Справа № 22-а-23062/2008
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №
Головуючий у І інстанції:
Суддя-доповідач:Межевич М.В.
суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого -
судді Межевича М.В., суддів Бабенка К.А. та Глущенко Я.Б., при секретарі
Кірієнко І.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва
від 11 грудня 2003 року у справі за
скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії та бездіяльність Пенсійного фонду України,
Управління Пенсійного фонду України в Замостянському районі м. Вінниці, -
В С Т А Н О В И Л А :
року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду зі скаргою на
неправомірні дії та бездіяльність Пенсійного фонду України (далі -
відповідач-1), Управління Пенсійного фонду України в Замостянському районі м.
Вінниці (відповідач-2).
Рішенням
Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2003 року заявлений позов
залишений без задоволення. Рішення вмотивовано тим, що в діях відповідачів не
вбачається порушення Конституції України, Законів України «Про пенсійне
забезпечення» та «Про службу в органах місцевого самоврядування».

ОСОБА_1 в
основній та додатковій апеляційній скарзі просить
скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних вимог, а в разі неможливості ухвалити нове
рішення - передати справу для розгляду в новому складі окружного
адміністративного суду. Посилалась на порушення судом норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, положень Конституції України, а також положень
Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198
ч. 1 п. 1 та 200 КАС України суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За приписами положення ст. 21 Закону
України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (в редакції
07.06.2001р.) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування
здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
А правом виходу на пенсію користуються посадові особи місцевого самоврядування
по інвалідності за умови, що інвалідність настала в період перебування на
службі в органах місцевого самоврядування і з урахуванням наявності не менш як
10 років державної служби або служби в органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи: що ОСОБА_1
перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Замостянському районі м. Вінниця з березня 2002р. як
інвалід 3 групи; що 12.08.2002р. вона була
звільнена з посади заступника голови Вінницької обласної Ради по виконавчому
апарату; що 21.08.2002р. вона звернулась з заявою про переведення її на
пенсію як посадової особи місцевого самоврядування; що 24.09.2002р
Відповідачем-2 було відмовлено в перерахунку пенсії, т.я.
відповідно до діючого законодавства вона є інвалідом 3 групи, а не 1 або 2
групи та не має 10-річного стажу роботи посадової особи в органах місцевого
самоврядування.

Проведений судом першої інстанції системний аналіз Положення про
Пенсійний фонд України, погодження Пенсійного
фонду України на спільний наказ Мінпраці та
Головдержслужби від 31.07.2000 року № 181/40 «Про врегулювання питання призначення пенсій державним службовцям у зв'язку з
інвалідністю та втратою годувальника на випадок смерті державного службовця»,
а також Методичних рекомендацій щодо
застосування положень ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», затверджених спільним
наказом Пенсійного фонду України, Мінпраці та Головдержслужби від 08.11.2001
року № 481/79/61), свідчить про те, що при прийнятті оскаржуваних рішень
Пенсійний фонд України діяв в межах та у спосіб передбачений пенсійним
законодавством чинним на момент виникнення спірних правовідносин, тобто у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції
України. А, отже, права і свободи заявниці порушені
не були.

З
врахуванням викладеного судова колегія також погоджується з висновком місцевого
суду з приводу того, що Управлінням Пенсійного фонду України в Замостянському
районі м. Вінниця 24.09.2002р.,
правомірно, у відповідності до ст. 21 Закону
України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та наказу
Мінпраці та соціальної політики України від 31.07.2000 року, відмовлено ОСОБА_1
в перерахунку пенсії.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення оскаржуваним рішенням ст. 3 та пункту 1 ст. 6 Європейської
Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», а також ст. 1 Протоколу
№ 1 до цієї Конвенції і тому просить застосувати при
вирішенні даного спору як джерело права рішення Європейського суду з прав
людини не приймаються колегією суддів до уваги, виходячи з наступного.

Так, дійсно, Конвенція «Про захист
прав людини та основних свобод» є частиною національного законодавства України
згідно із положенням ст. 9 Конституції України, а згідно із ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з
прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію
та практику Суду як джерело права.

Однак, посилання апелянта на висновки
Європейського суду: по справах Гонгадзе проти України, Кудла проти Польщі,
Прітті проти Сполученого Королівства та Слімані проти Франції, які стосуються
порушення ст. 3 Конвенції, тобто гарантій того, що нікого не може бути піддано
катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або
покаранню; по справі
«Совтрансавто-Холдінг» проти України, яка стосується порушення п. 1 ст.
6 Конвенції, тобто гарантій справедливого
суду, рівність сторін, правову певність, верховенство права та стабільність правосуддя), є голослівними,
необгрутованими та такими, які не
розповсюджуються на дані правовідносини.

Що стосується посилання апелянта на
висновки Європейського суду по справі «Pine Velly developments Ltd” v. Ireland, яка стосується
порушень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, тобто гарантій права фізичних та юридичних осіб на
вільне володіння своїм майном, то колегія суддів рахує необхідним зазначити, що
поняття «власність» відповідно до статті 1 Протоколу № 1може означати або «існуючу
власність», або претензії, щодо яких заявник може довести, що він має законні
підстави вимагати їх задоволення. Тобто особа,
яка скаржиться на порушення її права власності, повинна довести, що таке право існувало.

Саме по таких категоріях справ
Європейський суд з прав людини зазначив, що в межах дій держави визначати, які
надбавки виплачувати з державного бюджету і що
держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в законодавство. Тобто, це свідчить про те, що надання
та визначення обсягу правової власності в контексті ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції належить, насамперед, до компетенції національної правової системи.

А як зазначено в постанові, саме
відповідними законодавчими актами визначений порядок обчислення пенсії по
інвалідності посадовим особам органів місцевого самоврядування, її розмір, в т.ч. розмір додаткової пенсії.

Також необґрунтованими колегія суддів
вважає доводи і посилання апелянта на порушення судом ст. 21, 22, 24 та 58
Конституції України, оскільки позивачем не доведено того, що вона мала законні
підстави для одержання вказаних вище виплат.

Таким
чином колегія суддів вважає, що Печерський районний суд м. Києва вірно
встановив фактичні обставини справи та
відповідні їм правовідносини і, всупереч доводам апеляції, правильно застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.
160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 та 254 КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2003 року - без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця з дня складання в повному обсязі до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:

Судді: