Справа № К-33415/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2008-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2008
№ К-33415/06

Вищий адміністративний с
уд України у складі колегії с
уддів:
Карася О.В. (головуючого), Б
райка А.І., Голубєвої Г.К., Риб
ченка А.О., Федорова М.О.
при секретарі: Міненко О.М.

за участі представників: по
зивача Бжезинської О.В. та

відповідача-1 Полозова К.П., Я
ценка Є.А.
розглянувши у відкритому с
удовому засіданні касаційну
скаргу ДП «Будівельне упр
авління № 146 ВАТ «Трест «Півде
нзахідтрансбуд» на постанов
у Господарського суду Київсь
кої області від 11.04.2006 та ухвалу
Київського міжобласного апе
ляційного господарського су
ду від 13.09.2006 по справі № 90/12-06
за позовом Державної п
одаткової інспекції в м. Ірпе
ні
до
1. Дочірнього підприємства «Б
удівельне управління № 146 Від
критого акціонерного товари
ства «Трест «Південзахідтра
нсбуд»
до 2. Приват
ного підприємства «Гарант-А»

про визнання н
едійсною угоди
ВСТАНОВИВ:
Заявлено позовні вимо
ги про визнання недійсною уг
оди та стягнення в доход Держ
авного бюджету сум отриманих
за такою угодою.
Постановою Господарськ
ого суду Київської області в
ід 11.04.2006 по справі № 90/12-06 залишен
ою без змінухвалою Київськог
о міжобласного апеляційного
господарського суду від 13.09.2006
позов задоволено повніст
ю. Визнано недійсною угоду, до
сягнуту в усній формі про куп
івлю-продаж рейки і болтів на
підставі накладної № 312 від 31.10
.2002 та укладену між ДП «Будівел
ьне управління № 146 ВАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» та ПП
«Гарант-А».
Стягнуто з ПП «Гарант-А» на
користь ДП «Будівельне упра
вління № 146 ВАТ «Трест «Півден
західтрансбуд» отримані з не
дійсною угодою кошти в сумі 40
952,10 грн.
Стягнуто з ПП «Гарант-А» до
державного бюджету державне
мито в сумі 412,92 грн.
Стягнуто з ДП «Будівельне у
правління № 146 ВАТ «Трест «Пів
дензахідтрансбуд» до держав
ного бюджету вартість товару
в сумі 40 952,10 грн.
Постанову суду першої інст
анції мотивовано тим, що спір
ну угоду купівлі-продажу бул
о укладено з метою ухилення в
ід сплати податків, тобто з ме
тою завідомо суперечною інте
ресам держави і суспільства.

При цьому судом першої інст
анції встановлено та підтрим
ано судом апеляційної інстан
ції, що за наслідками проведе
ної позапланової документал
ьної перевірки з питань дотр
имання вимог податкового та
валютного законодавства ДП
«Будівельне управління № 146»
ВАТ «Трест Південзахідтранс
буд» за період з 01.07.2002 по 31.12.2004, скл
адено Акт від 31.03.2005 № 900/23-6/01380708, в яко
му зазначено про те, що відпов
ідачем-1 на підставі усної уго
ди було здійснено закупівлю
товару загальною вартістю 40 9
52,10 грн., в т.ч. 6 825,35 грн. ПДВ, і на пі
дставі накладної від 31.10.2002 № 312 б
уло отримано товар, в зв'язку з
чим ПП «Гарант-А» м. Луганськ
було виписано податкову нак
ладну від 31.10.2002 № 312 на суму 40 952,10 гр
н., в т.ч. 6825,35 грн. ПДВ. Також викон
ання умов вищезазначеної уго
ди підтверджено рахунком-фак
турою від 30.10.2002 № 403 та платіжним
дорученням про оплату отрим
аної продукції від 31.10.2002 № 1028, вип
искою установи банку про рух
коштів по рахунку відповіда
ча-1.
Підставою ж позову стали ті
обставини, що рішенням Жовтн
евого районного суду м. Луган
ська від 28.07.2003 по справі № 2-3833 ска
совано державну реєстрацію П
П «Гарант-А» м. Луганськ, визн
ано недійсними його установч
і документи та свідоцтво про
реєстрацію платника ПДВ № 171536
49 від 13.09.2002, оскільки ПП «Гарант
-А» за весь час перебування на
податкову обліку не подавал
о звітів про фінансово-госпо
дарську діяльність до органі
в державної податкової служб
и та не сплачувало податків, з
борів (обов'язкових платежів
). Підприємницька діяльність
здійснювалася невідомими ос
обами, протиправно, а відтак с
уперечила інтересам держави
і суспільства.
Судом також зазначено, що рі
шення Жовтневого районного с
уду м. Луганська по справі № 2
-3833 від 28.07.2003 набрало законної си
ли та в установленому законо
м порядку не було скасовано.

Відповідно посилаючись на
ст. 72 КАС України враховуючи о
бставини, встановлені Жовтне
вим районним судом м. Лугансь
ка при розгляді справи № 2-3833, су
д пришов до висновку, що ПП «Г
арант-А» ухилялося від сплат
и податків, зборів (обов'язков
их платежів) в установленому
законом порядку. А визнання н
едійсними установчих докуме
нтів ПП «Гарант-А» та неподан
ня звітності до контролюючих
органів є достатнім доказом
спрямованості умислу суб'єк
та підприємницької діяльнос
ті на приховування від опода
ткування прибутків та доході
в, а відтак підтвердженням ук
ладання спірної угоди з мето
ю завідомо суперечною інтере
сам держави і суспільства у п
орядку ст. 49 Цивільного кодек
су УРСР.
Беручи до уваги вищенаведе
не, суд апеляційної інстанці
ї дійшов висновку, що Господа
рським судом Київської облас
ті постанову прийнято відпов
ідно до вимог чинного законо
давства з правильним застосу
ванням норм матеріального та
процесуального права, тому п
ідстав для її скасування або
зміни не вбачається.
Не погодившись із судовими
рішеннями відповідач-1 (далі
- Підприємство) подав касацій
ну скаргу, в якій просить скас
увати судове рішення та відм
овити в позові, оскільки при в
ирішенні справи судові орган
и першої та апеляційної інст
анції надали помилкової оцін
ки обставинам справи, що приз
вело до порушення судами нор
м матеріального права (суд за
стосував норму права, що не пі
длягає застосуванню) та непр
авильного вирішення справи.

На думку скаржника в оскарж
уваних судових рішеннях не н
аведено доказів щодо умислу
відповідача-2 укласти оскарж
увану угоду всупереч інтерес
ам держави чи суспільства. Не
встановлено, яка фізична осо
ба діяла від імені ПП «Гарант
-А» під час укладення оскаржу
ваної угоди, при оформленні п
одаткової накладної від 31.10.2002 №
312, видаткової накладної від 3
1.10.2002 № 312, рахунку-фактури від 30.10.2
002 № 403, чи мала така фізична особ
а належним чином оформленні
повноваження для вчинення вк
азаних дій.
Разом з тим, сама по собі оск
аржувана угода про поставку
рейок, болтів не є такою, що су
перечить інтересам держави т
а суспільства. Такий товар не
виключено законом із цивіль
ного обігу, на торгівлю ним не
вимагалась ліцензія, не було
й інших законодавчих обмеже
нь стосовно його поставки чи
купівлі-продажу. Таким чином
, не можна стверджувати про на
явність умислу у відповідача
-2 на укладення оскаржуваної у
годи всупереч інтересам держ
ави та суспільства.
Крім того, скаржник зазначи
в, що суди першої і апеляційно
ї інстанції не мали правових
підстав для застосування ст
. 49 ЦК УРСР на момент ухвалення
рішень у справі, оскільки 01.01.2004
згідно з п. 1 та п. 2 Прикінцевих
та перехідних положень Циві
льного Кодексу України ЦК УР
СР від 18.07.1963 року втратив чинні
сть. А Цивільний Кодекс Украї
ни, який набув чинності, не міс
тить таких публічно-правових
наслідків укладення недійсн
ої угоди, які були встановлен
і ст. 49 ЦК УРСР. Таким чином, на й
ого думку, застосування судо
м при вирішенні спору публіч
но-правових санкцій, які були
встановлені законом, чинним
на момент укладення угоди, ал
е відсутні в Цивільному Коде
ксі України на момент ухвале
ння рішення про притягнення
до відповідальності, є помил
ковим.
Позивач надав заперечення
на касаційну скаргу, яке в суд
овому засіданні підтримав, п
роти скарги заперечив та про
сив судові рішення залишити
в силі.
Перевіривши правильність
застосування судами першої
та апеляційної інстанцій нор
м матеріального та процесуал
ьного права, юридичної оцінк
и обставин справи, доводи кас
аційної скарги, заперечення
на неї та пояснення представ
ників сторін, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга п
ідлягає частковому задоволе
нню з наступних підстав.
Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 18 З
акону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб підприємці
в» якщо відомості, які підляг
ають внесенню до Єдиного дер
жавного реєстру, були внесен
і до нього, то такі відомості в
важаються достовірними і мож
уть бути використані в спорі
з третьою особою, доки до них
не внесено відповідних змін.
Якщо відомості, які підлягаю
ть внесенню до Єдиного держа
вного реєстру, є недостовірн
ими і були внесені до нього, то
третя особа може посилатися
на них у спорі як на достовірн
і. Третя особа не може посилат
ися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати пр
о те, що такі відомості є недос
товірними.
Будь-яких обставин стосовн
о того, що відповідач-1 знав аб
о міг знати про недостовірні
сть відомостей відносно відп
овідача-2, на підставі яких бул
а здійснена державна реєстра
ція цього підприємства, судо
м не встановлено.
Визнання спірної угоди нед
ійсною передбачає встановле
ння невідповідності змісту у
годи актам цивільного законо
давства.
Судом не встановлено факті
в, які свідчили б про те, що змі
ст угоди не відповідає дійсн
им намірам сторін щодо набут
тя цивільних прав і обовяз
ків, і що ці наміри спрямовані
на ухилення від сплати подат
ків за фінансово-господарськ
ими результатами виконання з
азначеної угоди. А відтак суд
и дійшли неправильного висно
вку про наявність підстав дл
я визнання спірної угоди нед
ійсною згідно ст. 49 ЦК УРСР.
Згідно ст. 49 ЦК УРСР, чинного
до 01.01.2004, якщо угода укладена з м
етою, завідомо суперечною ін
тересам соціалістичної держ
ави і суспільства, то при наяв
ності умислу у обох сторін - в
разі виконання угоди обома с
торонами - в доход держави стя
гується все одержане ними за
угодою, а в разі виконання уго
ди однією стороною з другої с
торони стягується в доход де
ржави все одержане нею і все н
алежне з неї першій стороні н
а відшкодування одержаного.
При наявності ж умислу лише у
однієї з сторін все одержане
нею за угодою повинно бути по
вернуто другій стороні, а оде
ржане останньою або належне
їй на відшкодування виконано
го стягується в доход держав
и.
Цивільний кодекс України, я
кий набрав чинності 1 січня 2004
року, серед правових наслідк
ів вчинення правочину, який п
орушує публічний порядок, не
встановлює санкцій, аналогі
чних тим, які були встановлен
і ст. 49 ЦК УРСР.
Такі санкції за укладення у
годи /вчинення господарськог
о зобовязання/ з метою, яка з
авідомо суперечить інтереса
м держави і суспільства, вста
новлені Господарським кодек
сом України. Згідно ч. 1 ст. 207 ць
ого Кодексу господарське зоб
овязання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з
метою, яка завідомо суперечи
ть інтересам держави і суспі
льства, або укладено учасник
ами господарських відносин з
порушенням хоча б одним з них
господарської компетенції /
спеціальної правосубєктн
ості/, може бути на вимогу одні
єї із сторін, або відповідног
о органу державної влади виз
нано судом недійсним повніст
ю або в частині.
Положення статей 207 та 208 Госп
одарського кодексу України с
лід застосовувати з урахуван
ням того, що правочин, який вчи
нено з метою завідомо супере
чною інтересам держави і сус
пільства, водночас суперечит
ь моральним засадам суспільс
тва, а тому згідно з ч. 1 ст. 203 та ч
. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним,
тобто недійсним в силу закон
у, у звязку з чим визнання та
кого правочину недійсним суд
ом не вимагається. Органи дер
жавної податкової служби, вк
азані в абзаці першому ст. 10 За
кону України «Про державну п
одаткову службу в Україні», м
ожуть на підставі п. 11 цієї ста
тті звертатись до судів з поз
овами про стягнення в доход д
ержави коштів, одержаних за п
равочинами, вчиненими з мето
ю, що суперечить інтересам де
ржави і суспільства, посилаю
чись на їхню нікчемність. У ра
зі задоволення позову виснов
ок суду про нікчемність прав
очину має міститись у мотиву
вальній, а не в резолютивній ч
астині судового рішення.
Санкції, встановлені ч. 1 ст.
208 Господарського кодексу Укр
аїни, не можуть застосовуват
ися за сам факт несплати пода
тків, зборів /обовязкових п
латежів/ однією із сторін дог
овору. За таких обставин прав
опорушенням є несплата подат
ків, а не вчинення правочину. Д
ля застосування таких санкці
й необхідною умовою є наявні
сть умислу на укладення угод
и з метою, яка завідомо супере
чить інтересам держави і сус
пільства, наприклад, вчиненн
я фіктивного правочину з мет
ою отримання права на валові
витрати і податковий кредит
або удаваного правочину з ме
тою приховання ухилення від
сплати податків. Оскільки са
нкції, передбачені вказаною
правовою нормою, є конфіскац
ійними, стягуються за рішенн
ям суду в доход держави за пор
ушення правил здійснення гос
подарської діяльності, то та
кі санкції не є цивільно-прав
овими, а є адміністративно-го
сподарськими як такі, що відп
овідають визначенню ч. 1 ст. 238 Г
осподарського кодексу Украї
ни. З огляду на це, такі санкці
ї можуть застосовуватися лиш
е протягом строків, встановл
ених ст. 250 цього Кодексу.
Враховуючи зазначені норм
и матеріального права, необх
ідно звернути увагу на помил
ковість міркувань судів, оск
ільки суди першої і апеляцій
ної інстанції не мали правов
их підстав для застосування
ст. 49 ЦК УРСР на момент ухвален
ня рішень у справі, оскільки 01
.01.2004 згідно з п. 1 та п. 2 Прикінцев
их та перехідних положень Ци
вільного Кодексу України ЦК
УРСР від 18.07.1963 року втратив чин
ність. А Цивільний Кодекс Укр
аїни, який набув чинності із 01
.01.2004, не містить таких публічно
-правових наслідків укладенн
я недійсної угоди, які були вс
тановлені ст. 49 ЦК УРСР.
За змістом ч. 2 ст. 5 Цивільног
о Кодексу України Кодекс має
зворотну дію у часі у випадка
х, коли він пом'якшує або скасо
вує відповідальність особи.
Таким чином, застосування су
дом при вирішенні спору публ
ічно-правових санкцій, які бу
ли встановлені законом (ст. 49 Ц
К УРСР), чинним на момент укла
дення угоди, але відсутні в Ци
вільному Кодексі України на
момент ухвалення рішення про
притягнення до відповідальн
ості, є помилковим. Також необ
хідно зазначити, що при уклад
енні спірної угоди у жовтні 20
02 року позовна заява була под
ана до суду у лютому 2006 року, то
бто при новому розгляді спра
ви необхідно дослідити заявл
ені вимоги про застосування
санкцій в межами граничного
строку від вчинення правопор
ушення, передбаченого нормою
, чинною на момент ухвалення р
ішень у справі.
З огляду на зазначенепос
танова Господарського суду К
иївської області, ухвала Киї
вського міжобласного апеляц
ійного господарського суду н
е ґрунтуються на вимогах чин
ного законодавства підлягаю
ть скасуванню. Справа підляг
ає направленню на новий розг
ляд до суду першої інстанції
. При новому розгляді суду вра
хувати наведене.
Керуючись ст. ст. 160, 220, 221, 223, 227,
230 Кодексу адміністративног
о судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Дочір
нього підприємства «Будівел
ьне управління № 146 Відкритог
о акціонерного товариства «Т
рест «Південзахідтрансбуд»
задовольнити частково.
Постанову Господарського
суду Київської області від 11.
04.2006 та ухвалу Київського міжоб
ласного апеляційного господ
арського суду від 13.09.2006 по спра
ві № 90/12-06 скасувати. Справу № 2-25/7
071-2005 направити на новий розгля
д до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної си
ли з моменту проголошення і о
скарженню не підлягає, крім я
к з підстав, у строк та в поряд
ку, визначеними ст. ст. 237-239 КАС У
країни.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.І. Бра
йко

Г.К. Голуб
єва

А.О. Рибче
нко

М.О. Федор
ов