Справа № 22-а-1059/2008
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-1059/08 р.
Головуючий у першій інстанції: Татарський
Доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня
2008 року
м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Бараненка І.І., Маслія В.І.,

при секретарі: Трибой
І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на постанову Замостянського районного суду м. Вінниці
від 19.10.2006 року по справі за його позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Замостянському районі м. Вінниці, Колективного будівельно -
монтажного підприємства „БМУ-2” про призначення пенсії на пільгових
умовах, -

в
с т а
н о в
и л а :

ОСОБА_1. звернувся до Замостянського районного суду м.
Вінниця з адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в Замостянському районі м. Вінниці, Колективного
будівельно - монтажного
підприємства „БМУ-2” про
призначення пенсії на загальних умовах. Свої вимоги позивач мотивував тим, що
він з 1970 по 1982 роки працював покрівельником в БМУ-1 Вінницького
будмонтресту, правонаступником якого є Колективне будівельно - монтажного підприємства
„БМУ-2”. Дана професія надає право на пільгову пенсію, що передбачено в
розділі 29 Списку № 2 цехів, професій та посад, які дають право на пільгове
пенсійне забезпечення згідно постанови РМ СРСР від 22.08.1956 року за № 1173.
Однак, відповідачем незаконно було відмовлено в призначенні пільгової пенсії за
тих підстав, що його керівництвом не була проведена атестація робочого місця.

Ухвалою Замостянського районного суду м.
Вінниця від 02.06.2006 року було закрито провадження в частині позовних вимог
до Колективного будівельно - монтажного підприємства
„БМУ-2” про зобов'язання провести атестацію робочого місця, роз'яснивши
позивачу його право звернутися з такими вимогами в порядку цивільного
судочинства.

Постановою Замостянського районного суду м. Вінниця від 19.10.2006
року в позовних вимогах про призначення пенсії на
пільгових умовах відмовлено повністю.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в період роботи
позивача покрівельником зазначена професія не була передбачена списком № 2
виробництв, професій, посад і показників, затверджуваних Кабінетом Міністрів
України, що дають право на пільгове призначення пенсії за віком, а при
визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки,
що чинні на період роботи особи, в зв'язку з чим підстави для задоволення
позовних вимог судом знайдені не були.

Не погоджуючись з даною постановою, позивач
Пюро Б.Е. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати незаконну постанову та прийняти нову, якою його позов задовольнити
повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши
пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи
правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачаться з матеріалів справи, позивач з 1970
по 1982 роки працював покрівельником в БМУ-1 Вінницького будмонтресту,
правонаступником якого є Колективне будівельно - монтажного підприємства
„БМУ-2”. Дані факти ніким із сторін в судовому засіданні не оспорюються.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2
КАС України).

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 1 листопада 1996 року N9 «Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя», судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента
України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету
Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів
місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази
керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та
законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти,
прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня
2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до
статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та
інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи
людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг
встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1
п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в
Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним
обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та
непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного
Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись
від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС
України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Також, відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, що відповідачем зроблено не було.

Відповідно
до ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” на пільгових умовах мають
право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи працівники,
зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці,
за Списком 2 - чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менш 25
років, із них не менш 12 років 6 місяців на зазначених роботах, за результатами
атестації робочого місця.

Відповідно
до п. 3 Постанови КМ України від 01.08.1992 року № 442, якою затверджено
“Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці” на керівників
підприємств та організацій незалежно від форм власності та господарювання
покладено обов'язок проводити атестацію робочих місць. Відповідно до п.4
Порядку відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації
покладається на керівника підприємства, організації.

За таких обставин суд першої
інстанції не мав правових підстав визнавати законними та правомірними дії
відповідача - Управління Пенсійного фонду України в
Замостянському районі м. Вінниці при відмові позивачу в призначенні пенсії по Списку № 2 на
пільгових умовах за відсутністю атестації його робочого місця на той час.

Більш того, в судовому
засіданні представник відповідача Управління
Пенсійного фонду України в Замостянському районі м.
Вінниці визнала, що на даний час за
Постановою № 10 РМ СРСР від 26.01.1991 року
професія покрівельника включена
до Списку № 2, і всі працівники, хто працював за цією професією після 1991
року, отримують таку пенсію на пільгових умовах.

Враховуючи основні засади дії
Закону в часі, виходячи із змісту ст. 58
Конституції України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої
інстанції неправомірно розтлумачено відсутність правових підстав для
призначення пенсії на пільгових умовах позивачу, якій працював покрівельником
до 1991 року, тобто до часу, коли така професія була введена до Списку № 2.

Проаналізувавши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції необхідно було дійти висновку про неправомірність дій відповідача, порушення ними Конституції та законів України, в зв'язку з
чим позов підлягає задоволенню.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального або
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких
підстав апеляційна скарга Пюро Б.Е. на
постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 19.10.2006 року по
справі за його позовом до Управління Пенсійного фонду України в Замостянському
районі м. Вінниці, Колективного будівельно - монтажного підприємства
„БМУ-2” про призначення пенсії на пільгових умовах, - підлягає задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню з постановленням нової про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202,
205, 207 КАС України, колегія суддів,

п о с
т а н
о в и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити.

Постанову
Замостянського районного суду м. Вінниці
від 19.10.2006 року - скасувати.

Постановити нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1до Управління
Пенсійного фонду України в Замостянському районі м. Вінниці, Колективного
будівельно - монтажного
підприємства „БМУ-2” про
призначення пенсії на пільгових умовах - задовольнити.

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в Замостянському районі м. Вінниці прийняти рішення
про призначення Пюро Броніславу Едуардовичу пенсії по списку № 2.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: суддя:

Судді: