Справа № 22-а-7638/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Божко В.П.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2008 року справа №
22-а-7638/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі

Дяченко С.П., Нікуліна О.А. Денисенко К.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Артемівської міської ради Донецької області

на постанову

Артемівського міськрайонного суду Донецької
області

від

03.06.2008 року

у справі

№ 2-а-165/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Артемівської міської ради Донецької області

про

стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення,-

В С Т А Н О В И Л А :

24.01.2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької
області від 03.06.2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2003-2005 і 2007 роки - задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, та
ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Крім того, апелянт зауважував, що позивач пропустив строк звернення до
суду з адміністративним позовом. За відсутності поважності причин такого
пропуску суд першої інстанції не застосував положення ч.1 ст. 100 КАС України
за 2004 та 2005 роки та не відмовив у позові за 2003 - 2005 роки з цих підстав,
хоча на цьому наполягав відповідач.

Особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи,
вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу
необґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС 1 категорії 3 групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон №
796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам 1 категорії 3
групи, постраждалі у наслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

За 2004 році Управління виплатило щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі
21,50 грн., установлені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі - постанова №836), за 2005-2007 роки - по
90 грн., встановлені Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова №562).

Відповідно
до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами № 836 та № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 групи 1 категорії - 21,50
гривень та 90 гривень (за грошовою реформою 1996 року).

З
моменту прийняття постанови № 836 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2004-2007 роки, у той час як Верховною
Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався державний бюджет.

Тому,
оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови № 836
та № 562.

Обґрунтовано
суд першої інстанції також не визнав дії відповідача неправомірними при
нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році, врахувавши, що дія
абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині
виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України. Тому не можна
стверджувати, що дії відповідача в цій частини були протиправними.

Зупинення
дії закону не дає право його застосовувати. Такі ж висновки й Верховного Суду
України в аналогічному по суті спору, викладені в Ухвалі від 20 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2 до ВВДФССНВВПЗУ в м. Добропіллі про
відшкодування моральної шкоди.

Положення пункту 30
статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати -абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від
09.07.2007 р.

Судом першої інстанції
правильно не взято до уваги посилання відповідача на пропущення позивачем
строку для звернення з позовом до суду, оскільки відповідно до ч.3 ст. 99 КАС
України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного
суду, і позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.
268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Тобто
суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином,
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись
ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205,
ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Артемівської міської ради Донецької області - залишити без
задоволення.

Постанову
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03.06.2008 року у
справі № 2-а-165/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської міської ради Донецької області «про стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення» - залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: