Справа № К-25292/06
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2008-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

22
серпня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді Кобилянського М.Г.,

суддів: Гуріна
М.І., Нечитайла О.М., Федорова М.О., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту
населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області,
Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про
стягнення невиплачених коштів

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2006 року,
-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. Посилався
на те, що відповідачі в порушення вимог 37 і 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» сплачують компенсації, що не співвідносяться з мінімальною заробітною платою, встановленою
Законами України. Внаслідок чого, просив стягнути 19783, 20 грн. з Державного
територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» за період, з
01 січня 2003 року по 31 грудня 2005 року.

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 20 квітня 2006 року позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» допомогу у зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого виробництва, що підлягала виплаті за період 01
березня 2003 року по 31 грудня 2005 року у сумі 3153, 20 грн. та доплату до
заробітної плати за період з 01 березня 2003 року по 31 грудня 2005 року у сумі
15767 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Житомирської області від 14 червня 2006 року постанову Овруцького районного
суду Житомирської області від 20 квітня 2006 року скасовано в частині стягнення
на користь позивача 18890, 20 грн. В решті судове рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційні скарзі зазначає, що судом
апеляційної інстанції неправильно застосовані положення Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати це судове рішення і залишити в силі судове рішення
суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи
касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин
у справі у межах, визначених ч. 2 ст. 220 КАС України, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а постанова Овруцького районного суду
Житомирської області від 20 квітня 2006 року та постанова Апеляційного суду
Житомирської області від 14 червня 2006 року скасуванню з направленням справи
на новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач
є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, проживає в місті Овручі
Житомирської області - на території
радіоактивного забруднення, яку віднесено до зони гарантованого добровільного
відселення.

Статтею 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» громадянам, які проживають у зоні гарантованого добровільного
відселення була передбачена виплата щомісячної грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірах 40 процентів від мінімальної заробітної
плати.

Статтею 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» було встановлено підвищення пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого добровільного відселення на дві мінімальні
заробітні плати.

Таким чином, законом була
передбачена кратність щомісячної допомоги у зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного
господарства й доплата до пенсії в залежності від розміру мінімальної
заробітної плати, що склався на відповідний період, і не визначена можливість
встановлення конкретних сум компенсацій і доплат, зокрема для пенсіонерів, які
проживають у зоні гарантованого добровільного відселення.

Законами України
встановлювався розмір мінімальної заробітної плати. Так , з 01 січня 2003 року
по 30 листопада 2003 року її розмір становив 185 грн., з 01 грудня 2003 року по 31 серпня 2004 року
- 205 грн., з 01 січня 2005 року по 31 березня 2005 року - 262 грн., з 01 квітня 2005 року по 31 серпня 2005 року
310 грн. й т.д.

У порушення вимог статей 86,
159,161, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України суди належним чином не визначилися з правовою нормою, що
регулює спірні правовідносини, не звернули увагу на зазначені положення закону
і, як наслідок, не перевірили можливості застосування положень постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з огляду
на їх невідповідність нормам Закону.

Крім того, судові рішення не
містять висновків про те, чи дотримані суб'єктами владних повноважень, дії яких
оскаржуються, вимоги Конституції і законів України, тобто не виконані вимоги
частини 3 статті 2 КАС України, а отже, не з'ясовано чи належними є
відповідачі.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ухвалені судові рішення
підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої
інстанції, оскільки допущені судами порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до неправильного вирішення справи і не можуть
бути усунені судом касаційної інстанції.

Керуючись
статтями 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Овруцького районного суду
Житомирської області від 20 квітня 2006 року та постанова Апеляційного суду
Житомирської області від 14 червня 2006 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і підлягає оскарженню за винятковими обставинами у випадках, з
підстав, у строки та в порядку, які визначені статтями 235-239 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий

Судді