Справа № 22а-2007/2008
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2008-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-2007/08 р. Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку - 50
Доповідач - Уханенко С.А. (№
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді - Уханенка С.А.

суддів - Баранник Н.П.,
Сафронової С.В.,

при секретарі - Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської
області

на постанову
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 жовтня 2007 року по справі № 2-а-177/2007року
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в м.
Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про стягнення
коштів на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління праці та соціального
захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської
області, в якому просив стягнути на його користь заборгованість по
щорічній допомозі на оздоровлення, яка передбачена ст. 48 Законом України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, на отримання якої він має право,
як учасник ліквідації ЧАЕС ІІ-ї
категорії . Вказував, що відповідач по справі у період з 2003-2007 р.р. не
виплачував їй допомогу на оздоровлення в повному обсязі, тобто в розмірі 5
мінімальних заробітних плат, у зв'язку з чим і виникла заборгованість у
сумі 8130 грн.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 жовтня
2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
в частині стягнення з Управління праці та соціального
захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської
області на користь позивача недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003-2005 р.р. та 2007 рік у розмірі 5949, 90 грн. в іншій
частині позову було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати
постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в
задоволені позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 огли є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II-ї
категорії, що підтверджується посвідченням № 312508 від 29.05.1996
року.

Відповідно статті ч. 4 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 796-ХІІ
щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС
II-ї категорії
виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Із змісту ст.1 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ,
не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону №
796-ХІІ.

Доводи апеляційної скарги стосовно правильності визначення позивачу розміру
щорічної допомоги на оздоровлення, колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки встановлений ще в 1996 році
постановою КМУ № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих
років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами
України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення допомоги за
2006 рік суд першої інстанції правильного виходив з того, що дію абзацу другого
частини четвертої статті 48 Закону було зупинено на 2006 рік в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати
згідно із Законом України від 20.12.2005 року № 3235-IV, тому правові підстави
для стягнення матеріальної допомоги за 2006 рік з урахуванням розміру
мінімальної зарплати відсутні.

Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 року № 6-рп 2007 року визнано, що п.30 ст.71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік», яким на період 2007 року зупинено дію
ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - визнано таким, що не відповідає Конституції України. З
дня ухвалення Конституційним судом України зазначеного рішення положення п.30 ст.71 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік втратили чинність.

Враховуючи, що положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» на час звернення позивача з вимогою до відповідача про
виплату недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення та на час
постановлення судом першої інстанції рішення по данні справі - були чинними, то
за висновками колегії суддів при розрахунку позивачу суми щорічної допомоги на
оздоровлення необхідно керуватися положеннями Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» , а не
положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та
Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» .

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції стягнув з
відповідача, який є суб'єктом владних повноважень витрати на
інформаційно-технічне забезпечення. Проте кодексом адміністративного
судочинства України сплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення не
передбачена, у зв'язку з чим постанова суду в даній части підлягає скасуванню.

Керуючись ст.
ст.198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської області
- залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2007
року - скасувати в частині стягнення з Управління праці та соціального
захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської
області на користь державного бюджету витрати на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 1, 50 грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту виготовлення
повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: