Справа № 22-а-1399/2008
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22"
липня 2008 року
м. Харків

Справа №
22-а-1399/08

Категорія: 49
Головуючий 1 інстанції: Тимченко Б.П.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія
суддів у складі:

Головуючий
суддя Філатов Ю.М.,

Суддя Водолажська
Н.С., Суддя Гуцал М.І.

при секретарі
Житєньовій Н.М.

за участю представників:

представника відповідача - Бойченко Г.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою СПДФО ОСОБА_1 на постанову Господарського суду
Полтавської області від 23.10.2007 року по справі № 21/258

за позовом СПДФО ОСОБА_1

до УПФУ
в м. Комсомольську Полтавської області

про
визнання нечинною вимоги про сплату боргу ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, СПДФО ОСОБА_1,
звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом, в якому просив
визнати нечинною вимогу УПФУ в м. Комсомольську Полтавської області про сплату
боргу № 298 від 30.03.07 р.

Постановою
Господарського суду Полтавської області від 23.10.07 р. в задоволенні
адміністративного позову СПДФО ОСОБА_1 до УПФУ в м.
Комсомольську Полтавської області про визнання нечинною вимоги про
сплату боргу було відмовлено.

Позивач не
погодився з зазначеною постановою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати постанову Господарського суду Полтавської області від
23.10.07 р. по справі № 21/258 та прийняти нову, якою задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на обставини, викладені в скарзі.

Відповідач надав
до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити без
задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,
постанову суду першої інстанції, вислухавши осіб, які прибули в судове
засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом першої
інстанції було встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що в
період з 25.10.06 р. по 30.03.07 р. УПФУ в м. Комсомольську була проведена
планова перевірка правильності повноти нарахування та своєчасності сплати
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ПП
ОСОБА_1 за період з 01.04.05 р. по 31.12.06 р.

За результатами
перевірки УПФУ в м. Комсомольську був складений акт б/н, б/д, яким було
встановлено, що за період з квітня 2005 р. по грудень 2006 р. ПП ОСОБА_1 не
були нараховані страхові внески в розмірі 32,3% та 31,8% від сум фактичних
витрат на оплату праці найманих працівників, чим були порушені вимоги п. 8 ст.
19 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 4 Закону України
"Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Внаслідок
встановлених порушень 30.03.07 р. УПФУ в м. Комсомольську донараховано СПДФО
ОСОБА_1 страхові внесків та виставлено до сплати вимогу про сплату недоїмки зі
страхових внесків на суму 3061,24 грн.

Відповідно до ст.
5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках,
передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Цим Законом
визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому
державного пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків; порядок
стягнення заборгованості за цими внесками.

Згідно з ч. 1 ст.
14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці:
фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які
використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або
на інших, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового
характеру.

Відповідно до ч.
8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхові внески, що
перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та
застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в
розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" для відповідних платників збору.

Згідно з п. 6 ч.
2 ст. 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

В ч. 3 та ч. 4
ст. 18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в
порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків,
інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески
не поширюється податкове законодавство.

Страхові внески
до солідарної системи нараховують на суми фактичних витрат на оплату праці
(грошового забезпечення) працівників та допомоги по тимчасовій непрацездатності
(п. 1 ч. 1 ст. 19, ст. 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування").

Згідно з ч. 6 ст.
18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з
нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно до ч.
2 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється
страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до
яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування
(обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески.

Згідно звітів
позивача за квітень - грудень 2005 р. та січень - грудень 2006 р. фактичні
витрати на оплату працівників за період з 01.04.05 р. по 31.12.06 р. складають
9580,0 грн., страхові внески - 3061,24 грн. (з яких фактичні витрати на оплату
працівників за період з 01.04.05 р. по 31.12.05 р. - 2960,0 грн., страхові
внески - 956,08 грн. за ставкою 32,3%; фактичні витрати на оплату працівників
за період з 01.01.06 р. по 31.12.06 р. - 6620,0 грн., страхові внески - 2105,16
грн. за ставкою 31,8%).

Відповідно до ч.
6 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески,
нараховані на відповідних базовий звітний період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Колегія суддів
погоджується з твердженням суду першої інстанції, що страхові внески за період
з 01.04.05 р. по 31.12.06 р. в сумі 3061,24 грн. не були нараховані та сплачені
позивачем у встановлені Законом строки, що не заперечувалося і позивачем.

Відповідно до ч.
3 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" обчислення страхових внесків територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі
складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків,
звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч.
2 та ч. 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" суми страхових внесків, своєчасно не нараховані
та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, в
томи числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених ч. 3 ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю
із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені
та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні
органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного
фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Судом першої
інстанції вірно не прийняти до уваги твердження позивача про те, що останній не
є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з фонду
заробітної плати найманих працівників, оскільки дані твердження суперечать
положенням ч. 1 ст. 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" відповідно до якої, страхувальниками є роботодавці:
фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують
працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших,
передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Також суд першої
інстанції правомірно не прийняв як доказ твердження позивача, що донарахування
відповідачем страхових внесків є подвійним оподаткуванням, оскільки є
порушенням Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", зважаючи на те, що
кошти, що надходять у вигляді частини ставки єдиного податку, зараховуються на
особовий рахунок страхувальника з метою уникнення подвійного оподаткування при
сплаті страхових внесків.

Наведеної
правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні розгляду у
порядку провадження за винятковими обставинами (постанова Верховного Суду
України від 06.03.07 р. № 21-1153).

З урахуванням
наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного
висновку, що позовні вимоги СПДФО ОСОБА_1 є необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів
дійшла до висновку стосовно того, що постанова Господарського суду Полтавської
області від 23.10.07 р. по справі № 21/258 прийнята з дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
СПДФО ОСОБА_1 на постанову Господарського суду
Полтавської області від 23.10.07 р. по справі № 21/258 - залишити без
задоволення.

Постанову
Господарського суду Полтавської області від 23.10.07 р. по справі № 21/258 за
позовом СПДФО ОСОБА_1 до УПФУ в м. Комсомольську
Полтавської області про визнання нечинною вимоги про сплату боргу -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної
скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий
Ю.М. Філатов

Судді Н.С. Водолажська

М.І. Гуцал

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 28.07.2008
року.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду
Н.С. Водолажська