Справа № 7/108
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2007-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД міста КИЄВА
вул. Десятинна, 4/6
№ 7/108
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Арсірій Р.О. при секретарі судового засідання Ісіковій
О.Г. вирішив адміністративну справу
Служба безпеки України
ОСОБА_1, особисто; Представник
позивача -ОСОБА_2, за довіреністю
№ 1845 від 12.06.2007р.
Чигирина Інна Вікторівна, за довіреністю № 22/360-Д від 04.04.2007р.
Цінчик Віта Миколаївна, за довіреністю № 14 від 11.04.2007р.
ОСОБА_1звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними
дій Служби безпеки України по обмеженню при призначенні пенсії.
Судом встановлено, що Постановою
Кабінету Міністрів України від 02.11.2006р. № 1522 “Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з
призначення і виплати пенсій деяким категорій громадян” виплату пенсій
військовослужбовцям здійснює Головне управління Пенсійного фонду України в м.
Києві. Ухвалою від 30.10.2007р. судом прийнято рішення про залучення до справи
у якості другого відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м.
Києві у відповідності до ст. 52 Кодексу
адміністративного судочинства України.
Позовні вимоги мотивовані
17.12.2006р. позивачу була призначена пенсія на підставі Закону
України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького
складу і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”. Розрахунок
пенсії було проведено з урахуванням ст. 40 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2006 рік” за останні 24 календарні місяці служби підряд перед
звільненням і без урахування щомісячної надбавки, яку позивач отримував під час проходження дійсної військової служби.
Позивач не згоден з нарахованою
пенсією на підставі того, що згідно ч.3 ст. 43 Закону України “Про внесення
змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального
захисту військовослужбовців” від 15.04.2006р. № 3591-IV пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюється
з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед
звільненням, враховуючи відповідні
оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку
за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премії в розмірах установлених законодавством.
Відповідач-1 проти позову
заперечує, у письмових поясненнях на позов вказує на те, що відповідно до ст.
40, п.30 ст. 70 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”
підстави для перерахунку раніше призначеної
Відповідач-2 заперечення на позов
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення
для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний
суд м. Києва, - встановив:
17.12.2006р. позивачу була призначена пенсія за вислугу років на
підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького складу і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких
Розрахунок пенсії відповідачем-1
було проведено з урахуванням ст. 40 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2006 рік” від 20.12.2005р. № 3235-IV за останні 24 календарні місяці
служби підряд перед звільненням та без урахування щомісячної надбавки, яку
позивач отримував під час проходження
дійсної військової служби, що підтверджується наявними в матеріалах справи
протоколом про призначення пенсії за вислугу років, грошовим атестатом НОМЕР_1,
додатком до грошового атестату про додаткові види грошового забезпечення для
нарахування пенсії. Після нарахування пенсії було застосовано обмеження
нарахованої пенсії до розміру, визначеного відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.
Правомірність дій посадових осіб
Служби безпеки України відповідач-1 обґрунтовує тим, що п. 30 ст. 77 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” від 20.12.2005р. № 3235-IV
встановлено, що з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим
Законом зупинити на 2006 рік дію частини третьої статті 43 Закону України “Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”.
З позицією відповідача-1 суд не
погоджується з наступних підстав.
Право на пенсійне забезпечення
умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб,
які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб
начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та
захисту інформації України, державній пожежній охороні, органах і підрозділах
цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій
службі України, та деяких інших осіб визначається Законом України “Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”.
Відповідно до ч.3 ст. 43 Закону
України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” та п.7 постанови
Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 “Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей” при обчисленні пенсій
враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням,
процентна надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених
Згідно з вимогами ст. 63 Закону
України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” призначені
військовослужбовцям пенсії перераховуються з підвищенням грошового забезпечення
відповідних категорій військовослужбовців. Перерахунки пенсії проводяться з
підвищенням тих видів грошового забезпечення, що передбачені ст. 43 вказаного
Таким чином зазначене право
позивача як військовослужбовця за своєю природою є певною соціальною гарантією,
нерозривно пов'язаною зі статусом військовослужбовця.
Наділивши військовослужбовців
зазначеною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання
забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які несуть військову службу, виконуючи
функції, пов'язані із захистом Вітчизни.
Тобто, між позивачем і державою
встановлений певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який
характеризується наявністю взаємних прав та обов'язків: держави -забезпечити
соціальний та правовий статус військовослужбовців, а останніх -належним чином
виконувати функції, пов'язані із захистом Вітчизни.
Відповідно до п. 30 ст. 77 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” зазначено, що з метою
приведення окремих норм законів у відповідність
із цим Законом зупинити на 2006 рік дію частини третьої статті 43 Закону
України “Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб”.
Зазначені дії з боку законодавця
можуть бути охарактеризовані як відстрочення виконання взятого на себе
публічного зобов'язання щодо забезпечення правового статусу
військовослужбовців. Тобто, в даному випадку зупинення дії правової норми, якою
передбачено право військовослужбовців на отримання пенсійного забезпечення у
розмірі, що визначається за правилами, встановленими ч. 3 ст. 43 та ст. 63
Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”,
не означає припинення або втрати права військовослужбовців на отримання
зазначених гарантій, а є лише відстроченням у часі.
При цьому слід зауважити, що само
по собі таке відстрочення виконання у часі
державою взятого на себе зобов'язання повинно розцінюватися як неналежне
виконання нею зобов'язання, а саме його складової -обов'язку по реалізації
гарантій, які надаються військовослужбовцям в силу їх особливого правового
статусу та несення ними військової служби -виконання функцій по захисту
Вітчизни як виконання конституційного обов'язку перед державою.
Неправомірність дій відповідачів-1
та 2 підтверджується також наступним.
Правовідносини, що виникають в
процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для
військовослужбовців як складової їхнього правового статусу, будуються на
принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі
посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм
реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших
актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office
(Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що
зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті
державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який
загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана
з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не
може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання
При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання
військовослужбовцям певних гарантій, а саме реалізацію права
військовослужбовців на отримання пенсійного забезпечення у розмірі, що
визначається за правилами, встановленими ч. 3 ст. 43 та ст. 63 Закону України
“Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”, така держава чи орган
вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої
політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення
про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи
поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб
стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи
Частиною 2 статті 8 Конституції
України встановлено вимогу щодо законів України, які приймаються виключно на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.
Пунктом 3 частини першої статті
85 та статтею 91 Конституції України до
повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в
України віднесено прийняття законів. Виключно законами України встановлюються,
зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система (п.1 ч.2 ст. 92
Конституції України).
В ч.1 ст. 96 Конституції України
закріплено, що Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою
України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин -на інший
Виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (ст. 95 Конституції
При цьому, Конституційний Суд
України в мотивувальній частині свого Рішення від 09.07.2007 року № 6-рп/2007
констатував: метою і особливістю закону
про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації
положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави
перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання
пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет
України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства
права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги,
компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права
кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України).
Оскільки предмет закону про
Державний бюджет чітко визначений у Конституції України, Бюджетному кодексі
України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків,
пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз. 7, 8
п.4 вказаного Рішення).
Відповідно до ст. 22 Конституції
України закріплені нею права свободи не є вичерпними. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Право на пенсійне забезпечення є
складовою конституційного права на соціальний захист. Відповідно до ст. 46
Конституції України це право гарантується загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств,
установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
З пункту 5 Рішення Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 вбачається, що “Верховна Рада
України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України
включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України,
зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене
іншими законами України правове регулювання суспільних відносин”.
При цьому суд також бере до уваги,
що за змістом ст. 24 Конституції України
рівність громадян, зокрема військовослужбовців, перед законом полягає у їх
рівному праві на соціальний захист, гарантований ст.ст. 17, 46 Конституції
України, а тому військовослужбовці, які займали рівні за штатною категорією
посади, мають однакове військове звання, кваліфікацію, науковий ступінь і вчене
звання, тривалість та умови проходження служби і не відрізняються за іншими
ознаками, отримуючи однакову за видом
пенсію повинні мати і однаковий її розмір, який не може залежати від
часу виходу на пенсію, проте наявність такої диспропорції у розмірах пенсій
військовослужбовців звільнених зі служби в різні часи, що по суті є ущемленням
в правах одних військових пенсіонерів порівняно з іншими, не заперечується і
самим представником відповідача-1.
Беручи до уваги встановлені судом
факти і відповідні правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Суд також бере до уваги, що згідно
з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач-1 як
суб'єкт владних повноважень не довів правомірності відмови у проведенні
перерахунку позивачу раніше призначеної
пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого
органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією України.

Зважаючи на всі наведені обставини
в їх сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 9, 69-71, 94 , 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м.
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Визнати неправомірними дії Служби
безпеки України по обмеженню при призначенні пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в м. Києві зробити перерахунок раніше призначеної
пенсії без застосування обмежень встановлених Законом України “Про Державний
бюджет України на 2006 рік”.

Стягнути з рахунків Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 10,90 грн.
судових витрат.

Постанова відповідно до ч.1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти
днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Дата
складення та підписання постанови в повному обсязі -12 грудня 207 року.

Головуючий - суддя
Арсірій Р.О.