Справа № 22-а-3046/2008
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2008-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2008 року м.Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого - судді Шавеля Р.М.,

суддів Пліша М.А.
та Заверухи О.Б.,

при секретарі - Романишин О.Р.,

з участю осіб, які взяли участь у справі:

позивача - ОСОБА_1,

пред-ка відповідача - Мержука В.П.,
довіреність № 3/2008 від 21.01.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької обл. від 30.10.2007р.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ /МВС/
України в Хмельницькій обл. про нарахування та стягнення надбавки за вислугу
років та надбавки на очікувану пенсію, -

в с т а н о в и л а:

04.09.2006р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом,
у якому просить зобов'язати Шепетівську виправну колонію № 98 нарахувати
надбавку за вислугу років за період з 01.01.1993р. по 01.03.1995р.; доплату від
суми пенсії, яка могла бути нарахована за період з 01.01.1993р. по
01.03.1995р.; стягнути з відповідача на його користь донараховане грошове
забезпечення із врахуванням індексів споживчих цін з лютого 1993 року по
березень 2006 року; всього на загальну суму 5670 грн. 54 коп. (а.с.2-6).

Ухвалою суду від 17.11.2006р. проведена заміна первісного відповідача
Шепетівської виправної колонії № 98 на належного відповідача Управління МВС
України в Хмельницькій обл. (а.с.4).

Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької обл. від
30.10.2007р. у задоволенні заявленого позову відмовлено за безпідставністю
(а.с.150-153).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив
позивач ОСОБА_1, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для
справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм
матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти
нову постанову, якою заявлений позов задоволити (а.с.161-164, 176-177).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача на підтримання поданої апеляційної
скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 з липня
1974р по жовтень 1979р. був студентом Білоруського політехнічного інституту, з
01.11.1979р. відповідно до наказу начальника Управління МВС України в
Хмельницькій обл. № 217 від 30.10.1979р. прийнятий на службу в установу МХ-324/98
(на даний час - Шепетівська виправна колонія № 98) (а.с.31-33).

Відповідно до довідки, наданої Шепетівською виправною колонією № 98,
ОСОБА_1 в період з січня 1993 по березень 1995р. щомісячна доплата від суми
пенсії, яка могла бути нарахована, встановлена не була, сума його грошового
утримання визначалась з урахуванням посадового окладу, звання, вислуги років,
премій, компенсацій і нічних (а.с.30).

Згідно п.3 постанови КМ України № 257 від 02.04.1993р. «Про умови оплати
праці працівників органів внутрішніх справ», яка на момент виникнення спірних
правовідносин була чинною, керівникам органів внутрішніх справ було надано
право, в межах асигнувань, виділених на утримання цих органів, установлювати
особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію за вислугу
років згідно з чинним законодавством і залишені за їх згодою в інтересах справи
на службі, щомісячну доплату у розмірі від 25 до 50 процентів від суми пенсії,
яка могла бути їм нарахована.

Відповідно до п.2 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992р. «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» до вислуги років
при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» додатково зараховується час їхнього навчання у
цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після
закінчення яких присвоюється офіцерське звання, із розрахунку - один рік за
шість місяців.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про
те, що позивач, обіймаючи посаду старшого інженера енерго-механічного відділу
установи МХ 324/98 в період з 01.01.1993р. по березень 1995р., не мав права на
щомісячну доплату в розмірі 50 відсотків від суми пенсії, яка могла бути
нарахована, в зв'язку з тим, що у вказаний період права на пенсію не отримав,
так як вислуга в календарному обчисленні станом на 01.01.1993р. складала 16
років 8 місяців, а тому така на законних підставах визначена йому не була.

Наведений висновок також стверджується п.64 «а» Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української
РСР, згідно якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком -
при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім
того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу,
які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до
досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше,
а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги
років.

Також судом правильно підкреслено те, що проходження служби рядового і
начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ, до складу якого,
на момент виникнення спірних питань відносився і позивач, не регулюється КЗпП
України, а регламентується виключно законодавством про ці органи; правомірно
відхилені доводи позивача про те, що про порушення свого права він дізнався
лише в березні 2006р.

Хибними слід вважати покликання ОСОБА_1 на те, що він на даний час
перебуває в трудових відносинах з Шепетівською виправною колонією № 98, так як
йому не вручена трудова книжка, у нього в користуванні до цього часу
знаходиться службове посвідчення, в зв'язку з чим отримує грошове утримання, а
факт отримання пенсії заперечує, оскільки такі свого підтвердження під час
розгляду справи не знайшли.

Між тим, під час розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що трудова
книжка позивача знаходиться в установі, так як останній відмовляється її
забрати; строк дії службового посвідчення ОСОБА_1 закінчився 17.04.1999р.;
згідно матеріалів пенсійної справи (а.с.91-127) ОСОБА_1 з 14.09.1995р.
звільнений в запас за віком, а з 12.10.1995р. йому визначена та регулярно
виплачується пенсія, яка відповідно до послідуючих нормативних актів
неодноразово перераховувалась.

Окрім цього, для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено
інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачем не було надано належних доказів того, що саме 14.03.2006р. він
довідався про порушення його права. Так, відповідно до висновку про віддалення
дня звільнення з органів внутрішніх справ, затвердженого 04.12.1995р.
(а.с.105-106), слідує, що позивач ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення з
органів внутрішніх справ на пенсію за віком 29.06.1995р. і в подальшому
наполягав на негайному звільненні. Звідси позивач достовірно знав, про те, що
він звільнений з органів внутрішніх справ і щомісячно отримує не грошове
утримання, а пенсію.

Таким чином, позивач тривалий час в законному порядку за захистом
порушеного права не звертався, хоча не був позбавлений такої можливості,
оскільки судом не здобуто жодних підстав, які б вказували на поважні причини
пропуску строку для звернення до суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає
і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206,
254, 264 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 30.10.2007р. залишити без задоволення, а згадану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного
місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Шавель
Р.М.

Судді: Пліш
М.А.

Заверуха О.Б.