Справа № К-2941/07
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Колегія суддів
Вищого адміністративного суду
Головуючого - судді Бутенка В. І.,
Суддів : Лиски Т. О.,
в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську про
перерахунок пенсії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Луганської області від 15
У липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до Первомайського
міського суду Луганської області з позовом до УПФ
України в м. Первомайську про визнання дій незаконними та зобов'язання провести
Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІІ групи. Крім того, статтею 14
Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) його віднесено до
першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі цього Закону йому призначено державну
пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну його здоров'ю, розмір
яких повинен визначатися, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка
встановлена законами, але відповідач визначив розмір зазначених пенсій позивачеві
згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002
року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» (далі - Постанова КМУ № 1), виходячи з базової величини для
обчислення конкретних державних пенсій та додаткових пенсій за шкоду, заподіяну
особам, віднесеним до 1 категорії, відповідно 19,91 грн.
Позивач стверджував, що статтями 50 та 54 Закону №
796-ХІІ встановлено, що він має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, та
розмір його пенсії не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.
Відповідач усупереч зазначеним нормам не провів відповідне нарахування цих
пенсій. Тому він звернувся до відповідача щодо проведення відповідного
визначення та перерахунку зазначених пенсій, однак отримав відмову.
Просив визнати протиправною вказану відмову УПФ України в м. Первомайську, зобов'язати відповідача нарахувати
йому пенсію, виходячи зі встановленого
розміру мінімальної пенсії за віком, в розмірі 8 мінімальних пенсій за
віком - 2872 грн. та щомісячну додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком - 269,25 грн., всього 3141,25
грн., та зобов'язати відповідача постійно робити перерахунок пенсії у разі
підвищення мінімальної пенсії за віком.
Постановою Первомайського міського суду Луганської області від 11 жовтня
2006 року позовні вимоги задоволено повністю.
Постановою Апеляційного суду Луганської області від 15 січня 2007 року
постанова суду першої інстанції скасована, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі на постанову Апеляційного суду Луганської області від
15 січня 2007 року ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови суду
апеляційної інстанції в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального
і процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити
касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без
змін, оскільки вона прийнята відповідно до норм матеріального права та на
підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної
скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач повинен здійснити
нарахування та виплату пенсій позивачу виходячи з розмірів, встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002
року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету» та від 27 грудня 2005 року № 1293 «Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Крім того вважає, що ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою встановлюється
мінімальний розмір пенсії за віком, застосовується виключно для визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Даний висновок суду не відповідає обставинам справи,
нормам матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни
мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі
України від 28 лютого 1991 року
№ 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІІ групи. Положеннями статті 14
Закону № 796-ХІІ його віднесено до першої
категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в
усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій
за віком.

За таких обставин правильним та таким, що відповідає
Закону № 796-ХІІ, є висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право
на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору,
згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню
підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону №
796-ХІІ, а не Постанова КМУ № 1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом
прав.

Частиною п'ятою статті 54 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Однак,
надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону,
в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за
віком.

Зі статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час
визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на викладене, не беруться до уваги положення
частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки
наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії
та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено
статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від
нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму статтею 65 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» було встановлено мінімальний розмір пенсії за
віком із 1 січня 2006 року в розмірі 350 гривень, із 1 квітня 2006 року - 359
гривень, із 1 жовтня 2006 року - 366 гривень, який суд першої інстанції
застосовував під час перевірки законності дій відповідача щодо проведення
перерахунку пенсій та невиплати недонарахованої суми пенсій.

Отже, суд першої інстанції
правильно зобов'язав відповідача здійснити перерахунок пенсій позивачеві з
врахуванням наведених вище розмірів.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне відмовити у задоволенні позову в
частині подальшого проведення перерахунку пенсії позивачу у разі
підвищення мінімальної пенсії за віком, оскільки відповідно до частини 1 статті
2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства
є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, неможливо зобов'язати
відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення
пенсійних прав позивача в майбутньому.

Відповідно до
статті 225 КАС України суд касаційної інстанції має право змінити судове
рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або
встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки
в частині.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись
ст.ст. 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу
адміністративного
судочинства України, колегія
суддів ,-

П О
С Т А
Н О В
И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Луганської області від 15 січня 2007 року
скасувати.

Постанову Первомайського міського суду Луганської області від 11 жовтня
2006 року змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови абзац четвертий щодо
зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської
області робити перерахунок пенсії ОСОБА_1 в разі підвищення розміру мінімальної
пенсії за віком.

Постанова оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: В.
І. Бутенко

Т.
О. Лиска

О.
І. Панченко

С.
А. Горбатюк

І.
В. Штульман