Справа № 22-а-8226/2008
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2008-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-8226/08
Головуючий у І інстанції - Король
Суддя-доповідач Бистрик Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2008 року

Колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Бистрик Г.М.,

суддів Усенка В.Г.,

Попович О.В.,

при секретарі Шевчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційними скаргами позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.10.2007 року у
справі за адміністративними позовами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 ОСОБА_1, до Управління праці та
соціального захисту населення в Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька),
Головного управління праці і соціального захисту населення Вінницької міської
ради про стягнення грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2007 року ОСОБА_3.,ОСОБА_4., ОСОБА_5.,ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
ОСОБА_8., ОСОБА_9.,ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_1. звернулись до суду з позовами до
управління праці і соціального захисту населення в Ленінському районі м.
Вінниці №2 (Вишенька) та Головного управління праці і соціального захисту
населення Вінницької міської ради про стягнення недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги, свої вимоги мотивуючи тим, що відповідно до чинного
законодавства, позивачам по справі належить виплачувати разову щорічну грошову
допомогу до 5 травня, але в порушення вимог ст. 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2004 - 2007 роках допомога
була виплачена позивачам не в повному розмірі.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 жовтня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5ОСОБА_6, ОСОБА_7
ОСОБА_8.,ОСОБА_9.,ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_1. - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1. таОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких просять
скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення грошової допомоги на оздоровлення за 2004-2007
роки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1.
таОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції
- скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що об'єднанні вимоги позивачів
ОСОБА_3.,ОСОБА_4., ОСОБА_5ОСОБА_6., ОСОБА_7 ОСОБА_8., ОСОБА_9.,ОСОБА_10,
ОСОБА_2, ОСОБА_1. про стягнення на їх користь недоплачених сум грошової
допомоги за 2004, 2005, 2006, 2007 рік є необґрунтованими і задоволенню не
підлягають, оскільки згідно Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про державний бюджет
України» на відповідний рік, позивачам були виплачені суми грошової допомоги.

З таким висновком суду не можна погодитися у повній мірі.

Колегією суддів, встановлено, що позивач ОСОБА_1., є учасником війни,
відповідно до посвідченняНОМЕР_9, і має право на пільги, встановлені
законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1, за 2005, 2007 роки,
разова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком виплачувалася
у розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
Законам України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України» на
2005, 2007 роки, виплата разової грошової допомоги ОСОБА_1, має становити:

- за 2005 рік
- 332,00 х 3 = 996 грн.;

- за 2007 рік - 406,00 х 3 =
1218,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем разова щорічна грошова допомога в 2005 році
була виплачена в розмірі 50 грн., в 2007 році виплачено 55 грн., з посиланням
на Закон України «Про державний бюджет України» на відповідні роки.

За два роки недоплата позивачу ОСОБА_1 склала : (996 грн. - 50
грн.)+(1218,00 грн. - 55,00 грн.) = 2109,00 грн.

Колегією суддів, встановлено, що позивачкаОСОБА_10, є вдовою
померлого ветерана війни, відповідно до посвідчення НОМЕР_10, і має право на
пільги, встановлені законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня, дружинам померлих
учасників війни виплачується разова грошова допомога у розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачціОСОБА_10, за 2004, 2005, та
2007 роки, разова грошова допомога в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком
виплачувалася у розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
та Законам України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України» на
2004, 2005, 2007 роки, виплата разової грошової допомогиОСОБА_10, має
становити:

- за 2004 рік
- 92,45 х 10 = 924,50 грн.;

- за 2005 рік
- 332,00 х 10 = 3320,00 грн.;

- за 2007 рік - 406,00 х 10 =
4060,00 грн.

Відповідачем разова щорічна грошова
допомога в 2004 році виплачена в розмірі 65 грн., в 2005 році 130 грн., в 2007
році виплачено 150 грн., з посиланням на Закон України «Про державний бюджет
України» на відповідні роки.

За три роки недоплата склала : (924,50 грн. - 65,00 грн.)+ (3320,00 грн. -
130,00 грн.) + (4060,00 - 150) = 7959,50 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині
стягнення відповідної допомоги за 2006 рік не врахував, що дію зазначених норм
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в
частині визначення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги, зупинено
на цей рік згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 20.12.2005 року
«Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України
№20-РП/2004 року, яким визнано таким, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення ст. 44 Закону України «Про державний бюджет
України на 2004 рік», що встановлюють розмір виплат щорічної разової допомоги у
розмірах, передбачених Законом України «Про Державний бюджет на 2004 рік», не
обґрунтовують правомірність висновків суду про відмову в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення грошової допомоги за 2004, 2005, 2007 роки, оскільки
позивачам були виплачені суми грошової допомоги.

Судовою колегією враховується, що Конституційним судом України вирішувалось
питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
частин другої, третьої, четвертої статті 78 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2004 рік».

При розрахунку суми разової щорічної допомоги за 2006 рік суд першої
інстанції повинен був керуватись положенням Закону України «Про державний
бюджет України на 2006 рік», а не положенням Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Обговорюючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», колегія суддів
виходить з наступного.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007
(справа про соціальні гарантії громадян) сформулював правову позицію, згідно з
якою законом про Державний бюджет України, який має особливий предмет
регулювання, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України,
а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є
предметом інших законів України.

Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у
Конституції України, Бюджетному кодексі України, Конституційний Суд України
підкреслив, що цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і
обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами
України.

З урахуванням зазначеного, пункт 13 статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої
статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", визнано Конституційним Судом України
таким, що не відповідає Конституції України.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції при розрахунку суми разової
щорічної допомоги до 5 травня за 2007 рік мав керуватися положеннями Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не
положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які з 9
липня 2007 року втратили чинність.

Частиною 3 ст. 2 Закону «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що нормативні
акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Законами України «Про Державний бюджет України» на 2004, 2005, 2007 роки
зупинено дію положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги ветеранам війни та встановлений інший розмір такої виплати,
виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету.

Обговорюючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин
Закону України «Про Державний бюджет України» за відповідні роки, колегія
суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Окрім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007
року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що відповідно
до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони
та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і
свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг
встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1
п.19).

Конституцією України, Україну
проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано,
що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження
і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини
є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття
22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян,
їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у
випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або
надзвичайного стану на певний строк).

Рядом Рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що окремі положення
Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг,
компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають Конституції України.

Встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою
статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про
Державний бюджет України, є вичерпним, а
тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг,
компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та не
може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного Закону України
конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись від прийняття
будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Встановлення Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні
роки, розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни,
виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії громадян,
визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту». Залишивши незмінним зміст права на отримання щорічної разової
грошової допомоги, Закони про Державний бюджет України на відповідні роки
звузили обсяг цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і
водночас фактично скасували конституційну гарантію забезпечення належних умов
існування ветеранів війни.

Судом першої інстанції позовні вимоги позивачів ОСОБА_1. таОСОБА_10
неправомірно залишено без задоволення в частині стягнення з Управління праці і
соціального захисту населення в Ленінському районі м. Вінниці «2 (Вишенька),
недоплаченої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за
2005, 2007 роки,ОСОБА_10 за 2004, 2005, 2007 роки, а тому в цій частині
апеляційні скарги ОСОБА_1. таОСОБА_10 підлягають задоволенню, з стягненням на
користь ОСОБА_1. - 2109 грн., на користьОСОБА_10 - 7959,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

З урахуванням того, що відповідачем разова щорічна допомога до 5
травня позивачам ОСОБА_3.,
ОСОБА_4.,ОСОБА_5.,ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_2, була
виплачена у розмірі встановленому Законами України «Про державний бюджет на
відповідні роки», а не на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», тому позовні вимоги в цій частині підлягають
задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню.

Колегією суддів, встановлено, що позивачка ОСОБА_3., є учасником
війни, відповідно до посвідчення НОМЕР_1, і має право на пільги, встановлені
законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня, учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_3. в 2007 році разова
грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком виплачувалася у
розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та Законам
України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України на 2007
рік», виплата їй разової грошової допомоги як учаснику війни, має становити за
2007 рік (406,00 х 3) - 1218,00 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази,
вважає що відповідачем разова щорічна
грошова допомога позивачці ОСОБА_3. в 2007 році виплачено в розмірі - 55 грн.,
з посиланням на Закон України «Про державний бюджет України на 2007 рік», а тому
недоплата склала - 1163 грн., яка підлягає
стягненню на користь позивачки.

Судом апеляційної інстанції, встановлено, що позивачкаОСОБА_4., є
вдовою померлого учасника війни, відповідно до посвідчення НОМЕР_2, і має право
на пільги, встановлені законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня, дружинам померлих
учасників війни виплачується разова грошова допомога у розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_4., за 2004, 2005, 2007
роки, разова грошова допомога в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком
виплачувалася у розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
та Законам України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України» на
2004, 2005, 2007 роки виплата разової
грошової допомоги ОСОБА_4., має становити:

- за 2004 рік
- 92,45 грн. х 10 = 924,50 грн.;

- за 2005 рік
- 332 грн. х 10 = 3320,00 грн.;

- за 2007 рік - 406,00 грн. х 10
= 4060,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем разова щорічна грошова допомога в 2004 році
не виплачувалась, в 2005 була виплачена в розмірі 130 грн., в 2007 році виплачено 150 грн., з
посиланням на Закон України «Про державний бюджет України» на відповідні роки.

За три роки недоплата склала : 924,50 грн. + (3320,00 грн. - 130,00 грн.) +
(4060,00 грн. - 150,00 грн.) = 8024,5 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази,
вважає що позов ОСОБА_4. до Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі підлягає частковому
задоволенню, з стягненням з відповідача на її користь суму недоплаченої разової
грошової допомоги за 2004, 2005, 2007 роки в розмірі - 8024,5 грн.

Судом апеляційної інстанції, встановлено, що позивач ОСОБА_5., є
учасником війни, відповідно до посвідчення НОМЕР_3, і має право на пільги,
встановлені законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня, учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачціОСОБА_5., в 2007 році разова
грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком виплачувалася у
розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та Закону
України «Про державний бюджет на 2007 рік».

З матеріалів справи вбачається, що позивачціОСОБА_5. в 2007 році разова
грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком виплачувалася у
розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України на 2007
рік», виплата їй разової грошової допомоги як учаснику війни, має становити за
2007 рік (406,00 грн. х 3) - 1218,00 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази,
вважає що відповідачем разова щорічна
грошова допомога позивачціОСОБА_5. в 2007 році виплачено в розмірі - 55 грн., з
посиланням на Закон України «Про державний бюджет України на 2007 рік», а тому
недоплата склала - 1163,00 грн., яка
підлягає стягненню на її користь.

Колегією суддів, встановлено, що позивачОСОБА_6., є учасником війни,
інвалід 1 групи відповідно до
посвідчення НОМЕР_4, і має право на пільги, встановлені законодавством України
для цієї категорії громадян.

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня, учасникам війни,
інваліду 1-ої групи виплачується разова грошова допомога у розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачуОСОБА_6. в 2007 році разова
грошова допомога в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком виплачувалася у
розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та Закону України
«Про державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України на 2007
рік», виплата разової грошової допомоги учаснику війни, інваліду 1-ої групи має
становити за 2007 рік (406,00 грн. х 10) - 4060,00 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази,
вважає що відповідачем разова щорічна
грошова допомога позивачуОСОБА_6. в 2007 році виплачено в розмірі - 450,00
грн., з посиланням на Закон України «Про державний бюджет України на 2007 рік»,
а тому недоплата склала - 3610,00 грн.,
яка підлягає стягненню на його користь.

Судом апеляційної інстанції, встановлено, що позивачка ОСОБА_7., є
учасником війни, відповідно до посвідчення НОМЕР_5, і має право на пільги,
встановлені законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня, учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_7., в 2005 та 2007
роках, разова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком
виплачувалася у розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
та Законам України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України» на
2005, 2007 роки, виплата разової грошової допомоги ОСОБА_7., має становити:

- за 2005 рік
- 332 грн. х 3 = 996 грн.;

- за 2007 рік - 406,00 грн. х 3
= 1218,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем разова щорічна грошова допомога в 2005 році
була виплачена в розмірі 50 грн., в 2007 році виплачено 55 грн., з посиланням
на Закон України «Про державний бюджет України» на відповідні роки.

За два роки недоплата склала : (996,00 грн. - 50,00 грн.) + (1218,00 грн. -
55,00 грн.) = 2109,00 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази,
вважає що позов ОСОБА_6 до Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі підлягає частковому
задоволенню, з стягненням з відповідача на її користь суму недоплаченої разової
грошової допомоги за 2005, 2007 роки -
2109,00 грн.

Судом апеляційної інстанції, встановлено, що позивач ОСОБА_8., є
учасником війни, відповідно до посвідчення НОМЕР_6, і має право на пільги,
встановлені законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня, учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_8., в 2004, 2005, 2007
роки, разова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком
виплачувалася у розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
та Законам України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України» на
2004, 2005, 2007 роки, виплата разової грошової допомоги учаснику війни, має
становити:

- за 2004 рік 92,45 грн. х 3 = 277,35;

- за 2005 рік
- 332 грн. х 3 = 996 грн.;

- за 2007 рік - 406,00 грн. х 3
= 1218,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем разова щорічна грошова допомога в 2004 році
взагалі не виплачувалась, в 2005 році була виплачена в розмірі 50 грн., в 2007
році виплачено 55 грн., з посиланням на Закон України «Про державний бюджет України»
на відповідні роки.

За три роки недоплата склала : 277,35 грн. + (996,00 грн. - 50,00 грн.) +
(1218,00 грн. - 55,00 грн.) = 2386,35грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази,
вважає що позов ОСОБА_8. до Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі підлягає частковому
задоволенню, з стягненням з відповідача на його користь суму недоплаченої
разової грошової допомоги за 2004, 2005,
2007 роки в розмірі - 2386,35 грн.

Судом апеляційної інстанції, встановлено, що позивач ОСОБА_9., є
учасником війни, відповідно до посвідчення НОМЕР_7, і має право на пільги,
встановлені законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня, учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_9., в 2005, 2007 роках, разова грошова допомога в
розмірі трьох мінімальних пенсій за віком виплачувалася у розмірі, що не
відповідає Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» та Законам України «Про
державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України» на
2005, 2007 роки, виплата разової грошової допомоги учаснику війни, має
становити:

- за 2005 рік
- 332 грн. х 3 = 996 грн.;

- за 2007 рік - 406,00 грн. х 3
= 1218,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем разова щорічна грошова допомога в 2005 році
була виплачена в розмірі 50 грн., в 2007 році виплачено 55 грн., з посиланням
на Закон України «Про державний бюджет України» на відповідні роки.

За два роки недоплата склала : (996,00 грн. - 50,00 грн.) + (1218,00 грн. -
55,00 грн.) = 2109,00 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази,
вважає що позов ОСОБА_9. до Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі підлягає частковому
задоволенню, з стягненням з відповідача на його користь суму недоплаченої
разової грошової допомоги за 2005, 2007
роки - 2109,00 грн.

Судом апеляційної інстанції, встановлено, що позивачка ОСОБА_2, є
учасником війни, відповідно до посвідчення сНОМЕР_8, і має право на пільги,
встановлені законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня, учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_2, в 2005 та 2007 роках,
разова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком
виплачувалася у розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
та Законам України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджет України» на 2005,
2007 роки, виплата разової грошової допомоги ОСОБА_2, має становити:

- за 2005 рік
- 332 грн. х 3 = 996 грн.;

- за 2007 рік - 406,00 грн. х 3
= 1218,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем разова щорічна грошова допомога в 2005 році
була виплачена в розмірі 50 грн., в 2007 році виплачено 55 грн., з посиланням
на Закон України «Про державний бюджет України» на відповідні роки.

За два роки недоплата склала : (996,00 грн. - 50,00 грн.) + (1218,00 грн. -
55,00 грн.) = 2109,00 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази,
вважає що позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі підлягає частковому
задоволенню, з стягненням з відповідача на її користь суму недоплаченої разової
грошової допомоги за 2005, 2007 роки -
2109,00 грн.

Колегія суддів приходить до висновку
про те, що при ухваленні постанови, суд першої інстанції не перевірив обставини
справи наданими доказами, застосував норми матеріального права, які не повинен
був застосовувати, і не застосував ті норми права, які необхідно застосовувати
в конкретному випадку.

За таких обставин колегія суддів,
вважає, що постанова Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.10.2007 року не ґрунтується на вимогах Закону.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому воно відповідно до вимог ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202,
205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В
:

Апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.10.2007 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою:

- позов ОСОБА_3
задовольнити, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на її користь недоплачену щорічну
грошову допомогу за 2007 рік в розмірі -
1163,00 грн.;

- позов ОСОБА_5 задовольнити,
стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в Ленінському
районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на її користь недоплачену щорічну грошову
допомогу за 2007 рік в розмірі - 1163,00
грн.;

- позов ОСОБА_10задовольнити
частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на її користь недоплачену щорічну
грошову допомогу за 2005, 2007 рік в
розмірі - 2109 грн., в решті позовних вимог відмовити;

- позов ОСОБА_6 задовольнити
частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на його користь недоплачену щорічну
грошову допомогу за 2007 рік в розмірі -
3610 грн., в решті позовних вимог відмовити;

- позов ОСОБА_2 задовольнити
частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на її користь недоплачену щорічну
грошову допомогу за 2004, 2005, 2007 рік
в розмірі - 7959,5 грн., в решті позовних вимог відмовити;

- позов ОСОБА_1 задовольнити
частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на його користь недоплачену щорічну
грошову допомогу за 2005, 2007 рік в розмірі - 2109 грн., в решті позовних вимог
відмовити;

- позов ОСОБА_4 задовольнити
частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на її користь недоплачену щорічну
грошову допомогу за 2005, 2007 рік в розмірі - 8024,5 грн., в решті позовних вимог відмовити;

- позов ОСОБА_9 задовольнити
частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в Ленінському
районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на його користь недоплачену щорічну грошову
допомогу за 2005, 2007 рік в розмірі - 2109,00 грн., в решті позовних
вимог відмовити;

- позов ОСОБА_8задовольнити
частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на його користь недоплачену щорічну
грошову допомогу за 2004, 2005, 2007
рік в розмірі - 2386,35 грн., в решті позовних
вимог відмовити;

- позов ОСОБА_7 задовольнити
частково, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) на її користь недоплачену щорічну
грошову допомогу за 2005, 2007 рік в розмірі - 2109,00 грн., в решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця, шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:

Судді: