Справа № 22-а-1159/2008
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня
2008 року
м. Харків

Справа №
22-а-1159/08

Категорія: 49
Головуючий 1 інстанції: Гайдук Л.П.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія
суддів у складі:

Головуючий
суддя Філатов Ю.М.,

Суддя Водолажська
Н.С., Суддя Гуцал М.І.

при секретарі
Волошиній Я.В.

за участю представників:

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Сухоставська Т.М., Кочан Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.09.2007 року
по справі № 2-а-537/07

за позовом ОСОБА_1

до головного
Харківського обласного управління у справах захисту прав споживачів

про
визнання протиправними дій та
скасування постанови ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дзержинського районного суду
м. Харкова з позовом про визнання протиправними дій
Головного Харківського обласного управління у справах захисту прав споживачів
по притягненню її до адміністративної відповідальності згідно ст. 168-1 КУпАП і
накладення на неї адміністративного штрафу в розмірі 51,0 грн., також просила
скасувати акт індивідуальної дії - постанову про адміністративне правопорушення
№ 1-524 від 02.04.07 р. про притягнення її до адміністративної відповідальності
згідно ст. 168-1 КУпАП і накладенню на неї адміністративного штрафу в розмірі -
51,0 грн.

Постановою
Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.09.07 р. в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного
Харківського обласного управління у справах захисту прав споживачів про
визнання протиправними дій та скасування постанови було відмовлено.

Позивачка не
погодилася з зазначеною постановою суду першої інстанції та подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м.
Харкова від 24.09.07 р. по справі № 2-а-537/07 та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в скарзі.

Відповідач надав
до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити без
задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану постанову суду першої інстанції -
без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,
постанову суду першої інстанції, вислухавши осіб, які прибули в судове
засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої
інстанції було встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що
22.03.07 р. працівниками Головного Харківського
обласного управління у справах захисту прав споживачів була проведена
перевірка ТОВ туристична фірма «САМ» і складений акт, в якому було записано, що
директор даної фірми ОСОБА_1 не забезпечила надання послуг у відповідності до
нормативних актів, чим порушила п. 6.5 Ліцензійних умов провадження господарчої
діяльності з організації іноземного, внутрішнього, зарубіжного туризму,
екскурсійної діяльності від 17.01.01 р., оскільки не уклала договір з кожним з
туристів. Постановою від 02.04.07 р. ОСОБА_1 була притягнута до
адміністративної відповідальності за ст. 168-1 КУпАП та до неї застосований
штраф у сумі 51,0 грн.

Підставою для
задоволення позову слугувало те, що згідно п. 6.5 Ліцензійних вимог провадження
господарської діяльності з організації іноземного, внутрішнього, зарубіжного
туризму, екскурсійної діяльності, затверджених наказом Державного комітету з
питань регуляторної політики та підприємництва і Державного комітету молодіжної
політики, спорту і туризму України № 7/62 від 17.01.01 р., суб'єкти туристичної діяльності під час організації
внутрішнього та зарубіжного туризму зобов'язані в письмовій формі укладати з
туристом договір про надання туристичних послуг. При формуванні групи туристів
суб'єкт туристичної діяльності повинен укладати договір окремо з кожним
туристом. Якщо до складу групи входять неповнолітні діти, договір укладається
між суб'єктом туристичної діяльності та їх батьками або опікунами. Але за
твердженням відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, в порушення
даних умов між ТОВ туристична фірма «САМ», директором якої працює
позивачка, та гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений один договір,
який підписаний лише гр. ОСОБА_3

Також в постанові
суду першої інстанції вказано, що доказів того, що гр. ІНФОРМАЦІЯ_2 був
уповноважений гр. ІНФОРМАЦІЯ_1 на підписання від її імені та від імені
неповнолітньої дитини договору надано не було, а тому зроблений висновок про
те, що договір з ОСОБА_6 та її неповнолітнім сином взагалі не укладався.
Дані порушення призвели до того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 з дитиною не змогли отримати
надані послуги належним чином та потрапити на відпочинок до Туреччини.

Колегія суддів
вважає доцільним відмітити, що в наданому до матеріалів справи договорі на
туристичне обслуговування № Н-30904 від 31.08.06 р. отримувачами послуг вказані
гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Даних про те, що учасником цього договору
є ОСОБА_6 вказаний договір не містить. Тому твердження суду першої
інстанції щодо необхідності укладати договір і з цією особою та її дитиною є
безпідставними.

Колегія суддів
також вважає необхідним відмітити, що відповідно ст. 18 Закону України «Про
туризм» договір (контракт) на надання туристичних послуг укладається між
суб'єктами туристичної діяльності, а також між ними та споживачами туристичного
продукту (туристами). Договір (контракт) повинен
визначати обсяг, умови та якість надання послуг, порядок оплати та розрахунків,
термін дії, права та обов'язки сторін, їх відповідальність за невиконання або
неналежне виконання умов договору. Договір (контракт) укладається у письмовій
формі, скріплюється печатками та підписами сторін. Договір (контракт) між
суб'єктом туристичної діяльності і туристом або групою туристів вважається
укладеним з моменту оплати вартості туру та видачі туристу чи керівнику групи
туристського ваучера.

Як
вбачається з наданого до матеріалів справи копії вищевказаного договору,
предметом його є надання туроператором у відповідності із заявкою туриста на
туристичне обслуговування за встановлену плату туристу та особам, які слідують
з ним, комплекс туристичних послуг. Крім того, в договорі передбачено
розміщення осіб у двомісному номері і 3-я дитина в номері.

Таким
чином, при укладання договору ТОВ туристична фірма «САМ» та гр. ОСОБА_3
обумовили, що його супроводжують дві особи, в т.ч. - дитина, а тому твердження
про те, що гр. ОСОБА_4 з дитиною мали їхати окремо і укладати окремий договір є
безпідставним перекручуванням фактів.

Також слід
зауважити, що вищевказані Ліцензійні умови не передбачають будь-яку відповідальність
за можливі порушення порядку укладання договорів, зокрема, недотримання
приписів п. 6.5 Умов.

Вказаним
договором на ТОВ туристична фірма «САМ» покладені обов'язки щодо надання
туристу документів, які б забезпечили надання йому послуг, передбачених п. 1.2
договору (квітки на переліт Харків-Анталья та Анталья-Харків, трансфер,
розміщення та харчування, медична страховка) та надати повну інформацію,
передбачену чинним законодавством.

Позивачкою до
матеріалів справи надана копія договору, в якому з боку «туриста» є три
підписи: гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В постанові суду
першої інстанції стверджується, що підписи на договорі проставлені лише гр.
ОСОБА_3, але в матеріалах справи відсутні висновки компетентної експертної
установи, яка має фахівців з почеркознавства, на підставі яких такі висновки
могли бути зроблені судом.

Як свідчить
надана до матеріалів справи постанова № 135 від 03.09.06 р. про відмову в
пропуску через державний кордон, причиною відмови стала відсутність нотаріально
посвідченої згоди батька дитини на виїзд за кордон. Оскільки вказаний дозвіл
оформлюється туристом, а не туристичною фірмою, оскільки не має ознак візи, не
передбачений договором, то і відповідальність за його відсутність договором не
передбачена.

Також слід відмітити,
що укладаючи вищевказаний договір, оплачуючи кошти за туристичні послуги та
отримуючи ваучер, гр. ОСОБА_3 мав усвідомлювати зміст договору. Оскільки
вартість туристичних послуг була сплачена і туристом отриманий ваучер, то
відповідно положенням ст. 18 Закону України «Про туризм» договір вважається
укладеним і на нього розповсюджується «презумпція чинності», а тому у
відповідача відсутні підстави стверджувати про невідповідність його
законодавству.

Колегія суддів
вважає необхідним відмітити, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не
з'ясовував те, що договір з боку ТОВ туристична фірма «САМ» був укладений
Фоміною Є.В., а не позивачкою по даній справі. Ні в запереченні проти позову,
ні в поясненнях представника в судовому засіданні відповідач не навів фактів і
не вказує в чому він вбачає порушення чинного законодавства саме з боку
позивачки.

Згідно положень
ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення
законодавства про захист прав споживачів господарюючі суб'єкти сфери торгівлі,
громадського харчування і послуг, в тому числі громадяни-підприємці, несуть
відповідальність за:

відмову споживачу
в реалізації його права, встановленого п. 1 ст. 14;

випуск або
реалізацію товару, виконання роботи, надання послуги, що не відповідає вимогам
нормативних документів;

реалізацію
товару, виконання роботи, надання послуги, що підлягає обов'язковій
сертифікації, але не має сертифіката відповідності;

випуск,
реалізацію товару, виконання роботи, надання послуги, що не відповідає вимогам
нормативних документів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів
і навколишнього природного середовища;

реалізацію товару
(виконання роботи, надання послуги), забороненого до випуску та реалізації
відповідним державним органом;

реалізацію небезпечного
товару (отрути, отрутохімікату, вибухо- і вогненебезпечної речовини тощо) без
належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила та
умови безпечного його використання;

відсутність
необхідної, доступної та достовірної інформації про товар, роботу, послугу;

створення
перешкод службовій особі державного органу у справах захисту прав споживачів у
проведенні перевірки якості товарів, виконуваних (виконаних) робіт, надаваних
(наданих) послуг, а також правил торговельного та інших видів обслуговування;

реалізацію
товару, термін придатності якого минув;

порушення умов
договору між споживачем і продавцем (виконавцем) на виконання роботи, надання
послуги.

Відповідач не
надав доказів тому, що ТОВ туристична фірма «САМ» як суб'єкт господарювання, на
якого покладена відповідальність за порушення прав споживачів, був притягнутий
до відповідальності, в порядку, передбаченому вказаним Законом.

Оскільки наведена
норма не встановлює відповідальність керівника господарюючого суб'єкта за перелічені
порушення, а наведений перелік є вичерпним, то у відсутності в діяльності
підприємства порушень прав споживачі твердження про наявність в діях його
керівника ознак адміністративного правопорушення є помилковим.

В ст. 24 даного
Закону передбачений судовий захист прав споживачів, але доказів того, що
фізична особа зверталася до суду за захистом свого порушеного права і в діях
підприємства були підтверджені відповідні порушення, відповідачем не надано.

Крім того, в ст.
26 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається відповідач,
визначено, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у
сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі здійснюють державний
контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право,
зокрема, накладати на винних осіб у випадках, передбачених законодавством,
адміністративні стягнення.

Порядок
накладання адміністративних стягнень встановлений Кодексом України про
адміністративні правопорушення. В ст. 244-4 Кодексу, на яку також посилається
відповідач і яка була застосована судом першої інстанції, передбачено, що
органи виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів розглядають справи про
адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства про захист
прав громадян-споживачів (ст. 155, ст. 155-2 ч. 2 ст. 156, ст. 156-1, ст.
156-2, ст. 167 - стосовно правопорушень під час реалізації продукції

промисловими
підприємствами громадянам-споживачам (крім правопорушень щодо лікарських засобів та порушень
санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм), ст. 168, ст.
168-1 (крім правопорушень щодо лікарських засобів та порушень
санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм), ст. 168-2,
ст. 170 - стосовно правопорушень під час транспортування, зберігання і
використання продукції, призначеної для реалізації громадянам-споживачам (крім
правопорушень щодо лікарських засобів та порушень санітарно-гігієнічних і
санітарно-протиепідемічних правил і норм), ст. 170-1 - щодо правопорушень під
час реалізації товарів, виконання робіт, надання

послуг
громадянам-споживачам, ст. 172 - стосовно порушень на підприємствах (в
організаціях) торгівлі, громадського харчування, сфери послуг і громадянами,
які займаються підприємницькою діяльністю, ст. 188-2.

В свою чергу ст.
170-1 Кодексу дає право відповідачу накладати на посадових осіб підприємств,
установ, організацій штраф за введення виробником чи постачальником в обіг
продукції (у тому числі імпортної), яка підлягає обов'язковому підтвердженню
відповідності, але щодо якої немає сертифіката відповідності або свідоцтва про
визнання відповідності чи складеної відповідно до вимог технічного регламенту з
підтвердження відповідності декларації про відповідність, а також неправомірне
застосування національного знака відповідності.

Оскільки таких
порушень з боку ТОВ туристична фірма «САМ» не допускалося, то і застосування до
позивачки штрафних санкцій є безпідставним.

Зважаючи на
положення ст. 19 Конституції України, колегія суддів дійшла до висновку, що
відповідач при проведенні перевірки та прийнятті постанови у справі про
адміністративне правопорушення діяв всупереч наявних у нього повноважень, без
дотримання відповідної процедури і без врахування фактичних обставин, а тому у
суду першої інстанції не було законних підстав відмовляти позивачці у
задоволені її позову.

За таких обставин
колегія суддів вважає порушення Дзержинським районним судом м. Харкова при
прийнятті постанови від 24.09.07 р. по справі № 2-а-537/07 норм матеріального
та процесуального права достатніми для скасування даної постанови.

Керуючись ст. ст. 160, 163, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
209, 254 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 24.09.07 р. по справі № 2-а-537/07 - задовольнити.

Постанову
Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.09.07 р. по справі № 2-а-537/07
за позовом ОСОБА_1 до головного Харківського
обласного управління у справах захисту прав споживачів про визнання
протиправними дій та скасування постанови - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити
позовні вимоги.

Визнати
протиправними дії головного Харківського обласного управління у справах захисту
прав споживачів по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності
згідно ст. 168-1 КУпАП і накладення на неї адміністративного штрафу в розмірі
51,0 грн.

Скасувати
акт індивідуальної дії - постанову про адміністративне правопорушення №1-524
від 02.04.07р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності
згідно ст. 168-1 КУпАП і накладенню на неї адміністративного штрафу в розмірі -
51,0 грн.

Постанова набирає чинності негайно з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної
скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий
Ю.М. Філатов

Судді Н.С. Водолажська

М.І. Гуцал

Повний текст постанови виготовлений та підписаний
10.06.2008 року.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.С.
Водолажська