Справа № 7/71
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2008-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД міста КИЄВА
вул. Десятинна, 4/6
№ 7/71
адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. при секретарі судового
засідання Жидачик А.П. вирішив адміністративну справу
Головного управління Пенсійного Фонду
України в м. Києві Служби безпеки
України Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат
перерахунок призначеної пенсії по
від відповідача-2 від відповідача-3
Корнілов О.О., представник за
довіреністю Не з'явився Не з'явився
Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідача про перерахунок призначеної пенсії по інвалідності. Позовні
вимоги мотивовані тим, що під час призначення та нарахування позивачеві пенсії
відповідач не врахував положення Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»щодо підвищення розміру пенсії як інваліду ІІ
групи на 350 процентів мінімальної пенсії за віком. У зв'язку з цим позивач
просив суд зобов'язати відповідача встановити позивачу розмір пенсії з
урахуванням пільги, передбаченої для інвалідів війни (щомісячне довічне грошове
утримання у розмірі 350 % розміру пенсії за віком) та здійснити перерахунок
пенсії за період з грудня 2004 по грудень 2007 років; зобов'язати відповідача
виплатити заборгованість за не
нараховану у повному обсязі пенсію за період з грудня 2004 по грудень 2007
років в сумі 45 902,06 грн. та не нараховану щорічну разову грошову допомогу до
5 трвня за період 2005 -2007 роки в сумі 8 128,48 грн., всього -54 030,54 грн.
Ухвалою від 27.12.2007 було
відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на
Відповідач надав суду заперечення
на позов, в якому зазначив, що нарахування додаткової пенсії позивачу було
здійснено, виходячи з положень Постанови кабінету міністрів України від
03.01.02 № 1 та встановленого нею розміру 19,91 грн. нарахування пенсії за віком,
виходячи з прожиткового мінімуму, здійснюється особам, пенсія яким
призначається за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».Отже, відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні
позову. При цьому, відповідач також наполягав на застосуванні наслідків
пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду.
Позивач під час розгляду справи
неодноразово уточнював позовні вимоги, які в підсумку були зведені до наступних
вимог: «а»підвищити пенсію за вислугу років: як учаснику бойових дій з
01.01.2002р. по 18.03.2002р. на 150% загального показника прожиткового
мінімуму, встановленого законами України на цей період; як інваліду війни 2-ої
групи з 19.03.2002р. по 31.12.2005р на 350% прожиткового мінімуму, встановленого
законом на відповідний рік для осіб, що втратили працездатність; «б» виплатити
борг за недоотриману у повному обсязі щорічну разову грошову допомогу за 2004,
2005, 2006, 2007, 2008 роки, в розмірі, встановленому Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов'язати ГУ ПФ
України в м. Києві: «а»здійснити перерахунок пенсії за вислугу років з
врахуванням її підвищення: як учаснику бойових дій з 01.01.2002р. по
18.03.2002р. на 150%) загального показника прожиткового мінімуму, встановленого
законами України на цей період; як інваліду війни 2-ої групи з 19.03.2002р. по
31.12.2005р на 350% прожиткового мінімуму, встановленого законом на відповідний
рік для осіб, що втратили працездатність; «б»здійснювати в подальшому зазначений
у підпункті «а»перерахунок пенсії з врахуванням її підвищення з кожним
збільшенням прожиткового мінімуму для цієї категорії осіб згідно з
законодавством України; виплатити борг за не нараховану у повному обсязі пенсію
за період з 01.01.2002 по 31.15.2005 грошову допомогу за 2004, 2005, 2006,
2007, 2008 роки, «д»здійснювати в подальшому нарахування та своєчасну виплату
щорічної разової грошової допомоги (у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за
віком), встановленому для інвалідів війни 2-ої групи Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з кожним збільшенням
мінімальної пенсії за віком, згідно з законодавством України.
За результатами розгляду документів
і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний
адміністративний суд м. Києва, встановив:
Позивач є інвалідом другої групи та
учасником бойових дій, що підтверджується наявними у справі копіями посвідчень.
Відповідно до наданих в судовому
засіданні пояснень позивача, останньому була призначена пенсія 01.01.02. Статус
інваліда війни ІІ групи позивач отримав 19.03.02.
Відповідно до п. «б»ч.1 ст.15
Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», в редакції чинній
на момент призначення позивачу пенсії, передбачалося, що особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та
військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, які є ветеранами війни, та особам, на яких
поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", пенсії за вислугу років підвищуються в таких
розмірах: на 350 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни II
Згідно з ч.3 ст.12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в редакції, що
діяла на момент призначення позивачу пенсії, передбачалося, що учасникам
бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується
замість пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за
Відповідно до ст.94 Конституції
України передбачено, що закони України підлягають оприлюдненню.
Стаття 15 Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ», на яку посилається позивач діяла в редакції
Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ", який було оприлюднено в таких офіційних
виданнях Відомості Верховної Ради України, 1996, № 17 (23.04.96), ст. 73, Голос України, 1996,
04, 20.04.96 № 74, Урядовий кур'єр, 1996, 04, 20.04.96 № 74 -75.
Частина 3 статті 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»на момент
призначення позивачу пенсії діяла в редакції Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який був оприлюднений в
офіційних виданнях Відомості Верховної Ради України, 1996, № 1 (02.01.96), ст.
1, Голос України, 1996, 01, 12.01.96 № 6, Урядовий кур'єр, 1996, 01, 11.01.96 №
Таким чином, інформація про
наявність у позивача права на отримання підвищення пенсії на 350 процентів
мінімальної пенсії за віком та про
підвищення довічного грошового утримання на 150 процентів мінімальної пенсії за
віком була доступною останньому на момент призначення йому пенсії.
Аналогічно позивачу мав доступ і до
інформації щодо виплати щорічної разової грошової допомоги як станом на момент
призначення пенсії, так і до 2006 року включно, у зв'язку з чим мав можливість
оскаржити дії відповідача в межах встановленого строку позовної давності.
У зв'язку з цим, суд погоджується з
позицією відповідача щодо необхідності застосування наслідків пропуску строку
на звернення позивачем до суду за адміністративним позовом.
Разом з тим, суд вважає
обґрунтованими та поданими з дотриманням встановленого ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України строку вимоги позивача щодо виплати
щорічної разової грошової допомоги за 2007 та 2008 роки.
Відповідно до ч.5 ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в редакції
чинній станом на 01.01.2007 і до 01.01.08 передбачалося, що щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний бюджет України.
Згідно зазначеної вище статті в
редакції станом на 01.01.2008 передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам
бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається
Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом
про Державний бюджет України.
Під час розгляду справи судом
встановлено, що позивачу в 2007 та у 2008 роках не була виплачена щорічна
разова грошова допомога до 5 травня як учаснику бойових дій.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень,
крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених
статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, частково виконав обов'язок щодо доказування правомірності
вчинених ним оскаржуваних дій.
Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та
заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи службова особа).
Зважаючи на вищевикладене та
керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва,
Позов ОСОБА_1 задовольнити
Зобов'язати Київський міський центр
по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити борг за недотриману
щорічну разову грошову допомогу за 2007
В іншій частині позовних вимог
Судові витрати в сумі 1,70 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету України.
Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з за правилами, встановленими
ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви
про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів
апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений
для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата виготовлення повного тексту
постанови - 08.09.08

Суддя
Арсірій Р.О.