Справа № 22-а-8814/2008
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Могильницький М. С.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

3 вересня 2008 року справа №
22-а-8814/08

зал судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Яманко В. Г.

суддів: Малашкевич
С. А.

Горбенко К. П.

при секретарі судового засідання

Білоус К. І.

за участю представників від

позивача:
не з'явився, відповідача:
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від
4 липня 2008 року (постанова виготовлена в повному обсязі 9 липня 2008 року) по адміністративній справі № 2-а-9644/08 (суддя
Могильницький М. С.) за позовом ОСОБА_1,
м. Донецьк до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька про
визнання бездіяльності
неправомірною,
зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач -
ОСОБА_1 звернулася 21 квітня 2008 року до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною заявою (арк. справи 1-2) до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька про визнання
неправомірною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Донецька щодо не нарахування належної щомісячної доплати до пенсії в
розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком з 9 липня 2007 року, зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька здійснити
нарахування щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії
за віком з 9 липня 2007 року, визначення того, що неправомірною бездіяльністю Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька вчинив позивачу
матеріальну шкоду в сумі 699 грн. 04 коп., зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м. Донецька компенсувати заподіяну
матеріальну шкоду в сумі 699 грн. 04 коп.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 4 липня 2008 року у
адміністративній справі № 2-а-9644/08 (арк. справи 20-22) позовні вимоги
ОСОБА_1. були задоволені частково. Суд першої інстанції визнав неправомірною
бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.
Донецька щодо не нарахування ОСОБА_1. щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30
% мінімальної пенсії за віком з 9 липня 2007 року, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням
встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька
провести ОСОБА_1. нарахування та виплатити щомісячну доплату до пенсії в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 9 липня 2007 року, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням
встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, в решті позовних вимог - відмовив.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту
з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову
постанову.

Позивач та відповідач про дату та час
судового засідання були повідомлені своєчасно, проте не скористалися своїм
правом бути присутнім при судовому розгляді.

Колегія суддів, заслухавши суддю -
доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Закон України "Про соціальний захист
дітей війни" № 2195- IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та
доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни та
визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність
шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що
дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2
вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до паспорту серії НОМЕР_1
виданого Ленінським РВ УМВС України в м. Донецьку ІНФОРМАЦІЯ_1 року (арк.
справи 3) ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто станом на 2 вересня 1945
року їй було 9 років. Статус ОСОБА_1. як дитини війни підтверджується
посвідченням, довідкою (арк. справи 4).

Позивач в позові зазначив, що має право на
доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків від розміру мінімальної
пенсії за віком.

Відповідач в апеляційній скарзі посилався
на те, що відсутні нормативні акти згідно яких органи Пенсійного фонду України
повинні виплачувати заявлену позивачем доплату до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з приводу спірних
правовідносин зазначає наступне.

Статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2007 рік дію статті 6
Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" з урахуванням статті 111 цього
Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки,
встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України N
6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні
гарантії громадян був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття 111 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на території України, остаточними, не можуть бути
оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За приписами абзацу 1 частини 5, частини 3
статті 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від
19 грудня 2006 року (у редакції Закону
України від 15 березня 2007 року N 749-V, який набрав чинності 28
березня 2007 року) для визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для осіб, які втратили
працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на
місяць: з 1 січня 2007 року - 380 грн., з 1 квітня 2007 року - 410 грн. 06
коп., з 1 жовтня 2007 року - 415 грн. 11 коп. Виходячи з цього, підвищення до
пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" складає: з 9 липня 2007 року -
123 грн. 02 коп., з 1 жовтня 2007 року -
124 грн. 53 коп.

Відповідач в обґрунтування апеляційної
скарги посилається на те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» застосовується виключно для визначення пенсій, призначених згідно з цим Законом.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що
частиною 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15
липня 1999 року передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для:
встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з
дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат
виходячи з вимог Конституції України та законів України, визначення права на
призначення соціальної допомоги.

Частиною 3 статті 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що у разі
збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до
статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1. в частині
зобов'язання відповідач здійснити перерахунок підвищення до пенсії за віком як
дитині війни з 9 липня 2007 року, проте не врахував, стаття 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" в вищевикладеній редакції була
чинна лише до 31 грудня 2007 року з огляду на наступне.

Згідно підпункту 2 пункту 41 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI, що набрав
чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладена в новій редакції, яка передбачає, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни, тобто на 10 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, при цьому зміни

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41
розділу II Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»
були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року N 10-рп/2008. У вказаному рішенні
Конституційним судом України було зазначено, що положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення
Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України", визнаних неконституційними.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність. Суд першої інстанції правильно
визначив, виходячи з рішення Конституційного суду N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, що
передбачене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей
війни" підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком діяло
з 22 травня 2008 року, оскільки з 1 січня 2008 року вказана стаття 6 була
викладена в іншій редакції, за якою виплата 30 % підвищення пенсії передбачена
не була.

Відповідно до статті 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» передбачено, що конституційні права та свободи людини і
громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та
інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої
та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом
правосуддя.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно
законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 1 листопада 1996 року визначено, що судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження
Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної
Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств,
накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці
на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить закону, суд зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що державні
соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути
обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з
прав людини по справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) від 8 листопада 2005 року визначено, що
поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має
автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від
формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та
інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як
“майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях вказаного положення.
Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин
справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений
статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення Європейський суд з прав
людини зауважує, що в межах свободи дій
держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного
бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове
положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні
для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах
доки відповідні положення є чинними.

Статтею 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів не приймає посилання
скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі передбаченому Законом
України "Про соціальний захист дітей війни" для здійснення соціальних
виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого
законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного
бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2 статті 3
Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії визначають
зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за
свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Виходячи з вищевикладеного, з врахуванням
приписів частини 1 статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції правильно
по суті вирішена справа, але з не повним визначенням періоду для здіснення
Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька
ОСОБА_1виплати підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком як дитині війни, що обумовлює зміну постанови суду першої інстанції
шляхом викладення абзаців 3 резолютивної частини постанови в новій редакції,
відповідно до норм права, застосованих при вирішенні цього спору для забезпечення
захисту прав та інтересів фізичної особи від порушень з боку суб'єкту владних
повноважень.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195,
196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 4 липня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-9644/08 задовольнити частково.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 4 липня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-9644/08 за позовом ОСОБА_1, м. Донецьк

до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Донецька про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання
вчинити певні дії - змінити.

Викласти абзац 3 резолютивної частини
постанови в наступній редакції:

«Зобов'язати Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Донецька здійснити ОСОБА_1 виплату підвищення
до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з
9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, виходячи з встановленого відповідними
законами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.»

В іншій частини постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 4 липня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-9644/08 залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання постанови у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови
складені, підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в
судовому засіданні 3 вересня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в
повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та
підписана колегією суддів 5 вересня 2008 року.

Головуючий: В.Г.Яманко

Судді:
С.А.Малашкевич

К.П.Горбенко

З оригіналом згідно:

Суддя В.Г.Яманко