Справа № 5/34
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2008-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

21.05.2008 р.
№ 5/34

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого
- судді Кочана В.М.,

секретаря
судового засідання Стріхи В.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративний позов

ОСОБА_1

до

Дніпровської районної у м. Києві державної
адміністрації, Головногоуправління державного казначейства в м. Києві

про

поновлення
на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та компенсаціюморальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати
розпорядження голови Дніпровської РДА №10-к від 17.01.2007 року "Про
попередження працівників відділів адміністрації про наступне вивільнення";
розпорядження голови Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації
від 15.05.2007 року №159-к про вивільнення його з посади головного спеціаліста
юридичного відділу Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації;
поновити його на посаді головного спеціаліста аналітично-правового відділу
Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з 15.05.2007 року;
стягнути з Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу
з 15.05.2007 року по 08.01.2008 року в розмірі 34 548,85 гривень; відшкодувати
заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Позивач
в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і пояснив, що на підставі рішення
5-ї сесії Дніпровської районної у м. Києві ради 5-го скликання від 28.12.2006
року №75 "Про затвердження структури і граничної чисельності виконавчого
органу Дніпровської районної у м. Києві ради - Дніпровської
райдержадміністрації" головою Дніпровської РДА Сотниковим О.М. видано
розпорядження від 17.01.2007 року №10-к "Про попередження працівників відділів
адміністрації про наступне вивільнення".

З
розпорядженням про майбутнє вивільнення в зв'язку із змінами у штатному розписі
та ліквідацією відділів, як зазначено в додатку до розпорядження №10-к
від 17.01.2007 року, він був попереджений 19.01.2007 року. Йому також пояснили,
що на базі юридичного відділу створюється аналітично-правовий відділ та
юридичний сектор з тими ж самими завданнями і функціями та такою ж штатною
чисельністю.

15.05.
2007 року за розпорядженням №159-к від 15.05.2007 р. його було звільнено з
роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація відділу).

Ніяких
пропозицій щодо подальшого працевлаштування від відповідача не надходило, хоча
інші працівники колишнього юридичного відділу були працевлаштовані в юридичному
секторі та аналітично-правовому відділі.

Вважає,
що при звільненні його з роботи відповідачем було порушено вимоги ст.40 КЗпП
України, оскільки внаслідок ліквідації юридичного відділу були створені
юридичний сектор та аналітично-правовий відділ, які виконують аналогічні
завдання, а їх працівники мають аналогічні посадові інструкції. Наведене
свідчить, що фактичного скорочення чисельності працівників юридичного відділу
не відбулось.

Крім
того, на думку позивача, згідно ст. 42 КЗпП України він мав переважне право на
залишення мене на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці, оскільки у відділі він працював більш тривалий
час ніж інші працівники, не мав стягнень, а на утриманні мав двох дітей, одна з
яких неповнолітня, а інша - студент.

Внаслідок
незаконного звільнення він переніс сильне нервове напруження, від протиправного
відношення до нього тривалий час хворів, в тому числі перебував на
стаціонарному лікуванні. Перенесені ним моральні страждання він оцінює в 5000
гривень, які просить стягнути на його користь.

Представник
Дніпровської РДА в судовому засіданні
позовних вимог не визнала, оскільки вважає, що внаслідок ліквідації юридичного
відділу позивача було звільнено з роботи
правомірно. Переваг перед особами, які залишені на роботі шляхом переведення в
аналітично-правовий відділ апарату РДА, позивач відповідно до ст. 42 КЗпП
України не мав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази,
суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

При
розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненнями за п.1 ст. 40 КЗпП, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації
виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в
організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від
переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2
місяці про наступне звільнення.

В
судовому засіданні встановлено, що позивач працював на посаді головного
спеціаліста юридичного відділу Дніпровської РДА.

На
підставі рішення 5-ї сесії Дніпровської районної у м. Києві ради 5-го скликання
від 28.12.2006 року №75 "Про затвердження структури і граничної
чисельності виконавчого органу Дніпровської районної у м. Києві ради -
Дніпровської райдержадміністрації" головою Дніпровської РДА Сотниковим О.М.
видано розпорядження від 17.01.2007 року №10-к "Про попередження
працівників відділів адміністрації про наступне вивільнення".

Про
майбутнє звільнення позивача було попереджено 19.01.2007 року.

Інші
посади позивачу не пропонувались.

15.05.
2007 року за розпорядженням №159-к від 15.05.2007 р. позивача було звільнено з
роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв"язку із ліквідацією відділу).

Судом
встановлено, що на момент попередження позивача про майбутнє звільнення в юридичному відділі відповідно до штатного розпису
працювало 5 осіб. Після ліквідації юридичного відділу було створено
аналітично-правовий відділ із штатною чисельністю 3 особи та юридичний сектор
із штатною чисельністю 2 особи. Як вбачається з положень про
аналітично-правовий відділ та юридичний сектор та з посадових інструкцій
спеціалістів аналітично-правового відділу та юридичного сектору, новостворені
підрозділи апарату РДА виконують аналогічні завдання, а працівники цих
підрозділів мають аналогічні посадові інструкції.

Таким
чином, суд вважає, що в Дніпровській РДА відбулась не ліквідація юридичного
відділу, а його реорганізація.

З
пояснень представника відповідача відомо, що на роботу у юридичний сектор після
звільнення позивача були прийняті на роботу особи, які до того не працювали в
РДА, а колишні працівники юридичного відділу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 переведені в
аналітично-правовий відділ на посади головних спеціалістів. Даних осіб з роботи на відміну від позивача
не звільняли, участі в конкурсі на заміщення вакантних посад в новостворених структурних
підрозділах РДА вони не приймали, а сам конкурс з цього приводу не проводився.

Відповідно
до ст.43 КЗпП розірвання зі трудового договору з ініціативи власника чи
уповноваженого ним органу може мати місце лише за попередньою згодою виборного
органу первинної профспілкової організації.

Однак,
відповідачем не надано доказів звернення до профспілкової організації з
клопотанням про надання згоди на звільнення позивач з роботи, як і доказів
надання профспілковою організацією згоди на звільнення позивача.

Таким
чином, звільнення позивача з роботи відбулось з порушенням вимог ст.ст. 40, 42,
43 КЗпП України, а тому відповідач підлягає поновленню на роботі на
рівнозначній посаді. Такою посадою є посада головного спеціаліста
аналітично-правового відділу апарату РДА.

На
користь позивача також слід стягнути з середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 15.05.2007 року по 08.01.2008 року в розмірі 34 548,85 гривень.

Суд
вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід
відмовити, оскільки позивачем не доведено причинного зв"язку між його
звільненням та подальшим захворюванням і лікуванням.

Крім
того, умовами трудового договору між сторонами право на відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок порушення трудового законодавства не передбачено.

Суд
також вважає безпідставною вимогу позивача про скасування розпорядження голови
Дніпровської РДА №10-к від 17.01.2007 року "Про попередження працівників
відділів адміністрації про наступне вивільнення", оскільки в ході розгляду
справи не здобуто доказів порушення головою РДА нормативних актів, які
визначають його права та обов"язки.

Постанову
в частині поновлення позивача на посаді
головного спеціаліста аналітично-правового відділу апарату Дніпровської
районної у місті Києві державної адміністрації та стягнення на його користь
заробітної плати за один місяць в розмірі 4658,28 гривень слід допустити до
негайного виконання.

На
підставі ст.ст. 40, 42, 43 КЗпП України, керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161,
162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги
задовольнити частково.

Визнати
протиправним та скасувати розпорядження голови Дніпровської районної у місті
Києві державної адміністрації від 15.05.2007 року №159-к про вивільнення ОСОБА_1
з посади головного спеціаліста юридичного відділу Дніпровської районної у місті
Києві державної адміністрації.

Поновити
ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста аналітично-правового відділу апарату
Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з 15.05.2007 року.

Стягнути
з Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 15.05.2007 року по 08.01.2008 року в розмірі 34548,85
гривень.

Відповідно
до п.п.2, 3 ч.1 ст. 256 КАС України
постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста
аналітично-правового відділу Дніпровської районної у місті Києві державної
адміністрації та стягнення на його користь заробітної плати за один місяць в
розмірі 4658,28 гривень виконати негайно.

В
задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги. Заява про
апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти
днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя
Кочан В.М.

Постанова складена в повному обсязі
28.05.08.