Справа № 2-а-227/2007
Суддя: Василенко О.М.
Дата ухвалення: 2007-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2 - а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007 року Таращанський
районний суд Київської області в

складі:

головуючого: Василенка О.М.

при секретарі: Сальник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Таращанської РДА
про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищеназваним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача
недоплачені кошти на оздоровлення за 2004-2005 роки в розмірі 2164, 50
гривень, мотивуючи тим, що він є учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС
першої категорії, інвалідом третьої
групи, захворювання пов'язане з
наслідками аварії на ЧАЕС. .

Посилаючись на те, що діючим
законодавством інвалідам третьої групи передбачено виплату щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, яку виплачують органи соціального захисту
населення, розмір якої визначається на
момент виплати, та зазначаючи, що органи соціального захисту населення
відмовили йому в виплаті допомоги в належному розмірі, про що була дана письмова відповідь від
22.05.2007 року і саме з даного часу він довідався про порушення свого
права, просить суд стягнути з
відповідача недоотримані суми одноразової грошової допомоги за вказаний період.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просить суд
стягнути на його користь недоплачені кошти на оздоровлення за 2004-2005 роки в
розмірі 2164, 50 гривень. Просить звільнити його від сплати судового
збору, як учасника ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС першої категорії.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному
обсязі, обґрунтовуючи тим, що дійсно ЗУ „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС" передбачені виплати на
оздоровлення, на які вказує позивач.
Проте, відповідно до ст. 62 вищезазначеного Закону, передбачено порядок таких виплат, які визначаються Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими органами державної виконавчої та
місцевої влади. Даний порядок в 2000 -2004 роках був визначений постановою КМУ
№836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", де встановлено щорічну
допомогу на оздоровлення інвалідам III групи в розмірі 21, 50 грн., які
були виплачені позивачу. Починаючи з 2005 року такий порядок визначено
постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", де
встановлено щорічну допомогу на оздоровлення інвалідам НІ групи в розмірі
90, 00 грн., які також були виплачені позивачу. Крім того, він вважає,
що в задоволенні позову слід відмовити і тому, що позивач на момент подачі даного позову до
суду, пропустив однорічний строк
звернення до адміністративного суду,
який встановлено ст. 99 КАСУ.

Судом встановлено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильськяй АЕС, першої категорії, інвалідом третьої групи, захворювання пов'язане з наслідками аварії на
ЧАЕС, що підтверджено копією
посвідчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року із змінами і
доповненнями, позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії,
інвалід третьої групи,
захворювання пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС, має право на виплату щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Згідно
з ч. 7 ст. 48 даного Закону розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати. Виплату грошової допомоги
проводять органи соціального забезпечення громадян за місцем їх проживання.

08.10.2004 року відповідач виплатив позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2004 рік в розмірі 21, 50 грн.; 02.03.2005 року - 21, 50
грн, а 12.09. 2005 року - 68, 50
грн., всього 90 грн. (21, 50 грн. +
68.50 грн) допомогу на оздоровлення за 2005 рік. Виплата зазначеної грошової
допомоги проведена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період до 2005 року та постанови KM України від 12.07.2005 року № 562 „Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - за період з 2005 року.

Позивач вважаючи, що дані
постанови, які встановлюють конкретний
розмір щорічної допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема для інвалідів третьої групи в такому
розмірі, суперечать вимогам ЗУ „Про
статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991
року, яким встановлено розмір щорічної
допомоги, як величину кратну відносно до
розміру мінімальної заробітної плати на час здійснення виплати, просить суд стягнути з відповідача на його
користь недоплачені кошти на оздоровлення за 2004-2005 роки в розмірі 2164, 50
гривень.

Враховуючи
дані обставини суд вважає, що
вищезазначені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки з моменту прийняття постанови КМУ №
562 від 12.07.2005 року, встановлені нею
розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний
бюджет. Оскільки ні Верховна Рада, ні
Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень з цих питань не
приймали, виходячи з пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами,
при вирішенні даного спору,
підлягають застосуванню норми
ст. 48 ЗУ „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року з
послідуючими змінами та доповненнями. Таким чином, посилання на вищезазначені постанови
представника відповідача та їх застосування при визначенні розміру щорічної
допомоги на оздоровлення є безпідставним.

Згідно
з ст.
99 КАС України для звернення до адміністративного суду встановлений
річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Оскільки на застосуванні строку позовної давності
наполягає одна з сторін адміністративного процесу, суд вважає за можливе застосувати однорічний
строк позовної давності до правовідносин,
що виникли між сторонами, а тому
вважає за безпідставну вимогу позивача провести виплату грошової допомоги за
2004 рік, оскільки суд вбачає, що вказаний строк звернення до суду повинен
обчислюватися із дати останньої проплати
суми щорічної допомоги на оздоровлення,
тобто з 12.09.2005 року, коли
позивачем було отримано в рахунок вказаної допомоги за 2005 рік 68, 50
грн., і вказаний річний строк позивачем
також пропущено, але суд вважає за
необхідне поновити його, вважаючи, що він позивачем пропущений з поважних
причин, оскільки позивачу стало відомо
про порядок нарахування та розмір одноразової допомоги на оздоровлення лише
після отримання письмової відповіді начальника управління праці та соціального
захисту населення Таращанської РДА від 22.05.2007 року та з судової практики, яка склалася в 2006 році при вирішення спорів
даної категорії.

Відповідно
до ст.
83 Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік" з 01
січня 2005 року розмір мінімальної заробітної плати встановлено 262 гривні на
місяць, з 01 квітня 2005 року - 290
гривень на місяць, з 01 липня 2005 року
- 310 гривень на місяць, з 01 вересня
2005 року - 332 гривні.

З огляду
на те, що розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати,
відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2005 рік в розмірі 1328 гривень (332 грн. х 4).

Враховуючи, що позивач отримав допомогу на оздоровлення
за 2005 рік в розмірі 90 грн., на
користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1238 грн. (1328 грн. - 90
грн.).

Указані
обставини встановлено з пояснень сторін,
матеріалів справи, досліджених в
судовому засіданні.

Відповідно
до п.3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України розмір судового збору
щодо майнових вимог становить 1 % від розміру таких вимог, а тому на користь держави підлягає до
стягнення судовий збір в розмірі 12, 38 грн..

Позивач
підлягає звільненню від сплати судового збору як учасник ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Керуючись ст.
ст. 6, 9,
17, 89, 90,
99, 100, 158-163,
185, 186 КАС України, ст.
ст. 48, 62, 71
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи", ст. 83 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2005 рік." ст. 4 Декрету КМУ „Про державне
мито", суд-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк
звернення до суду.

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Таращанської районної
державної адміністрації на користь ОСОБА_1 1238 (одну тисячу двісті тридцять
вісім) гривень.

Звільнити ОСОБА_1
від сплати судового збору.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Таращанської районної
державної адміністрації на користь держави судовий збір в розмірі 12, 38
гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Київського апеляційного адміністративного суду через Таращанський районний суд
шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ: