Справа № 22а-1329/2008
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2008-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-1329/08
Головуючий суддя у 1 -ій
Категорія статобліку - 23
№ 14/132
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Туркіної Л. П.(доповідач),

суддів - Коршуна А. О., Юхименко О.В.

при секретарі - Піцик
Р.В.

За участі представників сторін:

позивача - ОСОБА_1.,
Пушкарьов Д.Є. (довіреність від 06.05.2008 р.)

відповідача - Доган В.Й. (довіреність № 1 від 08.01.2008
р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Дніпропетровську апеляційну
скаргу Приватної виробничо-комерційної фірми «ГАНОЛЬ», м. Кіровоград

на постанову господарського суду Кіровоградської області від 04
вересня 2007 року

у справі № 14/132

за позовом Приватної виробничо-комерційної фірми «ГАНОЛЬ», м.
Кіровоград

до Кіровоградської
міжрайонної державної податкової інспекції, м. Кіровоград

про визнання дій неправомірними та скасування актів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2007 року приватна
виробничо-комерційна фірма «ГАНОЛЬ» (далі ПВКФ «ГАНОЛЬ») звернулася до
господарського суду Кіровоградської області з позовом про скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 11.12.2006 р., № /1 від
27.01.2007 р., № /2 від 06.04.2007 р. та про визнання дій
Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції (далі МДПІ) щодо їх
прийняття неправомірно.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

Згідно п.п 1.22.2 п. 1.22 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств» №334/94-ВР в редакції Закону України
№349-ІV від
24.12.2002 р. із змінами та доповненнями (далі Закон №349-ІV)
кошти, що отримані підприємством по договорах, які передбачають плату за
користування ними, не відносяться до зворотної фінансової допомоги і не повинні
включатися до валових доходів підприємства.

Між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 від
13.02.2004 р., 16.01.2006 р., 11.05.2006 р. були укладені договори позики на
суми відповідно 60000,00 грн., 9050,00 грн., 200000,00 грн., п. 2.2 яких
передбачено нарахування відсотків в якості плати за користування зазначеними в
договорах позики грошовими коштами. Вказані договори позики були надані під час
перевірки відповідачу з поясненням, що грошові кошти у розмірі 37847,50 грн. в
І кварталі 2004 р., 9050,00 грн. в І кварталі 2006 р. та 175070,32 грн. в ІІ
кварталі 2006 р. віднесені до валових доходів позивача бути не можуть. З такого
випливає, що в І кварталі 2004 р. до валових доходів позивача не віднесена сума
у розмірі 17,97 грн. (9067,97 грн. - 9050,00 грн.), а в ІІ кварталі2004 р. всі
доходи віднесені до валових витрат позивача.

Однак відповідач необґрунтовано та всупереч
фактичним обставинам визнав кошти, отримані від громадянина ОСОБА_1., як
зворотну фінансову допомогу та нарахував позивачу податкове зобов'язання по
податку на прибуток у розмірі 46034,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у
розмірі 14177,00 грн.

В обґрунтування своїх висновків та вимог
позивач посилається на зміст угоди від 16.01.2006 р., укладеної між
підприємством та ОСОБА_1., яка передбачає сплату відсотків.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись
на наступне.

Позичальники - платники податку на прибуток,
при отриманні позики від фізичних осіб, мають враховувати вимоги п.п 4.1.6 п.
4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», відповідно
до якого:

- при отриманні позики у підприємства виникають валові доходи (на
суму позики);

- при
поверненні позики фізичній особі підприємство відображає валові витрати.

Але, умовно нараховані проценти при отриманні
позик від фізичних осіб підприємство не враховує і не відображає у валових
доходах (правило щодо умовно нарахованих процентів діє тільки у разі отримання
позик від суб'єктів - платників податків на прибуток).

Відповідно до Закону №349-ІV
операції з отримання та повернення сум поворотної фінансової допомоги (позики)
оподатковуються у порядку, встановленому п. 1.22 ст. 1 та п.п 4.1.6 п. 4.1 ст.
4 цього закону. Платник податку, який отримав таку допомогу від особи, що не є
платником податку на прибуток підприємств (у тому числі нерезидента) або особи,
яка згідно із законодавством має пільги з цього податку, включаючи право
застосовувати ставку податку нижчу ніж установлену п. 7.2 ст. 7 або ст. 10
названого Закону, включає до валових доходів звітного періоду суму поворотної
фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець такого звітного
періоду.

Постановою господарського суду Кіровоградської
області від 04.09.2007 р. у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду
обґрунтовано тим, що правовідносини, які склались між позивачем та громадянином
ОСОБА_1., є правовідносинами з надання зворотної фінансової допомоги у
розумінні п.п 1.22.2 Закону №349- ІV, у зв'язку з чим господарський суд вважає правомірним
висновок податкового органу щодо порушення позивачем п.п 4.1.6 п. 4.1 ст. 4
Закону №349- ІV, в
результаті чого мало місце заниження валового доходу в сумі 221985,79 грн., в
тому числі за І квартал 2004 р. в розмірі 37847,50 грн.

Суд не прийняв до уваги умови договору від
16.01.2006 р., на які посилався позивач, вказавши, що у платіжних документах
перераховані суми мають назву «поворотна фінансова допомога».

Не погодившись із рішенням господарського суду
Кіровоградської області, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення
суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Позивач посилається на невірне встановлення
судом обставин справи, коли термін, зазначений у платіжному документі,
розглядається, виходячи із змісту податкового законодавства, яке не завжди
збігається з побутовим та бухгалтерським тлумаченням операцій (правочинів) між
особами. Позивач вказує, що суд безпідставно відхилив посилання платника на
умови договору, за яким відбувалося перерахування, та не застосував норм ЦК
України, які фактично виключають можливість безоплатного передання у
власність іншій особі грошових коштів на умовах повернення наданої суми.
Позивач зазначає, що діюче цивільне законодавство робить неможливим надання
зворотної фінансової допомоги у розумінні п.п 1.22.2 п. 1.22 ст. 1 Закону №349-
ІV у
вигляді грошових коштів, за відсутності конкретної домовленості між сторонами,
зафіксованій у договорі.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив,
вважає постанову суду законною та обґрунтованою, зазначає наступне.

В 1
кварталі 2004 р. ОСОБА_1. надав поворотну фінансову допомогу в розмірі 75907,50
грн. ПВКФ «Ганоль», в тому числі внесено в касу підприємства 14500,00 грн. та
на розрахунковий рахунок ВАТ КБ "Надра" 61407,50 грн., про що
свідчать касові документи та платіжні доручення з призначенням платежу
"зворотна фінансова допомога". В 1 кварталі 2004 року кошти в сумі
38060,00 грн., як фінансова допомога, повернуті ОСОБА_1. без здійснення оплати
процентами за їх користування. Залишок неповернутої суми фінансової допомоги на
кінець звітного періоду склав 37847,50 грн.

В 2006 р. ПВКФ «Ганоль» отримано від ОСОБА_1. кошти в
розмірі 330324,29 грн. згідно прибуткових касових ордерів та платіжних доручень
з призначенням платежу «зворотна фінансова допомога», в тому числі в 1 кварталі
2006 р. 101525,97 грн., в ІІ кварталі 228798,32 грн. та повернуто, як
фінансова допомога, в І кварталі 2006 р. 26 280,00 грн., в ІІ кварталі 2006 р. 14880,00 грн.

Виписки
банку, квитанції про внесення коштів, витяг з головної книги підприємства
підтверджують, що кошти від ОСОБА_1. позивач отримував та повертав з
зазначенням платежу «фінансова допомога», при цьому оплату у вигляді процентів,
за їх користування не нараховував та не сплачував, в бухгалтерському обліку
отримання коштів відображав кореспонденцію рахунків Д-т 30 «Каса», Д-т 311
«Поточні рахунки в національній валюті» К-т 55 «Інші довгострокові
зобов'язання» (зворотна фінансова допомога), повернення поворотної фінансової

допомоги відображено кореспонденцією рахунків Д-т 55 «Інші довгострокові зобов'язання» (зворотна фінансова
допомога) К-т 30 «Каса».

Позивач є платником
податку на прибуток, отже в своїй діяльності повинен керуватися нормами Закону
№349- ІV,
зокрема п.п 1.22.2 п. 1.22 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 названого закону.

У судовому засіданні
позивач доводи апеляційної скарги підтримав та надав докази сплати відсотків за
користування сумами, отриманими від громадянина ОСОБА_1.

Відповідач заперечення
на апеляційну скаргу також підтримав, проти наданих доказів, заперечив,
вказавши, що на момент проведення перевірки зазначених платежів здійснено не
було, платіжні документи до суду першої інстанції не надавались.

Заслухавши представників
сторін та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про
необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої
інстанції. Висновки суду апеляційної інстанції обґрунтовані наступним.

Кіровоградською МДПІ
проведена планова перевірка ПВКФ «ГАНОЛЬ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2003 р. по 30.06.2006 р.

Перевіркою правильності
визначення позивачем податку на прибуток державною податковою службою
встановлено порушення п.п 4.1.6 п. 4. ст. 4 Закону №349-
ІV, а
саме, занижено податок на прибуток в сумі 51 021,00 грн., в тому числі в 2004 р. за І квартал 2004 р. в розмірі 4 987,00 грн., а 1 півріччя 2006 р. в розмірі 46 034,00 грн., що відображено в акті перевірки від 30.11.2006
р. №47/23-00/20656263, який став підставою для
прийняття спірних повідомлень-рішень.

Колегія суддів вважає, що
висновки акту перевірки щодо порушення позивачем норм Закону №349- ІV є
помилковими в силу наступного.

Як свідчать матеріали
справи та акт перевірки, в І кварталі 2004 р. позивач отримав від громадянина
ОСОБА_1. грошові кошти в сумі 75907,50 грн., в тому числі внесено в касу підприємства 14 500,00 грн.
та на розрахунковий рахунок ВАТ КБ "Надра" 61 407,50 грн., про що
свідчать касові документи та платіжні доручення з призначенням платежу
"зворотна фінансова допомога". В 1 кварталі 2004 року
кошти в сумі З8 060,00 грн. повернуті ОСОБА_1.
без здійснення оплати з їх користування. Залишок неповернутої суми фінансової
допомоги на кінець звітного періоду склав 37 847,50 грн.

В 2006 р. ПВКФ "Ганоль" отримано від ОСОБА_1. кошти в
розмір 330 324,29 грн. згідно прибуткових касових ордерів та платіжних
доручень перерахованих на 19,20 аркушах
акту перевірки (т.1, а.с.34,35) з призначення платежу "зворотна фінансова
допомога", в тому числі в 1 кварталі 2006 р. 101 525,97 грн., в 2 кварталі 228
798,32 грн. та повернуто в 1 кварталі 2006 р. 26 280,00 грн., в 2 кварталі 2006 р. 14 880,00
грн. Оскільки у зазначений період підприємство
не нараховувало та не сплачувало громадянину ОСОБА_1. відсотки, податкова
інспекція дійшла висновку щодо отримання позивачем зворотної фінансової
допомоги, з чим не можна погодитись з наступного.

Згідно п.п 1.22.2 п.
1.22 ст. 1 Закону №349- ІV зворотна фінансова допомога - це сума грошових коштів,
яка надана платнику податку в користування на відповідний термін у
відповідності до договорів, які не передбачають нарахування відсотків або
надання інших видів компенсацій в якості плати за користування такими грошовими
коштами. Отже кошти, що отримані підприємством по договорах, які передбачають
плату за користування ними, не відносяться до зворотної фінансової допомоги і
не повинні включатися до валових доходів підприємства.

Згідно
діючого законодавства, надання коштів на умовах повернення визначено ст. ст.
1046-1053 ЦК України.

Згідно
ст. ст. 1046, 1047 та 1048 ЦК України договором
позики вважається правочин, коли одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається
у письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості
речей.

Позикодавець має право
на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,
їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Договір позики вважається
безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б
однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Отже, за відсутності письмової
домовленості сторін щодо іншого, договір позички передбачає плату за
користування грішми відповідно до Закону, а грошові кошти, отримані за таким
договором, не можуть вважатися зворотною фінансовою допомогою у розумінні п.п
1.22.2 п. 1.22 ст. 1 Закону №349- ІV.

Доказів відносно того,
що між сторонами правочину, за яким отримувались кошти, було підписано письмову
угоду про надання коштів безоплатно, податкова інспекція не надала.

Посилання податкової
інспекції на ту обставину, що відсотки не нараховувались та не відображались у
бухгалтерському обліку позивача, не приймаються колегією суддів до уваги,
оскільки помилковість бухгалтерського обліку не може змінювати імперативні
приписи щодо умов угоди, визначені законом.

Посилання податкової
інспекції на ту обставину, що така письмова домовленість досягнута між
сторонами шляхом оформлення працівниками обслуговуючого банка касових та
платіжних документів, де призначення платежу визначено як «зворотня фінансова
допомога», не приймається колегією суддів до уваги, оскільки на поданих
платіжних документах відсутні підписи уповноважених осіб як підприємства, так і
ОСОБА_1.

Крім того, зміст
платіжних документів у даному випадку не може свідчити про фактичний зміст
операції (правочину), оскільки у
названих документах, зокрема відсутні відомості, що платіж є зворотною
фінансовою допомогою саме у розумінні п. 1.22 ст. 1 Закону №349- ІV.

Виходячи з викладеного
вище, та приймаючи до уваги зміст угод від 13.02.2004 р., 16.01.2006 р. та
11.05.2006 р., укладених між позивачем та громадянином ОСОБА_1., на які позивач
посилається як на підставу перерахування коштів, колегія суддів доходить
висновку, що грошові кошти, отримані позивачем від ОСОБА_1., не можна визнати
зворотною фінансовою допомогою, визначеною п. 1.22 ст. 1 Закону №349- ІV,
тобто безоплатним наданням коштів, ні згідно з нормами ЦК України, ні згідно з
умовами договору, що виключає можливість порушення позивачем норм п.п 4.1.6 п.
4.1 ст. 4 Закону №349- ІV.

Виходячи з викладеного
вище, оспорювані податкові повідомлення-рішення та їх прийняття слід визнати
протиправними, податкові повідомлення-рішення № /0 від 11.12.2006 р.,
№ /1 від 27.01.2007 р., № /2 від 06.04.2007 р. скасувати.
Позов задовольнити. Присудити на користь позивача 5,10 грн. судових витрат.

Оскільки рішення суду
першої інстанції прийнято без з'ясування всіх обставин справи, зокрема щодо
умов правочинів, за якими отримувались кошти, зазначене рішення слід скасувати,
апеляційну скаргу задовольнити.

Керуючись ст. ст. 195,
196, 198, 202, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватної виробничо-комерційної фірми «ГАНОЛЬ»,
м. Кіровоград задовольнити.

Постанову господарського суду Кіровоградської області від
04.09.2007 р. скасувати.

Позов задовольнити. Визнати податкові повідомлення-рішення від
11.12.2006 р. №/0, від 27.01.2007 р. №/1, від 06.04.2007 р.
№ /2 протиправними та скасувати, визнати дії Кіровоградської
міжрайонної державної податкової інспекції, м. Кіровоград щодо прийняття
зазначених рішень неправомірними.

Присудити на користь Приватної виробничо-комерційної фірми
«ГАНОЛЬ», м. Кіровоград за рахунок Державного бюджету України 5 грн. 10 коп.
судових витрат.

Постанова набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова може бути
оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Постанова виготовлена у
повному обсязі 29.07.2008 р.

Головуючий суддя:
Л.П. Туркіна

Судді: А.О.
Коршун

О.В. Юхименко