Справа № 2-3096/2007
Суддя: Разумовська О.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-3096/2007р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2008 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді Разумовської О.Г., при секретарі Колісниченко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1
до державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області про визнання противоправною постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та її скасування,

В С Т А Н О В И В
:

07.04.2008р.
ОСОБА_1
звернулась до суду з адміністративним позовом до державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області (далі Інспекція праці) про визнання противоправною постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та її скасування.

В своєму позові позивач вказала, що Інспекцією праці 26.03.2008р. була винесена постанова відносно ПП «Гравілат», виконавчим директором якого вона є, про накладення штрафу за ст.188-6 КУпАП за порушення трудового законодавства. З даною постановою позивач не згодна, оскільки вона винесена протиправно, тому що відсутні будь-які винні дії чи бездіяльність за які передбачена адміністративна відповідальність. За цих підстав, просила визнати постанову противоправною та скасувати її.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, обставини, викладені в позові, підтвердила, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала мотивуючи тим, що наказом власник ПП «Гравілат» Романюк Н.М. призначив
ОСОБА_1
на посаду виконавчого директора, якій відповідно до ст..21 КЗпП України повинна нараховуватись та виплачуватись заробітна плата. Однак останній заробітна плата не нараховується та не виплачується, чим порушено ст..115 КЗпП України. Крім цього виконавчим директором не ведеться достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці, чим було порушено ч.2 ст.30 ЗУ «Про оплату праці». На підставі цього був винесений припис про усунення вказаних порушень, які не були усунені, у зв»язку з чим була винесена постанова про накладення штрафу, яка відповідає нормам матеріального права. На підставі цього просила залишити позовну заяву без задоволення.

Заслухавши
думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні,
що
25.01.2008 року на приватному підприємстві «Гравілат» була проведена планова перевірка територіальною державною інспекцією праці дотримання законодавства про працю, на підставі якої у відношенні виконавчого директора
ОСОБА_1
(позивача по справі) було складено припис №14-01-069/0027 від 25.01.2008р. Даним приписом було приписано забезпечити ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці відповідно до вимог ч.2 ст.30 ЗУ «Про оплату праці». Крім цього виплату заробітної плати привести у відповідність до вимог ч.1 ст.115 КЗпП України у термін до 25.02.2008р.

Вказаний вище припис виконано не було. На підставі чого на ПП «Гравілат» інспекцією праці 27.03.2008 року була проведена повторна перевірка якою були виявлені ті ж самі порушення законодавства про працю та винесена постанова за № 14-01-069/007 від 26.03.2008р. про накладення на
ОСОБА_1
адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 204 грн. за ст.188-6 КУпАП за порушення трудового законодавства.

Однак з такими висновками суд погодитися не може з наступних підстав.

Стаття 188-6 КпАП України передбачає, що накладення штрафних санкцій можливе лише при невиконанні законних вимог посадових осіб органів щодо усунень порушень законодавства про працю.

Наказом №17 від 01.07.2007р.
ОСОБА_1
була прийнята на посаду виконавчого директора ПП «Гравілат».

Згідно якого на неї були покладені повноваження щодо виконання обов'язків, в які не входило ведення обліку витрат на виплату заробітної плати та її нарахування і виплата.

Згідно ст.31 КЗпП України забороняється вимагати виконувати роботу яка не передбачена договором.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений орган повинен повідомляти своїм працівникам про розмір та вести достовірний облік таких виплат, стосовно строків виплати. Але на даному підприємстві у
ОСОБА_1
немає працівників у підпорядкуванні. Вона є тільки уповноваженою особою на ПП «Гравілат», призначеною власником.

У статті 115 КЗпП України, яка передбачає строки виплати заробітної плати, також йде річ про гарантії працівників.

Згідно ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена у грошовому еквіваленті, яку за трудовим договором власник, або уповноважений орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ст.4 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що джерелами коштів на оплату праці працівників є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок господарської діяльності.

На момент прийняття на роботу
ОСОБА_1
, підприємство не вело господарську діяльність, бо для цього повинні бути оформлені дозвільні документи. У зв'язку з чим вона відмовилася від нарахування та виплати заробітної плати до початку ведення господарської діяльності. Відмова була подана у вигляді заяви. Згідно законодавства про працю у
ОСОБА_1
є право на отримання заробітної плати, але це право, а не обов'язок. А тому питання отримання чи відмови в отриманні заробітної плати - це особисте право.

Таким чином, вище зазначені норми не можуть бути застосовані у відношенні
ОСОБА_1
, оскільки в даному випадку відсутні будь-які винні дії чи бездіяльність, за які передбачена адміністративна відповідальність, згідно ст. 9 КпАП України.

Всі документи, а саме, наказ про прийняття на роботу, заяву про відмову від нарахування та отримання заробітної плати до початку ведення господарської діяльності, звіт до податкового органу за 2007 рік, в якому зазначено, що підприємство господарську діяльність не веде, були надані у період проведення перевірки Інспекції праці. Але незважаючи на це, посадовою особою було складено акт, в якому зазначено, що
ОСОБА_1
порушує вимоги ст.115 КЗпП України - щодо не виплати особі заробітної плати та ч.2 ст.30 Про оплату праці» - щодо відсутності обліку витрат на оплату праці.

На підставі вище викладеного, суд важчає, що позов заявлено обґрунтовано та таким, що підлягає задоволенню. У зв’язку з чим суд вважає за необхідне визнати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу – протиправною та її скасувати.

Твердження представника відповідача у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, доказів не надано.

Керуючись ст. ст.7-12,86,158-163,167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги
ОСОБА_1
– задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову
№14-01-069/0007 від 26.03.2008р. Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Територіальної державної інспекції праці у Миколаївської області
про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу
у розмірі 204 грн. відповідно до ст..188-6 КпАП України за порушення ч.2 ст.30 ЗУ « Про оплату праці» та ст.115 КЗпП України.

Постанова набирає чинності через 10 днів з моменту її проголошення. Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва в строк та порядок, передбачений ст.186 КАС України.

Головуючий-суддя: О.Г. Разумовська