Справа № 4/439
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2008-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

20.08.2008 р.
№ 4/439

За
позовом

ОСОБА_1

До

Управління
пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва

Про

визнання
дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок підвищення до пенсії

Суддя Вовк
П.В.

Секретар судового засідання Голод В.С.

Представники:

Від
позивача

ОСОБА_1

Від
відповідача

ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1
(надалі Позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з
позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі
м. Києва про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок
підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком з 2006 по 2007 (з
урахуванням уточнення позовних вимог у судовому засіданні 11.08.2008).

Ухвалою
Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.06.2008 відкрито провадження в
адміністративній справі № 4/439.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що Позивач є пенсіонером, має статус дитини війни і
відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»від
18.07.2004 №2195-ІУ (надалі Закон №2195-ІУ) має право на підвищення пенсії на
30% мінімальної пенсії за віком. Однак, перерахунок пенсії Позивача відповідно
до Закону №2195-ІУ зроблений не був. Позивач звертався до Відповідача з заявою
про перерахунок пенсії, Відповідач відмовив в перерахунку пенсії.

Відповідач
просить суд відмовити в задоволені позову оскільки законодавством не
врегульований механізм розрахунку мінімальної пенсії за віком та виплати
підвищення до пенсії дітям війни.

Дослідивши
матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
(надалі Позивач) народилася 17 березня 1935 року, має статус дитини війни, що
підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 від 18 серпня 2004 року.

Згідно
із ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»від 18.07.2004
№2195-ІУ (надалі Закон №2195-ІУ) дитиною війни є особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

Статтею
6 Закону №2195-ІУ зазначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Закон
№2195-ІУ набув чинності з 01.01.2006.

Відповідач
не заперечує того факту, що Позивач є дитиною війни і має право на отримання
відповідного підвищення до пенсії.

Згідно
з Положенням «Про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і
районах у містах»затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України
від 30 квітня 2002 р. № 8-2 управління виконує функції з забезпечення
додержання підприємствами, установами, організаціями та громадянами актів
законодавства про пенсійне забезпечення; призначає (здійснює перерахунок) і
виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці,
допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства; у
межах своєї компетенції розглядає звернення, заяви та скарги підприємств,
установ, організацій і громадян з питань діяльності Фонду.

Дію
ст. 6 Закону №2195-ІУ було зупинено на 2006 рік згідно п. 17 ст. 77 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік»№3235-ІV від 20.12.2005 (надалі Закон №3235-ІV),
який набув чинності з 01.01.2006.

Однак,
Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2006 рік"»від 19.01.2006
№3367-ІУ (надалі Закон №3367-ІУ), який набрав чинності з 01.04.2006, п.
17 статті 77 було виключено, тобто відновлено дію ст. 6 Закону №2195-ІУ. Статтю
110 Закону №3235-ІV було викладено в новій редакції відповідно до якої пільги
дітям війни, передбачені статтею 6 Закону №2195-ІУ, - запроваджуються у 2006
році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної
Ради України з питань бюджету.

Отже,
з моменту набрання чинності Закону
№3367-ІУ, тобто з 01.04.2006, право Позивача, на отримання підвищення до пенсії
було пов`язане з виконанням Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік».

Однак,
Кабінет Міністрів України у 2006 році, за результатами виконання бюджету
України на 2006 рік, не визначив відповідний порядок, за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Таким
чином, у суду немає підстав для задоволення позовних вимог в частині підвищення
до пенсії за 2006 рік.

Щодо
виплати підвищення пенсії дітям війни за 2007 рік.

Пунктом
12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»№489-V від 19.12.2006 (надалі Закон №489-V) також
було зупинено дію статті 6 Закону №2195-ІУ на 2007 рік, та відповідно до ст.
111 Закону №489-V - у 2007 році
підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6
Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується
особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у
розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Проте,
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (у справі №
1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36,
частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей
98, 101, 103, 111 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007
рік”(справа про соціальні гарантії громадян) зупинення дії статті 6 на 2007
рік, передбачене пунктом 12 статті 71 та положення ст. 111 Закону України від
19.12.2006 р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним).

Відповідно
до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто,
у відповідності до приписів Основного Закону саме з 09.07.2007 втрачає чинність
норма щодо зупинення дії ст. 6 №2195-ІV на 2007 рік, і відповідно з 09.07.2007
підлягає нарахуванню та виплаті підвищення до пенсії Позивачу у відповідності
до вимог ст. 6 №2195-ІV, тобто у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Суд
звертає увагу, що Законом №2195-ІУ для визначення розміру підвищення до пенсії
застосовується мінімальна пенсія за віком, при цьому судом відзначається, що її
визначення регулюється виключно Законом України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 № 1058-ІУ (надалі Закон № 1058-ІУ)

Згідно
ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІУ мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного
законом.

Частиною
3 ст. 28 Закону №1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

При
цьому, ч. 2 ст. 5 Закону №1058-IV зазначено, що виключно цим Законом
визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституцією
України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.
19).

Отже,
у суду відсутні підстави для застосування мінімального розміру пенсії за віком
визначеного Законом №1058-IV для визначення розміру підвищення до пенсії
передбаченого ст. 6 Закону №2195-ІУ, оскільки законодавцем прямо передбачено
заборону для застосування аналогії закону, тобто обмеження щодо регулювання
інших правовідносин, що не належать до сфері дії Закону №1058-IV його нормою.

Частиною
3 ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати
рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд
звертає увагу, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні гарантії»до числа основних державних соціальних
гарантій відноситься мінімальний розмір пенсії за віком; основні державні
соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими
від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Однак, така норма закону не
дає права стверджувати, що у будь-якому випадку мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму, а відповідно і не встановлює конкретного
розміру.

Заперечуючи
проти позову Відповідач посилається на ті обставини, що не врегульовано в
законодавчому порядку розмір мінімальної пенсії за віком, який необхідно
застосовувати для обчислення пенсії особам, які підпадають під дію Закону
№2195-ІУ.

Однак,
в той же час, на думку суду, це не може бути підставою для порушення прав
громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії,
яка прямо передбачена законом.

Правовідносини,
що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії
основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє
державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає
механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та
інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home
Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності
означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання,
взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті,
який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу
пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що
держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання
відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили
певну концепцію, в даному випадку це державна соціальна підтримка дітей війни,
така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони
відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без
завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом
публічної влади такої політики чи поведінки.

Як
зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це
умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини,
необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини -
це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його
множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних
одиницях виміру.

Звуження
змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик
можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто
якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола
суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких
інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх
кількісної характеристики.

Враховуючи
те, що Позивач є дитиною війни, він наділений державою певним правовим
статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального
захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши
дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе
публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є
дітьми війни.

Тобто,
між Позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері
життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави
забезпечити соціальний захист дітей війни.

Відповідно
до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і
не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно
до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно
до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Враховуючи
вищенаведене, суд прийшов до висновку, що Відповідачем не доведено
правомірність його бездіяльності, яка полягає у невиплаті Позивачу підвищення
до пенсії, встановленого ст. 6 Закону №2195-ІV з 09.07.2007.

За
таких обставин, вимоги Позивача є частково обґрунтованими та підлягають
задоволенню в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії з 09.07.2007.

Відповідно
до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково,
судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене, складність
вирахувати співвідношення задоволених та відмовлених позовних вимог, а також
незначний розмір сплаченого судового збору, суд приходить до висновку, що
судові витрати стягненню з державного бюджету не підлягають.

Керуючись
ст.ст. 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність
Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо
нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 до 31.12.2007 відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№2195-ІV.

3. Зобов'язати Управління пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м. Києва виплатити ОСОБА_1 підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 до 31.12.2007
відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№2195-ІV.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

П.В.Вовк