Справа № 22-а-4449/2008
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2008-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2008 року м.Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого - судді Шавеля Р.М.,

суддів Пліша М.А.
та Заверухи О.Б.,

при секретарі - Романишин О.Р.,

з участю осіб, які взяли участь у справі:

позивача - ОСОБА_1,

пред-ка відповідача - Грома А.М.,
довіреність № 1090 від 16.05.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. від
08.11.2007р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини А1349 про
визнання дій неправомірними та проведення перерахунку грошового забезпечення, -

в с т а н о в и л а:

12.01.2007р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом,
у якому просить визнати дії Військової частини А1349 в частині недонарахування
надбавок за безперервну службу в розмірах, вказаних в Указі Президента України
№ 389 від 05.02.2003р., неправомірними; зобов'язати відповідача провести
перерахунок надбавки та стягнути з нього на його користь недоотримане грошове
забезпечення за період з 01.05.2003р. по 01.09.2003р. в сумі 735 грн. 65 коп.,
а з 01.09.2003р. по 01.03.2005р. в сумі 6307 грн., а всього - 7042 грн. 96 коп.
(а.с.2-4).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл. від
08.11.2007р. в задоволенні заявленого позову відмовлено; стягнуто з позивача в
дохід державного бюджету 51 грн. несплаченого судового збору (а.с.41).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив
позивач ОСОБА_1, який покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.45-47).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що Указом Президента України
№ 389 від 05.05.2003р. «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної
служби та Управління державної охорони України за безперервну службу»
встановлено право Міністра оборони України встановлювати порядок і умови виплати
надбавки, а не встановлювати інші розміри надбавок.

Також суд не врахував, що зниження розміру надбавок є порушенням ст.24
Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед законом; а також помилково покликався на
наказ Міністра оборони України № 149 від 26.05.2003р., оскільки такий не може
бути підставою для невиплати надбавки у визначеному законодавством розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача на підтримання поданої апеляційної
скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як
встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 (військове звання -
капітан) проходить військову службу у Військовій частині А1349, його вислуга
станом на 16.05.2006р. становить 17 років 09 місяців 15 днів (а.с.7-9, 15).

Відповідно
до довідки військової частини № 903 від 30.05.2006р. позивачу виплачувалась
надбавка за безперервну військову службу у 2003 році в розмірі 769 грн. 25
коп., у 2004 році - 1904 грн. 76 коп. та в 2005 році - 3928 грн. 02 коп.
(а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що Указ Президента України № 389/03
від 05.05.2003р. «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, МВС
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу» передбачає граничні розміри
надбавок за безперервну військову службу залежно від стажу служби: понад 5
років - до 10 відсотків, понад 10 років - до 30 відсотків, понад 15 років - до
50 відсотків, понад 20 років - до 70 відсотків, понад 25 років - до 90
відсотків.

Наведеним Указом чітко визначено, що право встановлювати
військовослужбовцям щомісячні надбавки за безперервну військову службу у
Збройних Силах України надано Міністру оборони України в межах асигнувань, які
затверджуються Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік
на утримання Збройних Сил України.

Відповідно до наказу Міністра оборони України № 149 від 26.05.2003р. «Про
затвердження Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за
безперервну військову службу у Збройних Силах України», розміри цієї надбавки
щорічно встановлюються, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за
рішенням Міністра оборони України, збільшення такого можливе лише шляхом
внесення змін до законів України про Державний бюджет на відповідний рік.

Реалізовуючи надане вищевказаним Указом право встановлювати
військовослужбовцям щомісячні надбавки, визначати порядок та умови їх виплати,
Міністром оборони України були встановлені її розміри в межах граничних
розмірів, передбачених Указом, виходячи з наявного фонду грошового
забезпечення, збільшення якого можливе лише шляхом внесення змін до Законів
України про Державний бюджет на відповідний рік.

Окрім цього, згідно з п.2 Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної
надбавки за безперервну військову службу у Збройних Силах України конкретний
розмір виплат визначається Міністерством оборони України в межах грошового
забезпечення, затвердженого в кошторисах військової частини.

Із матеріалів справи слідує, що щомісячні надбавки за безперервну службу
нараховувалися позивачу у відповідності з рішеннями Міністра оборони України
щодо розміру щомісячних надбавок за безперервну службу в Збройних Силах
України, які доводилися до військової частини у вигляді телеграм.

Також судом першої інстанції вірно враховано ту обставину, що позивачем не
надано доказів, які б вказували на те, що межі фонду грошового забезпечення
були більшими, ніж виплачена надбавка, і відповідно, мала місце недоплата.

Звідси слідує, що заявлений позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому
задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає
і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254
КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської обл. від 08.11.2007р. залишити без задоволення, а згадану
постанову міського суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного
місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Шавель
Р.М.

Судді: Пліш
М.А.

Заверуха О.Б.