Справа № 3/489
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

16 год. 18 хв.

14.08.2008 р. №
3/489

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є. при секретарі судового
засідання Яремій Г.В.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За
позовом

Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Київського обласного управління у
справах захисту прав споживачів

про

оскарження
рішення та зобов'язання вчинити дії

У
судовому засіданні 14 серпня 2008 року відповідно до пункту 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та
резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И
С П Р А В И

Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі -Позивач) звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського обласного управління
у справах захисту прав споживачів (надалі -Відповідач) про скасування постанови
Київського обласного управління у справах захисту прав споживачів від 30 травня
2007 року про накладення штрафу та закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Позивачем
було подано заяву про поновлення строку розгляду скарги на дії Київського
обласного управління у справах захисту прав споживачів у зв'язку з накладенням
адміністративного стягнення.

Ухвалою
Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2008 року було
відкрито провадження в адміністративній справі.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що Позивач вважає, що Постанова Київського обласного
управління у справах захисту прав споживачів від 30 травня 2007 року про
накладення штрафу є незаконною, оскільки, по-перше, дана перевірка проводилася
без участі власника суб'єкта господарювання, по-друге, акт перевірки був
підписаний неправомочною особою. Також Позивач в судовому засіданні зазначив, щи
сума штрафу визначена з порушенням вимог чинного законодавства в даній сфері, а
також було зазначено, що Позивача не було повідомлено про проведення комісії
стосовно накладення штрафу.

Представник
Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. В обгрунтування
заявлених заперечень на позов ним було зазначено, що перевірка з питань
дотримання чинного законодавства про захист прав споживачів проводилася на
підставі відповідного плану та направлення. Оскільки в ході перевірки були
встановлені певні порушення приписів чинного законодавства, то перевіряючим
органом було винесено Постанову Київського обласного управління у справах
захисту прав споживачів від 30 травня 2007 року про накладення штрафу, яка є
законною та відповідає встановленим чинним законодавствои приписам.

Розглянувши
подані документи і матеріали та заслухавши пояснення Позивачки та представника
Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста
Києва,-

В С Т А Н О В И В

Згідно
з Планом роботи Київського обласного
управління у справах захисту прав споживачів на ІІ квартал 2007 року та
направлення на право проведення перевірки
№ 722 від 15 травня 2007 року Київським обласним управлінням у справах
захисту прав споживачів було проведено
перевірку з питань дотримання чинного законодавства про захист прав споживачів діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1.

Як
випливає з пояснень представника Відповідача в судовому засіданні, направлення
і посвідчення на перевірку були надані продавцю ОСОБА_2для ознайомлення перед
початком перевірки.

На
час проведення перевірки в реалізації знаходилися непродовольчі товари, які
були перевірені на відповідність вимогам чинного законодавства України.

Як
підтверджується наявною в матеріалах справи копією Акту перевірки дотримання
законодавства про захист прав споживачів № 001177 від 15 травня 2007 року при
контрольно-вибірковому інспектуванні товару встановлено реалізацію товару без
маркування виробника (невідповідність вимогам ГОСТ 28390-89) без доступної,
достовірної та своєчасної інформації про товар, дату виготовлення, назву
каміння про матеріали, про виробника, його місцезнаходження, про сертифікацію.

Як
підтверджується наявною в матеріалах справи копією пояснень до акту № 0001176
від 15 травня 2007 року., представником суб'єкта господарювання (продавцем
ОСОБА_2) були надані пояснення щодо виявлених порушень та було підписано акт
перевірки без зазначень зауважень до перевіряючого. В акті продавцем ОСОБА_2
було зазначено, що „порушення, зазначені в акті, будуть усунені”.

Як
підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення Київського
обласного управління у справах захисту прав споживачів № 001113 від 15 травня
2007 року, Позивач була повідомлена про час та дату розгляду справи про
накладення стягнення.

Повідомленням
Київського обласного управління у справах захисту прав споживачів № 001082 від 15 травня 2007 року Позивач була
повідомлена про необхідність її явки 30 травня 2007 року з 11:00 до 17:00 год
до управління. Також в даному повідомленні зазначалося, що в разі неявки
Позивача справа буде розглядатися без
неї.

Оскільки
Позивачем не було подано до управління письмового клопотання про відкладення
розгляду справи, то, виходячи з матеріалів справи та зафіксованих в акті
перевірки № 001177 від 15 травня 2007 року порушень, 30 травня 2007 року
Київським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів була винесена
Постанова про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України „Про
захист прав споживачів” № 1208 від 30 травня 2007 року. В резолютивній частині
постанови було зазначено : „за реалізацію товарів без необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації про товар, товарів, які не відповідали
вимогам МД застосувати до ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 2148,70 грн. (дві тисячі
сто сорок вісім гривень 70 коп.)” та постанову по справі про адміністративне
правопорушення № 1356 з накладанням штрафу у розмірі 170,00 грн. на ОСОБА_2

Як
випливає із наявної в матеріалах справи копії Списку згрупованих рекомендованих
відправлень, що пересилаються в межах України № 260/6 , ОСОБА_1 надсилалася
поштова кореспонденція 01 червня 2007 року.

Відповідно
до статті 2 Закону України „Про захист прав споживачів” законодавство про
захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять
положення про захист прав споживачів.

Згідно
з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону споживачі під час придбання, замовлення
або використання продукції, яка реалізується на території України, для
задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну,
достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість,
асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Частиною
3 статті 5 Закону встановлено, що захист прав споживачів здійснюють спеціально
уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки
Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють
державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди.

Відповідно
до частини 1 статті 6 Закону продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний
передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про
цю продукцію.

Статтею
15 Закону передбачено, що споживач має право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує
можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана
споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація
про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити:
1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за
якими вони реалізуються; 2) найменування нормативних документів, вимогам яких
повинна відповідати вітчизняна продукція; 3) дані про основні властивості
продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік
використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів,
а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 4) відомості про
вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими
актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність
у її складі генетично модифікованих компонентів; 6) дані про ціну (тариф),
умови та правила придбання продукції; 7) дату виготовлення; 8) відомості про
умови зберігання; 9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); 10) правила
та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності
(строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій;

12)
найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і
підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача,
а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Стосовно продукції, яка
підлягає обов'язковій сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація
про її сертифікацію. Стосовно продукції, яка за певних умов може бути
небезпечною для життя, здоров'я споживача та його майна, навколишнього
природного середовища, виробник (виконавець, продавець) зобов'язаний довести до
відома споживача інформацію про таку продукцію і можливі наслідки її споживання
(використання). Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із
законодавством про мови. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті,
доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у
супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих
видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію
може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача
доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Відповідно
до пункту 7 частини 1 статті 23 Закону у разі порушення законодавства про
захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших
видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть
відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості
одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але
не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий
облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Відповідно
до пунктів 2, 12, 13 частини 1 статті 26 Закону спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його
територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та
Севастополі здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про
захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту
прав споживачів і мають право перевіряти у суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил
торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно
до законодавства будь-які виробничі, складські, торговельні та інші приміщення
цих суб'єктів; накладати на винних осіб у випадках, передбачених
законодавством, адміністративні стягнення; накладати на суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства,
стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно
до пункту 1.3 Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил
торгівлі та надання послуг, затвердженого Наказом Державного комітету України з
питань технічного регулювання та споживчої політики від 25 жовтня 2006 року N
311 Перевірки діяльності суб'єктів господарювання проводяться з метою контролю
стану дотримання ними вимог законодавства про захист прав споживачів щодо
якості та безпеки продукції, правил торгівлі та послуг, надання споживачам
необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію.

Органи
у справах захисту прав споживачів здійснюють державний контроль стану
дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства про захист прав
споживачів шляхом проведення планових та позапланових перевірок. Планові
перевірки проводяться посадовими особами на підставі річного або квартального
плану роботи Держспоживстандарту України, його територіальних органів у справах
захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та
Севастополі (далі - органи у справах захисту прав споживачів) та в межах
відповідного переліку питань для здійснення планових заходів, які
затверджуються у встановленому законодавством порядку.

Згідно
з пунктом 2.1 Порядку перед початком
перевірки суб'єкта господарювання посадові особи, які проводять перевірку,
представляються, пред'являють керівнику суб'єкта господарювання або особі, яка
здійснює реалізацію продукції, посвідчення (направлення) та службове
посвідчення, що засвідчує посадову особу, і надають суб'єкту господарювання
копію направлення на перевірку, а також інформують цих осіб про мету перевірки.

Відповідно
до пункту 2.6 Порядку перевірки проводяться посадовими особами на підставі
наказу відповідного органу у справах захисту прав споживачів, який має містити
найменування суб'єкта господарювання, щодо якого здійснюватиметься захід, та
предмет перевірки.

Пунктом
3.1 Порядку за результатами проведеної перевірки посадовими особами, у разі
виявлення порушень вимог законодавства, складається акт, який повинен містити
такі відомості: дату складення акта; тип перевірки (планова або позапланова);
предмет перевірки; найменування органу у справах захисту прав споживачів, а
також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила
перевірку; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювалась перевірка.

Згідно
з пунктом 3.9 Порядку Представник суб'єкта господарювання (керівник, особа, яка
його заміщає, а в разі їх відсутності - особа, яка реалізує продукцію) має
право під час підписання акта письмово надати свої пояснення, зауваження або
заперечення до акта, які є його невід'ємною частиною. У разі відмови підписати
акт посадова особа територіального органу, яка проводила перевірку, робить запис
в акті про те, що зазначена особа ознайомлена із змістом акта і від його
підпису відмовилася.

Відповідно
до пункту 2 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення
законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 серпня 2002 р. N 1177 відповідно до статті 23 Закону
України "Про захист прав споживачів" на суб'єктів господарської
діяльності накладається стягнення у вигляді штрафу за відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної інформації про товар, роботу, послугу - у
розмірі 30 відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі якщо законодавством суб'єкт господарської діяльності
звільнений від ведення обов'язкового обліку доходів і витрат, - у розмірі п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно
з пунктом 4 Положення рішення про накладення штрафів приймається на підставі
відповідних актів перевірки суб'єкта господарської діяльності та інших
матеріалів, пов'язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у
пункті 2 цього Положення, і оформляється постановою за формою, що
встановлюється Держстандартом. Питання про накладення штрафу розглядається за
участю представника суб'єкта господарської діяльності. У разі його відсутності
справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне
повідомлення суб'єкта господарської діяльності про місце і час розгляду справи
від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Посилання
Позивача на ДСТУ 3527-97 є необґрунтованим, оскільки Закон України «Про захист
прав споживачів» має вищу юридичну силу.

Відповідно до частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Суд
звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають
підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно
до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: …(3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Цей
критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на
обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що
мають значення у конкретній ситуації. Суд вважає, що для цього Відповідач
повинен ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають значення для
правильного вирішення конкретного питання.

На думку Суду, під рішеннями суб'єкта
владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства
України необхідно розуміти також і правові акти індивідуальної дії, тобто
рішення, дія яких поширюється на конкретних осіб або як стосуються конкретної
ситуації, і які є актом одноразового, як у випадку з Позивачем, застосування
норм права.

Частиною
1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд
і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві посилання Позивача є необґрунтованими, та відповідно такими, що
не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 6, 7, 17, 94, 99, 100, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В

В
задоволенні адміністративного позову -відмовити повністю.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є. Блажівська