Справа № 22-а-6954/2008
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2008-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
в суді першої інстанції - Перегінець Л.В.
Рядок статзвіту № 49
міський суд Івано-Франківської області, № 2а-340/08 Справа №
22-а-6954/08 Доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
липня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Заверухи О.Б.,

суддів: Пліш М.А., Шавеля Р.М.,

при секретарі Ступницькій Г.Я.,

з участю осіб, які беруть участь у справі:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - Муц Є.Г., довіреність № 2301/06 від 25.12.2007
р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Івано-Франківського міськрайонного суду Івано-Франківської області
від 4 березня 2008 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання
незаконною відмови у призначенні пенсії та зобов'язання призначити та
нарахувати пенсію, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську про визнання незаконною відмови у призначенні пенсії та
зобов'язання призначити та нарахувати пенсію.

В обґрунтування позову зазначав
про те, що пропрацював в органах
державної влади та місцевого самоврядування більше 10 років на посадах, які дають йому право на
отримання пенсії відповідно до Законів України «Про службу в органах місцевого
самоврядування» та «Про державну
службу». Крім того, у період з 20.04.1966р. по 24.12.1968р. проходив військову строкову службу, в тому числі з
21.08.1968р. по 24.12.1968р. брав участь у бойових діях на території Республіки Чехословаччина і згідно ст. 16
Закону України «Про пенсійне забезпечення»
має право на достроковий вихід на пенсію у віці 55 років як військовослужбовець
і учасник бойових дій. Проте, коли він звернувся із заявою про призначення пенсії до Управління пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську, відповідач своїм розпорядженням №5131 від
07.03.2003 року відмовив йому у цьому, посилаючись
на відсутність достатнього пенсійного віку для виходу на пенсію державного службовця. Дане розпорядження вважає
незаконним. Просив суд постановити рішення
яким позов задовольнити.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської області від 4 березня 2008 року в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську про визнання незаконною відмови у призначенні пенсії та
зобов'язання призначити та нарахувати пенсію відмовлено.

Зазначена постанова мотивована
тим, що на момент звернення
позивача із заявою про призначення пенсії державного
службовця, він не досяг встановленого Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» граничного віку
перебування на державній службі. Відповідно,
підстави для призначення йому пенсії за згаданим законом у органі пенсійного фонду були відсутні.

Суд першої інстанції також вважає
необґрунтованим твердження позивача щодо застосування в цьому випадку ст. 16
Закону України «Про пенсійне забезпечення» за наявності статусу учасника
бойових дій, оскільки дана норма передбачає право на отримання пенсії за віком
визначеному колу осіб.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду в якій просить скасувати оскаржувану постанову і
прийняти нову якою задовольнити його позов.

Апеляційну скаргу мотивує тим,
що судом першої інстанції не
вірно витлумачено законодавство,
що регулює спірні відносини, висновки суду не відповідають обставинам справи та зібраним доказам. Відповідно до ст. 14 Конституції України кожен
громадянин має право на соціальний
захист, в т.ч. у старості. Пункт 6 ст. 92 Конституції України передбачає, що
виключно законами України
визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Зазначає, що на час виникнення спірних
відносин чинною була ч.7 ст. 21, якою
встановлено , що пенсійне забезпечення посадових
осіб місцевого самоврядування здійснюється у порядку визначеному законодавством України про державну
службу. Зміни до даного закону
законодавцем вперше внесені 19.06.2003 року. Тобто, на момент призначення
йому пенсії 28.10.2002 року він вправі був посилатись на Закон України «Про державну службу» щодо права на
призначення пенсії по досягненні пенсійного віку, в т.ч. і пільгового. Посилання суду, на те, що ч.9 ст. 21 Закону України
"Про службу в органах місцевого
самоврядування" виключається призначення йому пенсії з 55 років, оскільки правом на одержання пенсії
користуються особи, які досягли
встановленого цим законом граничного терміну перебування на службі, віку та необхідного трудового стажу є не
вірним. Дана ч.9 ст. 21 вказаного
Закону не заперечує його права на призначення
пенсії на пільгових умовах, як посадовій особі органів місцевого самоврядування.
Судом спотворено витлумачено зміст цієї статті, адже саме ст. 18 Закону визначено поняття терміну
перебування на службі (тобто допустимого
часу професійної діяльності на службі), віку, як категорії тривалості
життя особи. На підтвердження
цього посилається на рішення
Конституційного Суду України від 16.10.2007 року (справа №2-16/2007 рік
про граничний вік перебування на державній
службі та на службі в органах місцевого самоврядування). Вважає, що в
його випадку слід застосовувати ст. 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно якого він має право
на призначення пенсії з 55 років і як посадова особа місцевого
самоврядування.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав, покликавшись на обставини, які в ній
викладені.

Представник Управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську Муц Є.Г. в судовому засіданні апеляційну скаргу
заперечив, вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою,
просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду, пояснення позивача та представника
відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 20.04.1966р. по
24.12.1968р. позивач проходив військову строкову службу, в тому числі з 21.08.1968р. по 24.12,1968р.
брав участь у бойових діях на території
Республіки Чехословаччина та має статус учасника бойових дій (а.с. 5-7).

З
1995 року позивач працював на різних посадах в органах державної влади та
місцевого самоврядування набувши статус державного
службовця (а.с. 9-16).

26.10.2002 року ОСОБА_1 звільнений з
останнього місця роботи - управління освіти
Івано-Франківського міськвиконкому з посади заступника начальника управління з економічних питань у зв'язку з
досягненням пенсійного віку та у зв'язку з досягненням віку перебування на службі в органах
місцевого самоврядування - ст. 38 КЗпП
України, ст. 18 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування». Тоді ж, за
наявності 55 років та маючи загальний трудовий стаж 36 років та 4 місяці, з яких стаж роботи на
державній службі та в органах місцевого самоврядування становив більше 10 років, звернувся до пенсійного
фонду про призначення пенсії відповідно до ст. 37
Закону України «Про державну службу» та ст. 21 Закону України «Про службу в
органах місцевого самоврядування».

Розпорядженням УПФ України в м.
Івано-Франківську № 5131 від 07.03.2003 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії державного
службовця у зв'язку з недосягненням граничного
віку служби в органах місцевого самоврядування (а.с. 3).

Статтею 37 Закону України «Про державну
службу» передбачено право на пенсію державного службовця
для осіб, які досягли пенсійного віку, в тому числі й пільгового за наявності загального трудового стажу для
чоловіків не менш як 25 років, у тому числі стажу державної служби - не менш як 10 років на момент виходу на пенсію.

Статтею 16 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» надано право на достроковий
вихід на пенсію за віком чоловікам після досягнення 55 років та за наявності стажу роботи не менш як 25
років із числа військовослужбовців, які брали участь у бойових діях.

Колегія суддів погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що правовий статус посадових осіб органу
місцевого самоврядування регулюється Законом України
«Про службу в
органах місцевого самоврядування», який є спеціальним щодо зазначених осіб.

Частиною 7 ст. 21 Закону України «Про
службу в органах місцевого самоврядування»,
в редакції, що була чинною на момент виникненні спірних відносин, встановлено, що пенсійне
забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування
здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу, а частиною 9 цієї ж статті (в тій же
редакції Закону) визначено, що правом на
одержання пенсії користуються особи, які досягли встановленого цим Законом граничного терміну перебування на службі в
органах місцевого самоврядування,
віку та за наявності загального трудового стажу для чоловіків не менше 25
років, у тому числі стажу служби в органах місцевого самоврядування чи
державної служби - не менше 10 років.
Граничний вік перебування на службі в органах місцевого самоврядування
визначено ч.1 ст. 18 цього Закону і становить для чоловіків 60 років.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскільки вказаним Законом на момент звернення позивача про призначення пенсії
не передбачалось зменшення пенсійного віку для посадових осіб органів місцевого
самоврядування, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що
застосування ст. 37 Закону України «Про державну службу» та ст. 16 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», на які посилається позивач, є не вірним, а
відтак, відмова Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську у
призначенні та нарахуванні позивачу пенсії є законною та обґрунтованою.

З огляду на викладене,
колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування
немає.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Івано-Франківського міськрайонного суду Івано-Франківської області
від 4 березня 2008 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання
незаконною відмови у призначенні пенсії та зобов'язання призначити та
нарахувати пенсію залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 4 березня 2008 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця з дня
набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Головуючий: О.Б.
Заверуха

Судді: М.А.
Пліш

Р.М.
Шавель