Справа № 22-а-8211/2008
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27
серпня 2008 року справа №
22-а-8211/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Яманко В. Г.

суддів:
Малашкевич С. А.

Горбенко
К. П.

при секретарі судового
засідання

Денисенко К. С.

за участю представників від

позивача:

ОСОБА_1 -особисто,
не з'явився

відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Ровеньківської міської ради Луганської області,
м. Ровеньки на постанову Ровеньківського міського суду Луганської
області від
10 червня 2008 року по
адміністративній справі №
2-а-141/08 (суддя Наумова І. М.) за позовом ОСОБА_1,
м. Ровеньки до
Управління праці та соціального захисту населення
Ровеньківської міської ради Луганської області,
м. Ровеньки про
визнання дій незаконними, стягнення заборгованості з щорічної
разової грошової допомоги за 2005-2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 22 травня
2008 року до Ровеньківського міського суду Луганської області з позовною заявою
(арк. справи 2-6) до Управління праці та соціального захисту населення
Ровеньківської міської ради Луганської області, м. Ровеньки (далі по тексту -
УПСЗН Ровеньківської міської ради Луганської області) про визнання дій УПСЗН
Ровеньківської міської ради Луганської області про відмову в перерахунку
щорічної разової грошової допомоги та виплати її належної різниці незаконними,
стягнення з УПСЗН Ровеньківської міської ради Луганської області заборгованості
з щорічної разової грошової допомоги за 2005-2007 роки в сумі 4725 грн. 30 коп.

Постановою Ровеньківського міського суду
Луганської області від 10 червня 2008 року (арк. справи 23-25) позовні
вимоги ОСОБА_1були задоволені. Суд першої інстанції визнав дії УПСЗН Ровеньківської міської ради
Луганської області з приводу перерахунку та виплати ОСОБА_1 щорічної
одноразової грошової допомоги незаконними, зобов'язав УПСЗН Ровеньківської
міської ради Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму
недоотриманої одноразової щорічної грошової допомоги, як учаснику бойових дій
за 2005, 2006, 2007 роки в сумі 4725 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати
постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову постанову.

Позивач під час судового розгляду заперечував проти
апеляційної скарги та просив залишити постанову першої інстанції без змін (арк.
справи 45-46).

Відповідач були належним чином повідомлені про дату, час
і місце апеляційного розгляду справи, проте не скористався своїм правом бути
присутнім під час апеляційного розгляду скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, прийняла рішення про
задоволення клопотань позивача та відповідача про розгляд апеляційної скарги
без їх участі та відповідно про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового
провадження відповідно до частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОСОБА_1, 26 жовтня 1933 року народження (арк. справи 9),
є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням (арк. справи 8).

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами та
доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), далі по тексту -
Закон № 3551-ХІІ, визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує
створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві
шанобливого ставлення до них.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3551-ХІІ до
ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники
війни. Розділом 3 цього Закону визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх
соціального захисту.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що
відповідач не виплатив йому разову грошову допомогу за 2005, 2006, 2007 роки на
загальну суму 4725 грн. 30 коп.

Згідно довідки
відповідача (арк. справи 44) ОСОБА_1, як
учаснику бойових дій було сплачено щорічну разову грошову допомогу: за 2005 рік
- у квітні 2005 року в розмірі 250 грн., за 2006 рік - у квітня 2006 року в
розмірі 250 грн., за 2007 рік - у квітня 2007 року в розмірі 280 грн.

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції станом на день виплати)
визначено, що щорічно
до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Статтею 30 Закону України "Про державний
бюджет України на 2005 рік" № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року, яка в новій редакції Закону України від 25 березня 2005 року N
2505-IV є статтею 34 того ж змісту, було встановлено, що в 2005 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється учасникам
бойових дій в розмірі 250 гривень. З огляду на те, що положення статті 30 (34)
Закону України "Про державний бюджет України на 2005 рік" Конституційним
Судом України до дійсного часу не визнані неконституційними, колегія суддів
дійшла до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав дії
відповідача неправомірними при нарахуванні та виплаті позивачу, як учаснику
бойових дій, суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2005 рік у
розмірі 250 грн. (арк. справи 44) та відповідно не правильно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

На 2006 рік дія частини п'ятої статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була зупинена в
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги інвалідам
війни згідно з Законом України "Про Державний бюджет на 2006 рік" від
20 грудня 2005 року N 3235-IV та відповідно до статті 30 цього ж закону про державний
бюджет було встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги
здійснюється учасникам бойових дій в розмірі 250 грн. Згідно довідки
відповідача (арк. справи 44) позивачу у 2006 році було виплачено 250 грн., тому
суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо визнання дій відповідача щодо
відмови в виплаті щорічної разової грошової допомоги за 2006 рік неправомірними
та стягнення з відповідача недоплаченої суми щорічної разової грошової
допомоги.

Статтею 29 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006року № 489-V встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до законів України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється учасникам бойових дій в
розмірі 270 грн.

УПСЗН Ровеньківської міської ради Луганської області
посилається на те, що згідно статті 29 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» щорічна разова допомога за 2007 рік була виплачена
позивачу у встановленому цією нормою розмірі 270 грн.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9
липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були
визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним)
стаття 29, пункт 13 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік", яким було зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12,
13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до
виконання на території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними.

За приписами абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня
2006 року (у редакції Закону України від
15 березня 2007 року N 749-V, який набрав чинності 28 березня 2007 року) для
визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого
частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з 1 квітня 2007 року застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили працездатність, в розмірі 410 грн. 06 коп. (406
грн. +1%).

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий
мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999 року передбачено, що прожитковий мінімум
застосовується для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги
сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних
виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, визначення
права на призначення соціальної допомоги.

Розмір
щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік для позивача - учасника бойових
дій повинен бути розрахований виходячи з наступного:

- відповідно до частини 1
статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004
року, в редакції станом на день виплати -26 квітня 2007 року, мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

- розмір мінімальної пенсії за
віком в період з 1 квітня 2007 року по 30 вересня 2007 року складав 410 грн. 06
коп.,

- розмір щорічної разової допомоги за 2007 рік складає 2050
грн. 30 коп. (410 грн. 06 коп. х 5),

- сума недоплаченої позивачу разової грошової допомоги за
2007 рік відповідно до вищенаведеного складає 1780 грн. 30 коп. (2050 грн. 30
коп. - 270 грн.), як і було стягнуто судом першої інстанції.

Сукупний аналіз положень норм вищезазначених законів
спростовує посилання скаржника на відсутність порядку визначення розміру
мінімальної пенсії за віком для сплати щорічної разової грошової допомоги
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
відповідно до статті 17 цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного
та місцевого бюджетів.

Управління праці та соціального захисту населення
стосовно виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни є
розпорядниками бюджетних коштів в розумінні пункту 36 частини 1 статті 2
Бюджетного кодексу України.

Пунктами 1, 3 Порядку фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N 256 з
наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок визначає механізм
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних
структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до
компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової
грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього
Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий
рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не
є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

При
вирішенні цього спору, колегією суду було враховано, що відповідно до статті 1
Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950
року, ратифікованої Законом України N
475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами внесеними Законом України від 9
лютого 2006 року N 3436-IV, кожна
фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У
параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Кечко
проти України" (заява № 63134/00) від 8 листопада 2005 року визначено, що
поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має
автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від
формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та
інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як
“майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях вказаного положення.
Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин
справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений
статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення Європейський суд з прав
людини зауважує, що в межах свободи дій
держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного
бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в
обсязі передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що
судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності
від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату
допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави,
держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення
прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно
до пункту 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не
поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю. Застосування цієї норми Цивільного кодексу України,
до правовідносин щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня
узгоджується з тим, що згідно статті 1 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» цей закон спрямований на захист
ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров'я й
активного довголіття та виконання цільових програм соціального і правового
захисту ветеранів війни.

Також, судом першої
інстанції не було вирішене питання щодо розподілу судових витрат. Частиною 1
статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо
судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати
з відповідного бюджету.

Оскільки позовні вимоги
ОСОБА_1були задоволені в повному обсязі, то суд першої інстанції, керуючись
частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, повинен був
стягнути на його користь 3 грн. 40 коп. сплаченого за квитанцією № 00133 від 22
травня 2008 року (арк. справи 1) судового збору.

Згідно частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто він повинен з'ясовувати ті
обставини чи порушення закону, у яких на думку особи, що подала скаргу, суд
першої інстанції допустив помилки; однак якщо при такому з'ясуванні буде
встановлено порушення закону, що призвели до неправильного вирішення справи,
поза межами оскарження, суд апеляційної інстанції може вийти за ці межі.

Виходячи з вищевикладеного, з врахуванням приписів
частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову з
порушенням матеріального та процесуального права, що обумовлює скасування
постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови з частковим
задоволенням позовних вимог у відповідності до норм права, застосованих при
вирішенні цього спору для забезпечення захисту прав та інтересів фізичної особи
від порушень з боку суб'єкту владних повноважень.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Ровеньківської міської ради Луганської області, м. Ровеньки на
постанову Ровеньківського міського суду Луганської області від 10 червня 2008
року по адміністративній справі № 2-а-141/08 задовольнити частково.

Постанову Ровеньківського
міського суду Луганської області від 10 червня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-141/08 за позовом ОСОБА_1, м. Ровеньки до Управління праці
та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської області,
м. Ровеньки про визнання дій незаконними, стягнення заборгованості з
щорічної разової грошової допомоги за 2005-2007 роки - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, м. Ровеньки до Управління праці
та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської
області, м. Ровеньки про визнання дій незаконними, стягнення
заборгованості з щорічної разової грошової допомоги за 2005-2007 роки
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської
області, м. Ровеньки щодо відмови листом № 3081/09 від 2 березня 2008 року в
донарахуванні та доплаті ОСОБА_1, м. Ровеньки щорічної разової грошової
допомоги в розмірі, передбаченому частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2007 рік.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Ровеньківської міської ради Луганської області, м. Ровеньки на
користь ОСОБА_1, м. Ровеньки недоотриману щорічну разову грошову допомогу до 5
травня за 2007 рік на загальну суму 1770 грн. 30 коп. за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1,
м. Ровеньки на користь ОСОБА_1, м. Ровеньки судові витрати в розмірі 3 грн. 40
коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання постанови у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови складені,
підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому
засіданні 27 серпня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в повному
обсязі.

Постанова складена в
повному обсязі та підписана колегією суддів 1 вересня 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
С.А.Малашкевич

К.П.Горбенко

З оригіналом згідно:

Суддя В.Г.Яманко