Справа № 9/153
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

01.07.2008 р.
№
9/153

11:07

За
позовом

ОСОБА_1

До

Комунального
підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого майна»

Третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні
відповідачаОСОБА_2

За
участю

Прокуратури
Шевченківського району міста Києва

про

зобов'язання
вчинити певні дії

Суддя:
Кротюк О.В.

Секретар судового засідання: Таран Т.К.

Представники:

від
позивача

ОСОБА_3
(довіреність № 4803 від 09.10.2007 р.)

від
відповідача

Не
прибув

Від
третьої особи

ОСОБА_2

Від
прокуратури

Не
прибув

Обставини справи:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Комунального
підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»з вимогами заборонити проводити
реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, на ім'я будь-яких осіб, крім
ОСОБА_1, визнати протиправною бездіяльність відповідача, пов'язану з фактичною
відмовою в реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати
відповідача провести реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва № 9/153 від 17.01.2008 р. залучено ОСОБА_2 в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні
відповідача.

15.02.2008 р. позивач уточнив позовні
вимоги та просить суд визнати протиправною бездіяльність Комунального
підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна», пов'язану з фактичною відмовою в реєстрації
права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 в період з 22.06.2007 р. по
16.08.2007 р.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що бездіяльність відповідача, яка полягає у не
реєстрації права власності, є протиправною та порушує права позивача.

Відповідач
позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні адміністративного
позову повністю, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва №
2-7922/05 від 18.11.2005 р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що
унеможливлює вчинення реєстраційних дій. Крім того, відповідач вказує на
існування двох різних правовстановлюючих документів, що ускладнює встановлення
особи власника на майно.

Третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні
відповідача, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні
адміністративного позову повністю, оскільки право власності належить їй на
підставі заповіту, та зазначає на відсутність бездіяльності відповідача,
оскільки ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва № 2-7922/05 від
18.11.2005 р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд,

встановив:

за
результатами прилюдних торгів позивач - ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1.
Зазначені прилюдні торги були проведені 6 червня 2007 року ДАК «Національна
мережа аукціонних центрів», що зафіксовано протоколом №1-123/4 від 06.06.2007р.

У
відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів
з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 27.10.1999 р. № 68/5, 11.06.2007 року державним виконавцем
ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва було складено Акт про продаж нерухомого майна
з прилюдних торгів.

На
підставі вказаного Акта 15.06.2007 р. позивачеві видано Свідоцтво про право
власності на квартиру.

22.06.2007
р. з метою реєстрації свого права власності на квартиру позивач звернувся до
Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». Відповідачем не
здійснено реєстрацію права власності на відповідне майно.

28.03.2005
р. ОСОБА_2 прийняла від Сичевського Станіслава Сергійовича у спадщину кв.
АДРЕСА_1, що підтверджується заповітом, який в подальшому оскаржено в судовому
порядку, та довідкою про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та
спадкових справ № 3974572 від 28.03.2005 р.

При
розгляді цивільної справи про оскарження заповіту та визнання шлюбу недійсним,
ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва № 2-7922/05 від 18.11.2005
р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою
Державної виконавчої служби у Шевченківському районі міста Києва № 967/27 від
05.12.2005 р. відкрито виконавче провадження з виконання ухвали № 2-7922,
виданої 18.11.2005 р. Шевченківським районним судом міста Києва.

Ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від 20.11.2007 р. відмовлено в задоволенні заяви
ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на подання заяви про апеляційне
оскарження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Шевченківського районного
суду міста Києва від 18.11.2005 р. повернуто заявнику.

Враховуючи
викладені вище обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не
підлягають з урахуванням наступного.

Статтею
124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною
9 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що ухвала
про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для
виконання судових рішень.

Закон
України «Про виконавче провадження»(від 21 квітня 1999 року N 606-XIV) визначає
умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Частиною
першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Положеннями
частини другої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що
державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного
виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі
- виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Статтею
24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень»встановлено, що у державній реєстрації права може бути відмовлено в
разі, якщо:

заявлене
право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

нерухоме
майно або більша за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному
(кадастровому) окрузі;

із
заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону
не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або
представником такого суб'єкта;

подані
документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність
заявлених прав документам, що їх посвідчують;

заяву
про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження
нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо
цього майна;

заявлене
право власності або інше речове право вже зареєстроване.

Аналізуючи
викладені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог,
оскільки в оскаржуваних діях відповідача відсутня бездіяльність. Так, при
отриманні відповідачем двох правовстановлюючих документів на одне майна (квартиру),
відповідач зобов'язаний перевірити їх достовірність, відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Як
вбачається з письмових пояснень відповідача від 25.03.2008 року № 10637 на
відповідну квартиру наявні правовстановлюючі документи двох різних власників,
що унеможливлює реєстрацію відповідного
права, до вирішення відповідного спору між цими сторонами.

Окрім
того, як вбачається з пояснень представника позивача та напису на заяві про
реєстрацію права власності № 64950
(кв-2007) зазначена заява була повернута позивачці за ініціативою останньої
16.08.2007 року. При цьому як вбачаються з реєстраційної відмітки подачі до
суду позовної заяви, остання була подана 11 жовтня 2007 року.

У
відповідності до частини 1 статті другої
КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом
8 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що позивачем є особа, на захист
прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до
адміністративного суду.

Отже,
враховуючи вищезазначене, а також те, що повернення відповідної заяви щодо
реєстрації права власності та доданих до неї документів відбулося за
ініціативою позивача, суд вважає, що на день звернення позивача до суду
будь-які рішення дії, чи бездіяльність суб'єкта, наділеного владними
повноваженнями, що порушували б права та інтереси позивача на день звернення до
суду відсутні.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що
при відкритому виконавчому провадженні (постанова про відкриття виконавчого
провадження від 05 грудня 2005 року № 967/27) на виконання ухвали
Шевченківського районного суду міста Києва № 2-7922/05 від 18.11.2005 р., якою
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, відповідач не має права вчиняти щодо
цього майна будь-які дії, оскільки рішення суду про скасування та зняття
накладеного арешту не виносилось.

Враховуючи
те, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва № 2-7922/05 від
18.11.2005 р., якою накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1, в оскаржуваний позивачем період діяла, в апеляційному
порядку не скасована, виконавче провадження по ній реалізовано, рішення про
скасування арешту або звільнення майна з-під арешту судом не приймалось,
доказів про зворотнє позивачем не надано, а рішення суду є обов'язковими до
виконання на всій території України, суд не вбачає в діях відповідача щодо не
реєстрації права власності на зазначене майно протиправної бездіяльністі.

У
відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від
28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною
1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд
також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема:

1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи
на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача є безпідставними та не обґрунтованими і не підлягають
задоволенню.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163 КАС України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
О.В. Кротюк