР, яким, зокрема, не передбачене право податкових органів винесення податкових вимог або податкових
повідомлень-рішень за вчинене Позивачем правопорушення.

Відповідно
до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Відповідно
до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем
не доведено правомірність його дій щодо віднесення суми фінансових санкцій застосованих до
податкового боргу Позивача з податку не віднесеного до інших категорій на суму
2039,62 грн., та у зв'язку з цим
винесення першої податкової вимоги №1/967 від 30.10.2007 з її
врахуванням.

За
таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно
до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись
ст.ст. 2, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати першу податкову вимогу №1/967 від
30.10.2007 в частині визначення податкового зобов'язання з податку не
віднесеного до інших категорій на суму 2039,62 грн.

3.
Повернути Суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) з Державного бюджету України, сплачений судовий збір у
сумі 03 грн. 40 коп., перерахований
квитанцією №9101з6 від 09.01.2008, оригінал якої знаходиться в матеріалах
справи.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
П.В. Вовк