Справа № 22-а-5122/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2008 року справа
№ 22-а-5122/08

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суд у складі:

головуючого

Білак С.В.

суддів при секретарі за участі представника позивача
представника відповідача

Сухарька М.Г., Гаврищук Т.Г. Скопинської А.О. Савєнкової Ю.В. Ціоненко С.В.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань України в Центрально-Міському районі м.Макіївки

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від 31.01.2008 року

по справі

№ 2-а-152/08 /суддя Галатіна О.О./

за позовом

Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки

до

відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки

про

спонукання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.Макіївки звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з позовом до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань України в Центрально-Міському районі м.Макіївки про спонукання
вчинити певні дії.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2008 року позов
Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Макіївки до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та профзахворювань України в Центрально-Міському районі
м.Макіївки про спонукання вчинити певні дії задоволено повністю і зобов»язано
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та профзахворювань України в Центрально-Міському районі
м.Макіївки вчинити дії по підписанню акта звірки витрат по особових справах потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у
зв»язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання за період з травня 2005 року по
травень 2007 року на загальну суму 9766.86 грн.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань України в Центрально-Міському районі м.Макіївки просить
скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким
позивачу відмовити в задоволенні позовних вимог, з посиланням на невірне
застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В
обгрунтування скарги вказав, що всі витрати, пов»язані із здійсненням
пенсійного забезпечення, несе держава, яка надає забезпечення, але Фонд не є
органом держави і не відповідає за зобов»язаннями держави. Проведення
взаєморозрахунків між Фондами не передбачено.

Представник
відповідача заперечував проти доводів скарги, вважає судове рішення прийняте у
відповідності до норм чинного законодавства.

Судом
першої інстанції встановлено, що громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримували пенсію по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв»язку з
втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання з травня 2005 року по травень 2007 року на загальну
суму 9766.86 грн. Між позивачем і відповідачем складено акт звірки з травня
2005р. по травень 2007р., який відповідач відмовився підписати, посилаючись на
Угоду про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівнику
каліцтвом, професійним захворюванням або іншими ушкодженнями здоров»я, які
пов»язані із виконанням трудових обов»язків від 09.09.1994р.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Порядок
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат,
пов»язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв»язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання, передбачає здійснення
відповідних розрахунків та проведення стягнення пенсійних витрат на
централізованому рівні, тобто, між Фондом соціального страхування від нещасних
випадків та Пенсійним фондом України.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апелянта, пояснення
позивача перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

По
справі не вимагається збирання й додаткова перевірка доказів, обставини справи
судом встановлені повно й правильно, але допущено помилку в застосуванні норм
матеріального права.

Статтею 1 Основ
законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що
включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та
інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до
статті 4 Основ, в Україні залежно від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного соціального страхування:

- пенсійне
страхування;

- страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими
народженням та похованням;

- медичне
страхування;

- страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;

- страхування на
випадок безробіття.

Відносини, що
виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими
законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спори, що
виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням,
вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок
їх розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним
страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг
та матеріального забезпечення:

- пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в
тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

- пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом
4 цієї статті;

- медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;

- допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг
та матеріального забезпечення:

- профілактичні
заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним
захворюванням;

- відновлення
здоров'я та працездатності потерпілого;

- допомога по
тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

- відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків;

- пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання;

- пенсія у
зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання;

- допомога на
поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У частині 4
статті 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір
щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до
належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим,
хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до статті 25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних
випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення) Закону України “Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”, який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, встановлено, що
Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх
сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати
та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі,
документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду
соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів
страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи
надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори
щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право
звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування
щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього
Закону поширюється на таку категорію інвалідів, щодо відшкодування витрат на
виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини
2 статті 2 зазначеного Закону особи, право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством
України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування
на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного
випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право
на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою
особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом “а” статті 27 Закону України “Про пенсійне забезпечення” встановлено,
що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI (Прикінцеві положення)
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним
чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання
чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних
випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування
від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не
залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що
ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та
регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України
"Про охорону праці", які ліквідуються.

Доводи Відділення ФССНВ про поширення на спірні відносини положень Угоди
про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані
з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 9 вересня 1994 року між
частиною держав колишнього СРСР, не є обґрунтованими.

Статтею 2 цієї Угоди передбачено, що відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому
числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на
виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після
переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється
роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент
одержання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті.

Роботодавець,
відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту процитованої норми випливає, що вона регулює інші відносини, а не
ті, які є предметом спору у цій справі та пов'язані з відшкодуванням витрат
ПФУ, понесених у зв'язку з виплатою пенсій особам, які стали інвалідами
внаслідок нещасного випадку на виробництві на території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня
1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів
їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони
проживають.

Статтею 3 цієї
Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного
забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї
норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного
випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати
такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Разом з тим,
обраний у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права колегія
суддів вважає частково таким, що не відповідає змісту прав Управління ПФУ щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду
України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не врегульовує
спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним
правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від
нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в
судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про
підписання актів звірки.

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні
Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання,
які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (крім
осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно
застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди
раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством
України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування
на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків.

За наведених
обставин ухвалене судове рішення суду першої інстанції не є законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню з постановленням судового рішення про
відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207,
ст.211, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2008 року у
справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському
районі м.Макіївки до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки про спонукання вчинити певні дії
задовольнити повністю.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2008 року у справі за
позовом Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі
м.Макіївки до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки про спонукання вчинити певні дії - скасувати.

В
задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань
України в Центрально-Міському районі м.Макіївки про спонукання вчинити певні
дії відмовити повністю.

Вступна
та резолютивна частина постанови проголошена 16 травня 2008 року, в повному
обсязі постанова складена 21 травня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з моменту проголошення, а в разі складання і проголошення вступної та
резолютивної частин постанови, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий:
С.В.Білак

Судді: М.Г.Сухарьок

Т.Г.Гаврищук