Справа № 2-а-1499/2008
Суддя: Верба І.О.
Дата ухвалення: 2008-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Категорія статобліку 69 Справа
№ 2-а-1499/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2008
року 17-00 м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Верба І.О.

при секретарі Ромасько
Є.В.

за участю представників:

позивача Кокорін В.С.,
довіреність від 14.07.08 р.

відповідача 1 Нікітіна
І.Л., довіреність від 25.12.07 р. №24

відповідача 2 не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за адміністративним позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими
платниками податків у місті Дніпропетровську, м. Дніпропетровськ

до відповідача 1 Відкритого акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт»,
м. Дніпропетровськ

відповідача 2 Приватного підприємства «Ванд», м.
Дніпропетровськ

про визнання господарського зобов'язання недійсним та
стягнення 9900, 00 грн., -

в с т а н о в и в:

Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками
податків у місті Дніпропетровську звернулась до суду із позовом до відкритого
акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт»,
приватного підприємства «Ванд» із позовними вимогами про:

- визнання
господарського зобов'язання від 09.06.04 р. №9/87, яке виникло між відкритим акціонерним товариством «Дніпронафтопродукт» та приватним підприємством
«Ванд» недійсним в повному обсязі, як
таке, що суперечить інтересам держави, на підставі статті 207 Господарського
кодексу України;

- стягнення з приватного підприємства «Ванд» на користь відкритого акціонерного товариства
«Дніпронафтопродукт» грошові кошти у розмірі 9 900, 00 грн., отриманих за
вищезазначеним господарським зобов'язанням, на підставі статті 208
Господарського кодексу України;

- стягнення з відкритого акціонерного
товариства «Дніпронафтопродукт» у дохід держави 9 900, 00 грн., вартості
виконаних робіт за вищевказаним господарським зобов'язанням, отриманих за
вищезазначеним господарським зобов'язанням, на підставі статті 208 Господарського
кодексу України.

В обґрунтування позову зазначено, що судовим рішенням
визнано недійсними установчі документи ПП «Ванд» оформлені на підставну особи
ОСОБА_1, підприємство печатки не отримувало, податкова декларація ПП «Ванд» з
податку на додану вартість за червень 2004 року містить показники, які не
підтверджені первинними документами, підписані невстановленими особами й
скріплені підробленою круглою печаткою. Оскільки діяльність від імені
підприємства здійснювали невстановлені особи, ПП «Ванд» було засновано з метою
прикриття незаконної діяльності невстановлених осіб та завідомо організувало
свою діяльність таким чином, щоб уникнути відповідальності за несплату належних
податків з коштів, отриманих за спірною угодою.

Представник позивача у судовому засіданні позов
підтримав, просив його задовольнити, зазначив що суперечність інтересам держави
полягає в несплаті податків з відповідних операцій, які підлягають
оподаткуванню. Укладаючи угоду відповідач 2 діяв з конкретною метою, яка була
спрямована на приховування отриманих за угодою грошових коштів від
оподаткування.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти позову заперечив,
пояснивши, що на момент укладення договору у приватного підприємства були в
наявності рахунок в банку, печатка з фірмовою назвою та кодом ЄДРПОУ, крім
того, приватне підприємство приступило
до виконання договірних обов'язків, виконало їх у повному обсязі своєчасно, за
що й отримало плату. Ухилення від сплати податків ПП «Ванд» судовим рішенням не
встановлено, акт перевірки, який би такі факти встановив відсутній,
податкові-повідомлення рішення не приймались, ухилення від сплати податків
вироком суду не встановлено. Оскаржуване господарське зобов'язання є договором
підряду, за умовами якого відповідач 1 отримав результат підрядних робіт, -
відремонтовану залізничну під'їзну колію. Із посиланням на статтю 215
Цивільного кодексу України, статтю 250 Господарського
кодексу України представник відповідача
1 просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з'явився, повідомлявся за
адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осі ба фізичних осіб
- підприємців, судова кореспонденція, направлена за такою адресою поверталась
із позначкою працівника пошти «організація вибула».

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін, суд приходить до висновку що позовна заява не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що між акціонерним товариством
«Дніпронафтопродукт» та приватним підприємством «Ванд» був укладений договір
про виконання робіт №9/87 від 09.06.04 р.,
вартість робіт 9900,00 грн. Виконання договору підтверджується актом
приймання передачі робіт від 25.06.04 р. на суму 9900,00 грн., податковою
накладною від 17.06.04 р. на загальну суму 9900,00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.03 року по
справі №8/301визнано недійсними установчі документи Приватного підприємства
«Ванд», зареєстровані рішенням виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська
від 26.12.02 р., з моменту їх реєстрації, у зв'язку із реєстрацією на підставну
особу ОСОБА_1, який отримав винагороду за реєстрацію відповідача 2 і не мав
наміру займатися підприємницькою діяльністю. Листами №41/8720 від 16.08.05 року
та від 15.07.05 року Жовтневий РВ Дніпропетровського МУ та відділ дозвільної
системи адміністративної служби міліції Управління МВС України в
Дніпропетровській області повідомили, що дозвіл на виготовлення печаток,
штампів ПП «Ванд» не видавався, проте спірний договір та інші документи містять
відтиск круглої печатки ПП «Ванд» , таким чином первинні документи ПП «Ванд»
містять недостовірні данні.

Судовим рішенням визнано недійсними установчі документи, однак не
встановлено факту ухилення від оподаткування. Представник позивача підствердив
що акт перевірки повноти нарахування та своєчасності сплати сум податків та
зборів ПП «Ванд» за спірний період або щодо спірних правовідносин не складався,
відповідна перевірка не проводила. Податкових-повідомлень рішень податковий орган
не визначав.

На думку суду, завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета
укладення угоди могла полягати в отриманні доходу шляхом здійснення такої
діяльності за межами контролю уповноважених органів держави, що у свою чергу є
діями, що суперечать як інтересам держави, так і інтересам суспільства.

При цьому правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства,
порушує публічний порядок, а тому згідно з частиною першою статті 203, частиною
другою статті 215, частиною другою статті 228 ЦК України є нікчемним, і
визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Санкції за укладення угоди (вчинення господарського зобов'язання) з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені
Господарським кодексом України.

Згідно із частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України, який
господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено
учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Відповідно до пункту 11 статті 10 Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» органи податкової служби можуть звертатися до суду з позовами
про стягнення в доход держави коштів, отриманих за недійсними угодами.

Згідно із частиною 1 статті 208 ГК
України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру
в обох сторін
- у разі виконання зобов'язання
обома сторонами -
в доход держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням, а у разі
виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру лише
у однієї із сторін усе
одержане нею повинно
бути повернено другій стороні, а
одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується за
рішенням суду в
доход держави.

Основним принципом судочинства є захист порушених прав і охоронюваних
законом інтересів. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про
поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед
законом та судом.

Таким чином, рішення суду, захищаючи інтереси одного суб'єкта, не може
порушувати законних прав та інтересів інших господарюючих суб'єктів.

Частиною 4 статті 13 Конституції України встановлено обов'язок держави
забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Враховуючи основні принципи Конституції України, яка гарантує кожному
судовий захист його прав в межах конституційного, цивільного, господарського,
адміністративного і кримінального судочинства України, суд визначив, що норми,
які передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не
можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом. Інакше кажучи,
рішення суду, захищаючи інтереси одного суб'єкта, не може порушувати законних
прав та інтересів інших господарюючих суб'єктів.

Поряд з цим, положення статей 207 та 208 Господарського кодексу України
слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому є
нікчемним.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства. За змістом частини 1 статті 208 ГК
України застосування цих санкцій можливе лише в разі виконання правочину хоча б
однією стороною. Санкції, встановлені частиною
1 статті 208 цього Кодексу, не
можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших
обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин
правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування
санкцій, передбачених частиною 1 статті
208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення
удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків.

Частиною 1 статті 208 ГК України
передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі статті
41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована
виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Стаття 239 ГК України встановлює, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно до
своїх повноважень та
у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів
господарювання такі
адміністративно-господарські санкції:
вилучення прибутку (доходу);
адміністративно-господарський штраф;
стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування
антидемпінгових заходів;
припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму
ліцензування; зупинення дії
ліцензії (патенту) на здійснення
суб'єктом господарювання певних
видів господарської діяльності;
анулювання ліцензії (патенту)
на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів
господарської діяльності; обмеження або
зупинення діяльності суб'єкта осподарювання; скасування державної
реєстрації та ліквідація
суб'єкта господарювання;
інші адміністративно-господарські
санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються
за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської
діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є
адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню частини 1
статті 238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом
строків, встановлених статтею 250 ГК
України.

Згідно зі статтею 250 Господарського кодексу України
адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання
протягом шести місяців з дня
виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Оскаржена угода укладена 09.06.04 р.,
тобто строк на застосування адміністративно-господарських санкцій сплинув, у
зв'язку з чим відповідну позовну вимогу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо справу
не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства суд закриває провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 157-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог
Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків
у місті Дніпропетровську про визнання недійсним господарського зобов'язання від
09.06.04 р. №9/87.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне оскарження відповідно статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України та може бути оскаржена шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі, та
подальшої подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя
(підпис) І.О. Верба

Постанову складено у повному обсязі 28.07.08 р.

З оригіналом згідно
Суддя І.О.Верба

Постанова не набрала законної сили станом на 28.08.08
р. Суддя І.О. Верба