Справа № 22а-911/2008
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий у І інстанції -
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Бараненка І.І., Маслія В.І.

при
секретарі: Трибой
І.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції з
Таращанським відділенням на постанову Таращанського районного суду Київської
області по справі за їх адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу перед бюджетом по податку з доходів фізичних осіб в розмірі
5025, 41 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Рокитнянська МДПІ з звернулася до Таращанського районного
суду Київської області з адмінпозовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового
боргу перед бюджетом по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 5025, 41
грн..

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 11.05.2007
року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не
погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати
незаконну постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення. Зазначає, що постанову винесено з
порушенням норм матеріального права, а тому є всі підстави для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1
ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів
знаходить, що при вирішенні даного спору Таращанським
районним судом Київської області було
правильно застосовано норми матеріального та процесуального права та вірно
вирішено заявлений спір.

При цьому апеляційна інстанція виходить з того, суд
першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неналежного обґрунтування
позовних вимог, а тому відмовив в їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачка ОСОБА_1 подала до Державної податкової інспекції у Таращанському
районі декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2005 року, в якій
задекларувала отриману спадщину за
заповітом від ОСОБА_2. Відповідно до поданої декларації та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від
26.02.2005 року вона одержала спадкове майно, а саме: право на земельну
частку (пай) на суму 35157,98 грн.. право на майновий пай на суму 3499 грн. та
грошовий вклад.

Позивачем визначено суму податкового зобов'язання
відповідачки по податку з доходів фізичних осіб на підставі поданої
декларації та винесено податкове повідомлення від 27.04.2006 року №
/0 на суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних
осіб у розмірі 4570,54 грн. та від 09.06.2006 року №/1 збільшено податкове
зобов'язання на суму 454,87 грн.

Податкові
повідомлення відповідачкою отримані 29.04.2006 року та 15.062006 року. В
зв'язку з несплатою останньою податкового зобов'язання, позивачем було
направлено відповідачці дві податкові вимоги від 11.07.2006 року № 1/45 на суму податкового боргу 5025,41 грн., та від
14.08.2006 року № 2/63 на цю ж суму.

Законом України "Про
колективне сільськогосподарське підприємство" визначено, що об'єктами
права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби
виробництва, грошові та майнові внески його
членів, вироблена продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних
підставах. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності
його членам, яким щорічно нараховується частина прибутку залежно від
частки у фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у
збільшення частки в фонді.

Статтею 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року
№720 "Про порядок паювання земель, переданих » колективну власність сільськогосподарським підприємствам і
організаціям" визначено, що паювання земель передбачає визначення
розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена елективного сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного
товариства без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Право на земельний пай засвідчується Сертифікатом на
право на земельну частку (пай), який видається сільською, селищною або міською радою і є підтвердженням перебування
особи у списку членів колективного Сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що додається до державного акту на
право колективної власності на землю зазначених підприємств.

Відповідно до п.17 Розділу X Земельного
кодексу України від 25.10.2001р. сертифікати на право на земельну частку (пай),
отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації
«ми права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості)
відповідно до законодавства

Разом з тим, п. З Указу Президента України від 03.12.1999
р. №1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування
аграрного сектора економіки" зазначено, що у ході реалізації його
положень, інших актів Президента України щодо реформування колективних
сільськогосподарських підприємств та створення приватних (приватно-орендних} сільськогосподарських підприємств,
селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських
кооперативів, інших суб'єктів господарювання, які засновуються на приватній
власності, а також під час укладення договорів оренди земельних часток (паїв)
виходити з того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є
правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися
та розпоряджатися зазначеною часткою. Тому, сертифікат на право на земельну
частку (пай) засвідчує право вимоги, тобто майнове право власника.

Згідно із ст.ст. 125-126 Земельного кодексу
України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною
ділянкою, та його державної реєстрації, тобто після одержання державного
акту. Земельні частки (паї), власникам яких видано державні акти про право
власності на них, з метою оподаткування розглядаються як нерухомість, в т.ч.
при оподаткуванні спадщини.

Відповідачкою по справі було успадковано від ОСОБА_2
право на земельну частку (пай) у землі, яка
перебуває у колективній власності, що належало померлій на підставі Сертифіката
на право на земельну частку (пай) від 10.07.1997 р.

Об'єкти спадщини платника
податку поділяються з метою оподаткування на об'єкти комерційної власності, а
саме - цінний папір (крім депозитного (ощадного) сертифіката), корпоративне
право, власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна (промислова)
власність або право па отримання доходу за нею (пп. "в" п.13.1 ст.13 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб").

Апеляційна інстанція приходить до аналогічного з судом
першої інстанції висновку, що отримане позивачем у спадщину право на земельну
частку (пай) та майновий пай відповідачем не правомірно оподатковано за правилами оподаткування об'єктів комерційної
власності, отриманих у спадщину.

П.п. "в" п. 13.1 ст. 13
Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" визначено
вичерпний перелік об'єктів комерційної власності,
зокрема до них належать: цінний папір (крім депозитного (ощадного), іпотечного сертифіката),
корпоративне право, власність на об'єкт бізнесу як такий, тобто власність на
цілісний майновий комплекс, інтелектуальна
(промислова) власність або право на отримання доходу за нею.

Чинний на момент виникнення правовідносин з успадкування
земельної частки (паю) та майнового паю Закон
України "Про цінні папери та фондову біржу" визначає цінні папери як
грошові документи, що засвідчують право
володіння або відносини позики, визначають взаємовідносини між особою, яка їх
випустила, та їхнім власником і передбачають, як правило, виплату доходу
у вигляді дивідендів або відсотків, а також можливість передачі грошових та інших прав, що випливають з цих документів, іншим
особам. У статті 3 цього Закону подано вичерпний
перелік видів цінних паперів, серед яких сертифікат на право на земельну частку
(пай) не значиться.

Відповідно
до ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається в статутному фонді (майні) господарської організації,
що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно
до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними
документами. Сертифікат на право на земельну частку (пай) не надає можливість
його власнику брати участь в управлінні господарською організацією, отримувати
певну частку прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі
її ліквідації.

Стаття 1 п. 1.8. Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств", визначає корпоративні права, як право власності на
статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права
на управління, отримання відповідної частки
прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно
до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена така юридична особа у
формі господарського товариства, підприємства, заснованого на власності однієї
юридичної або фізичної особи, або в інших організаційно-правових формах.

Відповідно до Національного стандарту № 1 „Загальні засади оцінки майна
і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
10 вересня 2003 року № 1440, цілісний майновий комплекс - це об'єкт, сукупність
активів якого дає змогу провадити певну господарську діяльність. Цілісними
майновими комплексами є підприємства, а також їхні структурні підрозділи (цехи,
виробництва, дільниці тощо), які можуть бути виділені в установленому порядку в
самостійні об'єкти з подальшим складанням відповідного балансу та можуть бути
зареєстровані як самостійні суб'єкти господарської діяльності тощо. А тому з
викладеного вбачається, що право на земельну частку (пай), посвідчене
сертифікатом, не належить до жодного з різновидів об'єктів комерційної власності.

Тобто, посилання апелянта на те, що сертифікат на право
на земельну частку (пай) засвідчує майнове право, є неправомірним.

Судова колегія приходить до висновку, що право на земельну частку (пай),
посвідчене сертифікатом та право власності на майновий пай посвідчене
відповідним свідоцтвом не належить до жодного з різновидів об'єктів комерційної
власності.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає правових підстав для
скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

З урахуванням наведеного
вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і
підстав для його скасування не вбачається. За таких підстав апеляційна скарга Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції з
Таращанським відділенням на постанову Таращанського районного суду Київської
області по справі за їх адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу перед бюджетом по податку з доходів фізичних осіб в розмірі
5025, 41 грн. - підлягає
залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.
2, 9, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні
апеляційної скарги Рокитнянській міжрайонній
державній податковій інспекції з Таращанським відділенням - відмовити.

Постанову Таращанського районного суду Київської області від
11.05.2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного
місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді