Справа № 2-а-11548/2008
Суддя: Подрєзова Г.О.
Дата ухвалення: 2008-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“ 10 “ вересня 2008 року
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі судді Подрєзової
Г.О., при секретарі Стець Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Білій Церкві адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконкому Білоцерківської
міської ради, Головного управління праці та соціального захисту населення
Київської обласної державної адміністрації
про визнання протиправними дій суб”єкта владних повноважень та
зобов”язання вчинити певні дії;

В С Т А Н
О В И В :

Позивач ОСОБА_1 надала
до суду адміністративний позов до
Виконкому Білоцерківської міської ради, Київської обласної державної
адміністрації про визнання протиправними дій суб”єкта владних повноважень та
зобов”язання до вчинення певних дій, мотивуючи тим, що 26.03.1993року їй було видано посвідчення потерпілої від
Чорнобильської катастрофи категорії 2, серії Б № 000732, як такій, що проживала
на території зони обов”язкового (безумовного) відселення в смт. Поліське. При
перевірці подання Виконкому Білоцерківської міської ради щодо видачі їй
дублікату посвідчення потерпілої від
Чорнобильської катастрофи категорії 2,
посвідчення безпідставно було у неї вилучено, що призвело до припиненню пільг. Причиною вилучення посвідчення стало те, що за характером її роботи провідником Вагонної дільниці ст.
Київ- Пасажирський Південно-Західної залізниці, вона знаходилась у поїздках,
відлучалася з місця постійного проживання, яке віднесено до території
обов”язкового (безумовного) відселення.

З моменту аварії на Чорнобильській АЕС до листопада 1991 року вона
постійно проживала в зоні обов”язкового (безумовного) відселення, а саме в с.
Новий Мир Поліського району Київської області ( з 1980р. до лютого 1988р.) і
в с.м.т. Поліське, Київської області ( з
березня 1988р. до листопада 1991р.), де мала власне житло, сім”ю, тримала
господарство, хоч і працювала провідником пасажирських потягів ст.
Київ-Пасажирський до 23.05.1988р., а потім з 27.05.1988р. до листопада 1991 р.-
заправником ПЗМ Поліського райвідділення “Сільгоспхімії”, яке розташоване в
зоні обов”язкового ( безумовного) відселення. Посилаючись на зазначені
обставини, а також на те, що фактично їй було відмовлено у видачі дубліката
посвідчення потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 2 та безпідставно
видане посвідчення потерпілої категорії 3, що
позбавило її пільг, передбачених законом, спричинило порушення її
законних прав та інтересів щодо соціального захисту, просила суд її адміністративний позов
задовольнити та визнати протиправними дії відповідачів.

В
судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги частково змінили,
просили змінити відповідача Київську обласну державну адміністрацію на
належного відповідача - Головне
управління праці та соціального захисту населення Київської обласної державної
адміністрації, яким фактично була надана
вказівка про вилучення у неї посвідчення потерпілої категорії 2. В частині
позову про визнання протиправними дій суб”єктів владних повноважень та
зобов”язання до вчинення певних дій, підтримали повністю.

Відповідач Головне управління праці та соціального захисту населення
Київської обласної державної адміністрації представника до суду не
направили,хоч про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідач -Виконком Білоцерківської міської ради представника до суду
не направив, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений належним
чином, надав письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника.

Заслухавши пояснення позивачки та
її представника, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до
задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка є постраждалою від Чорнобильської катастрофи - відселеною із
зони обов”язкового (безумовного) відселення , категорії 2. Київською обласною
державною адміністрацією 26.03.1993 року
їй було видане посвідчення серії Б, №
000732 .

Також, судом встановлено, що виконавчим комітетом Поліської районної
ради на ім”я ОСОБА_1. 03.07.1992 року
була видана довідка № 5468, згідно з якою, вона
з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 02.11.1991 року постійно
проживала в зоні безумовного (обов”язкового) відселення у смт. Поліське
Київської області.

За
даними адресного бюро ( довідка від 07.12.2007р.) ОСОБА_1. була прописана в с. Новий Мир,
Поліського району, Київської області з 25.03.1980 року по 29.02.1988року,
виписана в смт. Поліське, Київської області,
з 02.03.1988 року вона була
зареєстрована в смт. Поліське, Київської області та 02.11.1991 року виписана в
м. Біла Церква, Київської області.

Згідно
з ст. 14 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” - для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи : - учасники ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС , особи, які постійно проживали у зоні
безумовного (обов”язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови
про відселення - категорія 2. А згідно з ст. 15 цього закону - підставою для
визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які
самостійно переселилися, відповідно до ст. 4 є довідка про евакуацію,
відселення, самостійне переселення.

Тобто
, на думку суду, позивачка повністю довела в судовому засіданні свої позовні
вимоги щодо постійного проживання в зоні обов”язкового (безумовного) відселення
в період з моменту аварії на Чорнобильській АЕС
до 02.11.1991р., коли за рішенням про відселення (26.06.1989р. - так
зазначено у листі Головного управління праці та соціального захисту населення
від 05.05.2008р.) була переселена до м. Біла Церква.

Крім
цього, на підтвердження своїх позовних вимог позивачка послалася на те, що за
характером роботи - провідником пасажирських вагонів Вагонної дільниці ст.
Київ-пасажирський у період з моменту аварії по травень 1988року, вона дійсно
тимчасово виїзджала з місця постійного проживання, але у неї був підсумковий
облік робочого часу, який, в усякому випадку, передбачав дотримання норми
робочого часу, передбаченого законодавством.

Суд
виходить з того, що заперечення цього факту відповідачем - Головним управлінням
праці та соціального захисту населення, не відповідає вимогам законодавства про
працю.

Так,
згідно з ст. 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах,
організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і
на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути
додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева
тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації
запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого
часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин
(статті 50 і 51). Серед діючих в Україні нормативних актів СРСР, якими
дозволяється використання режиму підсумованого обліку робочого часу є Положення
про робочий час і час відпочинку працівників залізничного транспорту і метрополітенів,
затверджене постановою Державного
комітету СРСР по праці та заробітної
плати та Секретаріатом ВЦРПС від 03.11.1960р. № 1249/28.

Тобто, незалежно від режиму роботи позивачки, нормальна тривалість її
робочого часу була дотримана сумарно за відповідний обліковий період, а так як
згідно з ст. 50 КЗпП України передбачена нормальна тривалість робочого часу -
40год. на тиждень, то підстав вважати, що позивачка, під час цієї роботи,
не проживала постійно в зоні (з моменту
аварії на ЧАЕС до травня 1988року), на думку суду, не має.

При цьому суд враховує також і те, що норма ст.14 вищезазначеного Закону
не містить посилання на місце роботи особи, а вимагає лише її постійного
проживання в зоні обов”язкового (безумовного) відселення.

Але
ж, в цей час позивачка проживала в с.
Новий Мир, Поліського району, Київської області, яке віднесено до зони
обов”язкового (безумовного) відселення.

На
думку суду, необхідно також враховувати і те, що в період з 27.05.1988року
позивачка змінила місце роботи і працювала до листопаду 1991 року заправником
ПЗМ Поліського райвідділення “Сільгоспхімії”, яке також знаходилося на
території обов”язкового (безумовного) відселення і була зареєстрована в смт.
Поліське, Київської області.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що не можно вважати правомірними
дії відповідача Головного управління
праці та соціального захисту населення Київської обласної державної
адміністрації щодо вказівки про вилучення посвідчення потерпілої від
Чорнобильської катастрофи, категорії 2 у ОСОБА_1.

Як
вбачається з листа Головного управління праці та соціального захисту населення
( лист від 05.05.2008р. № 04-59 1079) ним видана вказівка управлінню
соціального захисту населення Білоцерківської міської ради вилучити у позивачки
посвідчення потерпілої 2 категорії, як видане безпідставно.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що діями відповідача - Головного управління
праці та соціального захисту населення Київської обласної державної
адміністрації щодо вилучення у позивачки посвідчення потерпілої 2 категорії та
безпідставної видачі їй посвідчення потерпілої 3-ї категорії, порушені її права
на встановлені законодавством пільги,
тобто дії суб”єкта владних повноважень
вчинені з порушеннями Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а тому позов
підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.
4,7,17,158,159,160,162,185,186 Кодексу адміністративного судочинства України,
ст.ст. 14, 15 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” , суд-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії суб”єкта владних повноважень - Головного управління праці та
соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації
щодо вилучення посвідчення потерпілої 2
категорії у ОСОБА_1 - протиправними.

Зобов”язати Виконком Білоцерківської міської ради прийняти документи
ОСОБА_1 для направлення їх до Київської обласної державної адміністрації для
вирішення питання видачі їх посвідчення потерпілої від Чорнобильської
катастрофи 2 категорії.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів після її постановлення,
шляхом подачі заяви та протягом 20 днів, після подачі заяви, шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя: