Справа № 22-а-8026/2008
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

15 серпня 2008 року справа №
22-а-8026/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді:

Яманко
В. Г.

суддів:

Арабей Т. Г. Горбенко К. П.

при секретарі судового засідання:

Чуріковій Я. О.

за участю представників від

позивача:

ОСОБА_1 - особисто, ОСОБА_2 - представник за дов. від 01.11.07
р.

відповідача:

не з'явився, в апеляційній скарзі
зазначено про розгляд справи без участі представника.

від третьої особи:

ОСОБА_3 за дов. НОМЕР_1 від 08.01.08 р

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов

на постанову Стаханівського міського суду
Луганської області

від

17 червня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-345/08 (суддя Кузнецова М. Л.)

за позовом

ОСОБА_2 м. Алмазна

до відповідача

Управління праці та соціального захисту
населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача

Головне управління Державного
казначейства України в Луганської області

про

визнання бездіяльності незаконною та
стягнення щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся 27 лютого 2008 року до
Стаханівського міського суду Луганської області з позовом (арк. справи 2-3) про
визнання бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення
Стаханівської міської ради, м. Стаханов по призначенню та сплаті компенсацію за
шкоду, заподіяну здоров'ю - щорічної допомоги на оздоровлення незаконною;
зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської
міської ради, м. Стаханов зробити перерахунок призначеної позивачу компенсації
- щорічної допомоги на оздоровлення, встановивши компенсацію за шкоду,
заподіяну здоров'ю - щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат з 2000 року, розраховуючи з розміру мінімальної заробітної
плати, визначеної на момент виплати; стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов
компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю - щорічну допомогу на оздоровлення за
2000-2007 роки на загальну суму 8310 грн. 50 коп.; зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов
робити нарахування та сплату щорічної допомоги на оздоровлення у разу
підвищення мінімальної заробітної плати, враховуючи всі зміни та доповнення до
законодавства України, згідно встановленого порядку, постійно. Також, позивачем
було заявлено клопотання про не застосування до позовних вимог строків позовної
давності відповідно до закону, залучення до розгляду справи в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління
Державного казначейства України в Луганській області.

28 лютого 2008 року судом першої інстанції
було відкрито провадження у справі № 2-а-345/08 за позовом ОСОБА_1 (арк. справи
1). 28 березня 2008 року ухвалою суду першої інстанції (арк. справи 16) до
участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору було залучено Головне управління Державного казначейства України
в Луганський області.

Позивачем позовні вимоги були уточнені
(арк. справи 24) та вказано про визнання бездіяльності УПСЗН Стаханівської
міської ради, м. Стаханов по призначенню та сплаті компенсацію за шкоду,
заподіяну здоров'ю - щорічної допомоги на оздоровлення незаконною; зобов'язання
УПСЗН Стаханівської міської ради, м. Стаханов зробити перерахунок призначеної
позивачу компенсації - щорічної допомоги на оздоровлення, встановивши
компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю - щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі 4 мінімальних заробітних плат з 2000 року, розраховуючи з розміру
мінімальної заробітної плати, визначеної на момент виплати; стягнення з УПСЗН
Стаханівської міської ради, м. Стаханов компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю - щорічну допомогу на оздоровлення за 2000-2007 роки на загальну суму
8199 грн. 00 коп.

Стаханівський міський суд Луганської
області, м. Стаханов постановою від 17 червня 2008 року (арк. справи 43-44)
частково задовольнив позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Стаханівської міської ради визнання бездіяльності незаконною та
стягнення щорічної грошової допомоги на оздоровлення. Суд першої інстанції визнав дії УПСЗН Стаханівської міської ради,
м. Стаханов щодо не донарахування та недоплати ОСОБА_1. допомоги на
оздоровлення інваліду ІІІ групи, за 2003 - 2005 та 2007 роки, в розмірі, встановленому
статтею 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконними; стягнув з УПСЗН
Стаханівської міської ради, м. Стаханов за рахунок коштів Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення
за 2003 - 2005 та 2007 роки в сумі 4053 грн. 50 коп., в задоволенні решти
позовних вимог відмовив.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач в запереченнях на апеляційну скаргу
(арк. справи 69) просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, залишити
без змін постанову суду першої інстанції, та клопотав про не застосування
строку позовної давності, передбаченої статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив
про розгляд справи без участі його представника.

Представник третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
боці відповідача, підтримав апеляційну скаргу першого відповідача.

Колегія суддів, заслухавши позивача та
представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ
від 28 лютого 1991 року в редакції Закону України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991
року зі змінами та доповненнями станом на час існування спірних
правовідносин визначає основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює
єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого
населення.

ОСОБА_1, 13 листопада 1950 року народження,
віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданим 11 грудня
1995 року (арк. справи 6). Позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 виданим 17 січня 2007 року (арк.
справи 6).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається
на те, що відповідач виплачував йому
щорічну допомогу на оздоровлення за 2000-2007 роки в неналежному розмірі, у
зв'язку з чим сума недоплати за ці роки склала 8199 грн. 00 коп. На заяву
позивача від 22 січня 2007 року про доплату щорічної допомоги на оздоровлення
за 2000-2007 роки (арк. справи 63) УПСЗН Стаханівської міської ради листом №
464 від 26 січня 2007 року (арк. справи 63-64) відмовив позивачу в доплаті
щорічної допомоги на оздоровлення.

Згідно довідки УПСЗН Стаханівської міської
ради (арк. справи 5, 61) ОСОБА_1., як учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії та інваліду ІІІ групи була виплачена щорічна
допомога на оздоровлення за: 2000 рік - 3 квітня 2004 року в розмірі 21 грн. 50
коп., за 2001 рік - 12 серпня 2002 року
в розмірі 21 грн. 50 коп., за 2002 рік - 18 серпня 2003 року в розмірі
21 грн. 50 коп., за 2003 рік - 24 травня 2004 року в розмірі 21 грн. 50 коп.,
за 2004 рік - 9 листопада 2004 року в розмірі 21 грн. 50 коп., за 2005 рік - 22
березня 2005 року за 2005 рік в розмірі 21 грн. 50 коп., за 2006 рік - 16
жовтня 2006 року в розмірі 90 грн., за 2007 рік - 19 вересня 2007 року в
розмірі 90 грн.

Абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в
редакції станом на час виплат) передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення
виплачується інвалідам ІІІ групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних
плат. Згідно частин 3, 5, 7 статті 48 вказаного Закону щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення, виплата здійснюється з мінімальної заробітної
плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника,
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Пунктами 1, 3 Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N
256 з наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок визначає механізм
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних
структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до
компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від
29 жовтня 2003 року N 1687 були внесені зміни до вищенаведеної постанови
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 та затвердженого нею
Порядку про покладення на управління праці та соціального захисту населення
додаткових завдань щодо ведення персоніфікованого обліку, нарахування та сплати
передбачених законодавчими актами пільгових виплат громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до статті 55 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України» від 16 травня 2008 року № 279-VI постанови
Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного
опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня
їх опублікування. Постанова Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року
N 1687 була опублікована 14 листопада 2003 року в Офіційному віснику
України N 44.

Колегія суддів з огляду на наведену постанову
Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року N 1687, що набула чинності з
14 листопада 2003 року, зазначає, що
не приймає доводів скаржника стосовно того, що управління праці та соціального
захисту з моменту прийняття вказаної постанови не є належними відповідачами
в справах щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення, оскільки статтею 63
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного
бюджету, а управління праці та соціального захисту населення стосовно виплат
щорічної допомоги на оздоровлення є розпорядниками бюджетних коштів в розумінні
пункту 36 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, оскільки органи соціального
захисту населення здійснюють виплати допомоги на оздоровлення починаючи лише з 14
листопада 2003 року, а позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2001 рік
була виплачена 12 серпня 2002 року та за 2002 рік -
18 серпня 2003 року, тому в цій частині позов задоволенню
не підлягає.

Виплата ОСОБА_1. щорічної допомоги на
оздоровлення за 2000 рік відбулася 3 квітня 2004 року, за 2003 рік відбулася
24 травня 2004 року, за 2004 рік відбулася 9 листопада 2004 року, за 2005 рік
відбулася 22 березня 2005 року, за кожний рік по 21 грн. 50 коп., тому за
ці роки, з огляду на вищенаведені норми сума допомоги повинна бути перерахована
за статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розрахунку чотирьох
мінімальних заробітних плат, з
урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, який визначається на момент виплати.

Згідно з підпунктом 52 пункту 5 статті 38
Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається
законом про Державний бюджет на відповідний рік.

Так, статтею 82 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік» № 1344-ІV
від 27 листопада 2003 року із змінами та доповненнями, внесеними Законом
України від 4 березня 2004 року N 1593-IV було встановлено, що з 1 січня 2004
року розмір мінімальної заробітної плати складає 205 гривень на місяць, тому
стягненню підлягає невиплачена сума щорічної допомоги на оздоровлення за 2000,
2003 роки з розрахунку (205 грн. х 4 - 21 грн. 50 коп.), що
дорівнює 798 грн. 50 коп.
за кожний рік, а не 718 грн. 50 коп. за 2003 рік як визначено судом першої
інстанції.

Статтею 89 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2004 рік» (в редакції станом на день виплати щорічної
допомоги на оздоровлення за 2004 рік - 9 листопада 2004 року) було
передбачено, що мінімальний розмір заробітної плати з 1 вересня 2004 року
складає 237 грн. на місяць. Таким чином,
невиплачена позивачу сума допомоги на оздоровлення за 2004 рік
складає 926 грн. 50 коп. (237 грн. х 4 - 21 грн. 50 коп.), а не
798 грн. 50 коп. як визначено судом першої інстанції.

Статтею 83 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2005 рік» № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року (в редакції на
день виплати допомоги на оздоровлення) передбачено, що розмір мінімальної
заробітної плати з 1 січня 2005 року склав 262 грн. Оскільки, позивачу 22
березня 2005 року було виплачено за 2005 рік
щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 90 грн., тому розмір щорічної
допомоги на оздоровлення недоотриманої позивачем за 2005 рік
складає 1026 грн. 50 коп. (262 грн. х 4 - 21 грн. 50 коп.), що й
було стягнуто судом першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1. в
задоволенні позовних вимог в частині стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення за 2000 - 2002 роки з посиланням на набуття органами соціального
захисту населення функцій щодо виплати допомоги на оздоровлення згідно пункту 2
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з Державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року N 256 зі змінами та доповненнями, з 29 жовтня 2003 року.
Колегія суддів, дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно
відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання дій
неправомірними щодо не донарахування та недоплати щорічної допомоги на оздоровлення
за 2001, 2002 роки, зобов'язання здійснити перерахунок та стягнення з УПСЗН Стаханівської міської ради, м. Стаханов
недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2001, 2002 роки, проте
неправильно відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання дій
неправомірними щодо не донарахування та недоплати щорічної допомоги на
оздоровлення за 2000 рік, зобов'язання здійснити перерахунок та стягнення
з УПСЗН Стаханівської міської ради, м.
Стаханов недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2000 рік, оскільки
виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2000 рік була здійснена УПСЗН
Стаханівської міської ради, м. Стаханов 3 квітня 2004 року, тобто після набуття
УПСЗН Стаханівської міської ради, м. Стаханов відповідної функції. При цьому, в
матеріалах справи на час розгляду позовної заяви судом першої інстанції була
відсутня довідка УПСЗН Стаханівської міської ради, м. Стаханов про дату виплати
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, у зв'язку з чим суддею першої
інстанції було порушено матеріальне право в частині визначення права позивача
на перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2007 року та
відповідно розмірів мінімальної заробітної плати, з урахуванням якого
здійснюється розрахунок щорічної допомоги на оздоровлення.

У 2006 році ОСОБА_1., як інваліду ІІІ групи
з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, Управління праці та
соціального захисту населення Стаханівської міської ради виплатило 16 жовтня
2006 року щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 90 грн. (арк. справи 61).

Суд апеляційної інстанції дійшов до
висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в стягненні
допомоги на оздоровлення за 2006 рік в сумі 1510 грн. (400 грн. х 4 - 90
грн.), оскільки дія абзаців 3 та 4 вказаної статті на 2006 рік в частині
виплати компенсацій та допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати була зупинена згідно з пунктом 37 статті 77 Законом України «Про
державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року N 3235-IV та
Конституційним судом України відповідність цього зупинення конституційним
нормам до дійсного часу не розглядалася.

Стосовно посилання УПСЗН Стаханівської
міської ради, м. Стаханов в апеляційній скарзі на недотримання позивачем
річного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 2
статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Застосування цієї норми Цивільного кодексу України, до правовідносин щодо
виплати щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи узгоджується з тим, що згідно частини 3 статті 1
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» державна політика в галузі соціального
захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і
праці на забруднених територіях, серед інших, базується на принципах пріоритету
життя та здоров'я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної
відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці,
соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, частиною 1 статті 76 Закону
України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 8 лютого
1995 року № 39/95-ВР передбачено, що право на подання позову про відшкодування
ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком
давності.

Суд першої інстанції правильно визначивши,
що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення
недоотриманої суми допомоги підлягають задоволенню за 2007 рік припустився
помилки щодо суми, яка підлягає стягненню.

Статтею 76 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (в редакції на день
виплати щорічної допомоги на оздоровлення) з 1 липня 2007 року був встановлений
мінімальний розмір заробітної плати 440 грн.

Виходячи з положень частини 4 статті 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_1. підлягала виплаті щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 1760 грн. (440 грн. х 4). З врахуванням
виплаченої відповідачем 19 вересня 2007 року допомоги в розмірі 90 грн. сума
недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік склала 1670 грн.
(1760 грн. - 90 грн.), а не 1510 грн. як визначив суд першої інстанції.

При визначенні щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного
Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про
соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційним) положення пункту 30 статті 71 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік”, яким було зупинено на 2007 рік дію
частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого положення
статті 48 підлягають застосуванню у 2007 році.

Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на території України, остаточними, не можуть бути
оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

При вирішенні цього спору, колегією суду було
враховано, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами
внесеними Законом України від 9 лютого 2006 року N 3436-IV, кожна фізична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами
міжнародного права.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з
прав людини по справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) від 8 листопада 2005 року визначено, що
поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має
автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від
формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та
інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як
“майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях вказаного положення.
Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин
справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений
статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення Європейський суд з прав
людини зауважує, що в межах свободи дій
держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного
бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання
скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі передбаченому Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», для здійснення соціальних виплат, з огляду на те,
що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності
від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату
допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави,
держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення
прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно пункту 1 Типового положення про
Головне управління Державного казначейства України в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 4 квітня 2006 року N 332, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 квітня 2006
року за N 454/12328 (далі - Типове положення), Головні управління Державного
казначейства України в областях є територіальними органами Державного
казначейства України, які утворюються Державним казначейством України за
погодженням з Міністром фінансів України. Пунктом 3 вказаного Типового
положення передбачено, що основним
завданням Головного управління Державного казначейства України в областях є забезпечення казначейського обслуговування
державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського
рахунка, що передбачає: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і
одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень
при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за
цими зобов'язаннями; у межах своїх повноважень контроль за дотриманням
учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства; ведення
бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання державного та
місцевих бюджетів.

Позивачем однією з позовних вимог в
позовній заяві було вказано визнання бездіяльності Управління праці та
соціального захисту населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов по
призначенню та сплаті компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю - щорічної
допомоги на оздоровлення незаконною, як вбачається з матеріалів справи позивач
звернувся до першого відповідача 22 січня 2007 року з заявою про доплату
щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2006 роки (арк. справи 4), листом №
464 від 26 січня 2007 року (арк. справи 63-64) УПСЗН Стаханівської міської
ради, м. Стаханов відмовив позивачу в
доплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2006 роки. Таким чином,
висновок суду першої інстанції щодо визнання дій УПСЗН Стаханівської
міської ради, м. Стаханов щодо не донарахування та недоплати позивачу допомоги
на оздоровлення в розмірі, встановленому статтею 48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» незаконними є правильним. Судом першої інстанції позовна заява розглянута з порушення
двомісячного терміну, встановленого частиною 1 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Виходячи з вищевикладеного, з врахуванням
приписів частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову
з порушенням матеріального та процесуального права, що обумовлює скасування
постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови з частковим
задоволенням позовних вимог у відповідності до норм права, застосованих при
вирішенні цього спору для забезпечення захисту прав та інтересів фізичної особи
від порушень з боку суб'єкту владних повноважень.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195,
196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов на постанову Стаханівського
міського суду Луганської області від 17 червня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-345/08 задовольнити частково.

Постанову Стаханівського міського суду
Луганської області від 17 червня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-345/08 за позовом ОСОБА_2 м. Алмазна до Управління праці та соціального
захисту населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов про стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2000, 2003, 2004, 2005, 2007 роки скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 м.
Алмазна (уточнені 24 квітня 2008 року) до Управління праці та соціального
захисту населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов про визнання
бездіяльності незаконною та стягнення щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за 2000-2007 роки
задовольнити частково.

Визнати незаконними дії
Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради,
м. Стаханов щодо відмови листом № 464 від 25 січня 2007 року в виплаті ОСОБА_1
щорічної допомоги на оздоровлення за 2000, 2003, 2004, 2005, 2007 роки в
розмірі, встановленому статтею 48 «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути з Управління праці та соціального
захисту населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов на користь ОСОБА_2 м.
Алмазна недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2000, 2003, 2004,
2005, 2007 роки на загальну суму 5220 грн., з якої за 2000 рік - 798 грн. 50
коп., 2003 рік -798 грн. 50 коп., за 2004 рік - 926 грн. 50 коп., за 2005 рік
-1026 грн. 50 коп., за 2007 рік - 1670 грн. за рахунок коштів Державного
бюджету України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання постанови у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови
складені, підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в
судовому засіданні 15 серпня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Т.Г.Арабей

К.П.Горбенко

Постанова
складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 18 серпня 2008 року.