Справа № К-29502/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2008
року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі :

суддів :
Бутенка В.І.(доповідач),

Лиски Т.О.,

Панченка О.І.,

Сороки М.О.,

Штульмана І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження
адміністративну справу за позовомОСОБА_1до Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Сумській області про визнання незаконними дій щодо відмови у
призначенні пенсії, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2006 рокуОСОБА_1звернувся до суду із вказаним
позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 13 жовтня 1981
року він згідно наказу № 120 о/с був
прийнятий на службу в органи внутрішніх справ на посаду лікаря-психоневролога
ВТК № 66 і 01 лютого 1989 року був звільнений з посади начальника ЛТП № 65 по
лікувально-профілактичній роботі в зв'язку із скороченням штатів.

Як вказував позивач, на момент звільнення його зі служби
загальновійськова вислуга в пільговому обчисленні становила 14 років 10 місяців
7 днів, загальний трудовий стаж 28 років 4 місяці 19 днів і на час звернення до
суду йому виповнилось 55 років.

10 січня 2006 рокуОСОБА_1звернувся до відповідача із
заявою про призначення йому пенсії відповідно до п. "б" ст. 12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі - Закон 2262-XII від 09.04.1992
року), проте в цьому було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати
неправомірними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській
області щодо відмови у призначенні пенсії та зобов'язати відповідача призначити
йому з 10.01.2006р. пенсію відповідно до п."б" ст.12 Закону України
"Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб".

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня
2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22
червня 2006 року, у задоволенні позовуОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями,ОСОБА_1подав
касаційну скаргу, в якій він, з посиланням на порушення судами норм
матеріального і процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його позов.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

ВідмовляючиОСОБА_1 у задоволенні позову, суди першої і
апеляційної інстанцій виходили із того, що відповідно до п. "б" ч. 1
ст. 12 Закону України № 2262-XII від
09.04.1992 року пенсія за вислугу років призначається особам, які мають право
на пенсію за цим Законом, лише при наявності всіх умов, які нею передбачені.

При цьому ними зроблено неправильний висновок про те, що
позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки він після
звільнення з органів внутрішніх справ і на час звернення до відповідача не
належав до осіб органів внутрішніх справ.

Такий висновок спростовується змістом ст. 12 Закону
України № 2262-XII від 09.04.1992 року,
із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України
"Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ" від 4 липня 2002 року N 51-IV,
згідно з якою право на пенсію за вислугою років мають особи офіцерського
складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та
військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим
Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і
досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або
спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за
умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або
вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно
від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше,
з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова
служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній
охороні.

На підставі цього Закону, починаючи з 6 серпня 2002 року
і до 29 квітня 2006 року, коли набрав чинність Закон України „Про внесення змін
до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального
захисту військовослужбовців” від 4 квітня 2006 року, незалежно від підстав та
часу звільнення вказаним особам мала бути призначена пенсія за умови, що цим
особам виповнилося 45 років (а інвалідам війни - незалежно від віку) і що вони
мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12
календарних років і шести місяців становить військова служба або служба в
органах внутрішніх справ чи в державній пожежній охороні.

Враховуючи наведені положення закону й те, що на час
звернення за призначенням пенсії позивач досяг 45-річного віку, мав загальний
трудовий стаж більше 25 років, а стаж роботи в органах внутрішніх справ складав
на день звільнення 14 років 10 місяців 7 днів, у суду не було підстав для
відмовиОСОБА_1 у задоволенні позову.

При цьому залишились без належної правової оцінки
підстави, з яких позивачу було відмовлено у призначенні пенсії та нормативне
обґрунтування такого висновку відповідача.

За таких обставин, згідно вимог ст. 227 КАС України,
оскаржені судові рішення підлягають скасуванню,
а справа направленню до суду першої інстанції на новий судовий розгляд,
під час якого суду слід врахувати наведене та у відповідності із вимогами
закону вирішити даний спір.

Керуючись ст.ст. 220,
221, 222, 223, 227,
230 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2006 року
скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий
судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду
касаційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду України лише за
винятковими обставинами протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :