Справа № 2-а-674/2008
Суддя: Штих К.М.
Дата ухвалення: 2008-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-674/2008
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2008 року Канівський
міськрайонний суд

Черкаської
області

в складі : головуючого -
судді Штих К.М.

при секретарі -
Десятник О.А.

представника відповідача -
Кособуцький М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Канів, Черкаської області
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1до Управління праці і
соціального захисту населення Канівської міської ради про стягнення
недоплаченої суми щорічної разової допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 ., звернувся в суд з
позовом до відповідача про
стягнення недоплачених сум щорічної разової допомоги на оздоровлення за період
з 2005-2007 роки посилаючись на те, що він являється
ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС і віднесений до 1-ї категорії
постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС і відповідно висновку МСЕК 28.01.2008
року йому встановлено 3-групу інвалідності, у зв'язку з чим, йому повинна
виплачуватись при встановлені групи інвалідності разова компенсація в розмірі
30 мінімальних розмірів заробітних плат, та щорічна допомога на оздоровлення в
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, але в порушення вимог ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» відповідач виплачує разову компенсацію при
встановлені групи інвалідності та щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі,
що не співвідноситься з мінімальною заробітною платою, внаслідок чого за період
2005-2007 р.р. утворилась заборгованість в розмірі 31560 грн. та 5233,30 грн.
відповідно.

У судове засідання позивач не зявився
написав заяву в якій підтримав позовні вимоги, просить позов задоволити та
звільнити його від сплати судового збору як особу, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи та розгляд справи просить проводить в його
відсутність.

Представник відповідача Управління
праці і соціального захисту населення Канівської міської ради позовні вимоги не
визнав та пояснив, що Управління праці і соціального захисту населення діяло в
межах законодавства, порушень по питанню нарахування щорічної допомоги на
оздоровлення не було. А в своїй роботі при нарахувані даних компенсацій вони
керуються постановами Кабінету міністрів № 836 від 26.07.1996р. та № 562 від
12.07.2005 року. Крім того просить суд залишити позов без задоволення,
посилаючись на те, що на 2006-2007 рік в Законі України «Про Державний бюджет
України» п. 37 ст. 77 призупинена дія
ст. 48 Закону України Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року.
Провести виплати в повному обсязі відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” управління не в змозі,
оскільки кошти виплачуються в тому обсязі, в якому виділені управлінню із
державного бюджету для даної виплати. Просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог в зв'язку з тим, що позивачем не надано жодних доказів, які б
свідчили про поважність причини пропуску строку для звернення в суд з позовом.

Суд заслухавши представника
відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного
позову.

В судому засіданні з достовірністю встановлено, що
позивач дійсно являється ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, визнаний
інвалідом війни 3-ї групи і віднесений до 1-ої категорії осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується довідкою МСЕК серія 6ЧК
№ 126559 та згідно посвідчення Серія НОМЕР_1 від 04.06.2003р. (а.с. 4, 5) і
відповідно до ст.48 України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач
має право на одноразову компенсацію учаснику ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС, який став інвалідом 3-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи в
розмірі 30-ти мінімальних заробітних плат; та має право на щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а розмір мінімальної
заробітної плати відповідно до ч.4 ст.48 вищезазначеного закону визначається на
момент виплати. Враховуючи те, що мінімальна
заробітна плата на момент проведення позивачу
виплат в березні 2005 року становила 262
грн., у липні 2006 році - 375 гривень, у вересні 2007 року - 440
гривень, що стверджується довідкою відділу статистики в м. Канів, то провівши відповідні розрахунки в 2005 році - 262х5=1310 гривень, в 2006 році - 375х5=1875 гривень, в 2007 році - 440х5=2200 гривень, а всього 5485 гривень,
таку саме суму щорічної допомоги на оздоровлення повинен був виплати позивачу
відповідач за вищевказаний період часу, однак за даний період відповідачем було
виплачено 2005 році - 26,70 гривень, в 2006 році - 100
гривень, в 2007 році - 100 гривень, а всього було виплачено 226,70 гривень, що стверджується довідкою (а.с. 6),
тобто недоплачена сума щорічної допомоги на оздоровлення за вищевказаний період
часу складає 5385-226,70=5158,30 гривень.

Щодо розміру одноразову компенсацію
учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 3-ї групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи, то її розмір мав складати на момент
встановлення групи інвалідності 19.04.2005 р. - 290 грн. х 30 = 8700 грн., а
всього виплачено 189,60 грн. які виплачено відповідачем (а.с. 14), таким чином
сума недоплаченої одноразової компенсації становить 8700грн.-189,60 грн.=8510,40грн.

Посилання представника відповідача на
те, що Закон України «Про Державний бюджет України» є пріоритетним відносно
чинних Законів і тому виплати проводились відносно даного Закону не ґрунтується
на ч.2 ст.152 Конституції України де зазначено, що Закони, інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А
відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права, а Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони
та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Крім того, суд вважає, що при
прийнятті рішення про відшкодуваня щорічної разової допомоги слід застосовувати
поняття аналогії права згідно ст. 257 ЦК України щодо загального строку
позовної давності встановленого тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада
2004 року у справі «ОСОБА_2проти України», Європейський суд з прав людини
вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних
коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може
бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Дану позицію також підтримав Верховний Суд України
Постановою від 20.02.07р. стосовно позову до Управління праці і соціального
захисту населення Червоногвардійської районної адміністрації України
Макіївської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення
недонарахованих сум на оздоровлення.

В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002,
17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що
Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян
України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним
законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою
конституційного права на забезпечення життєвого рівня який принаймні не може
бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження
змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін
до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Крім того інших доказів
правомірності свого рішення, як в період підготовки справи до розгляду так і
під час судового розгляду представник відповідача до суду не надав. Відповідно
до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень,
дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.2 ст.
19 Конституції України органи державної влади та органи державного
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 5
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96р. № 9 „Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя” визначає, якщо при розгляді
справи буде встановлено, що нармативно-правовий акт, який підлягав
застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний
застосувати закон який регулює ці правовідносини.

Враховуючи вищенаведене,
суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково, оскільки
ним було допущено помилку при підрахунку виплат, та стягнути з відповідача на
його користь одноразову грошову компенсацію учаснику ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 3-ї групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 8510,40 грн. та недоплачену щорічну допомогу на
оздоровлення за період часу з 2005 року по 2007 рік, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, в сумі 5158,30
гривень.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на пропуск позивачем
річного строку звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки, позивач про порушення своїх прав
дізнався в липні 2007 року, тобто, з дня прийняття рішення Конституційного суду
України.

Від сплати
судових витрат сторони звільнені.

Керуючись ст.ст. 8, 12, 22, 152 Закону
України „Про статус і соціальний захист
громадян громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”від
28.02.91 р. №796-ХІІ, рішеннями
Конституційного Суду України від 01.12.04 року № 20-рп, Закону України „Про
Державний Бюджет” на 2005-2007 роки, Рішенням Європейського суду з прав людини
від 30.11.2004 року „ОСОБА_2 проти України”, правових позицій Вищого
Адміністративного Суду України, ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 17, 19, 71, 159, 160-163
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1до Управління праці і
соціального захисту населення Канівської міської ради про стягнення
недоплаченої суми щорічної разової допомоги та недоплачених сум щорічної
допомоги на оздоровлення, задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Канівської міської ради на користь ОСОБА_1ІНФОРМАЦІЯ_1,
недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за період часу з 2005 року по 2007
рік, як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи - 1-ої
категорії в сумі 5 158,30 грн. та одноразову грошову компенсацію
учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 3-ї групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 8510,40 грн., а всього в
сумі 13668,70 грн. (тринадцять тисяч шістсот шиздисят вісім
гривень 70 коп.).

Від сплати судових витрат сторони
звільнені.

На постанову суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження до Київського апеляційного адміністративного суду через Канівський
міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського
апеляційного адміністративного суду через міськрайсуд
на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Головуючий
К.М.
Штих