Справа № 2-а-12107/2008
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2008-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2008 р. м.Житомир

Житомирський
окружний адміністративний суд у складі:

головуючого
- судді Кузьменко Л.В.,

при
секретарі - Дейнеці І.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління праці і соціального захисту
населення Овруцької райдержадміністрації, третьої особи -Можарівської сільської
ради

про
стягнення виплат, передбачених Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи",-

встановив:

У липні 2008 року
позивачка звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що за
період з 2000 -2007 років їй не було проведено у повному обсязі виплати,
передбачені ст. ст. 37, 39, 48, 50 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що
призвело до порушення її прав. Заборгованість по ст. 39 позивачка визначила в
розмірі 43818 грн., по допомозі в зв'язку з обмеженням споживання продуктів
харчування на позивачку та її неповнолітню дитину (ст. 37) -в розмірі 13209,79
грн., по щорічній допомозі на оздоровлення (ст. 48) -в розмірі 3778 грн. по
додатковій пенсії (ст. 50) -в розмірі 6642.48 грн.

Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та
допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836
від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх
розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у
відповідні періоди.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та
місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку,
що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що позивачка в спірний період часу
проживала і проживає на даний час в с. Можари Овруцького району Житомирської
області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення,
працювала в Можарівській сільраді, а з квітня 2004 року -пенсіонерка. Позивачка
є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 06.12.1994 року, інваліом 3
групи загального захворювання, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується довідкою серії МСЕ№029644 від 10.11.1994 року.

Згідно із ст. 37 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі -Закон ), громадянам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у
зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного
відселення -40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Згідно із ст. 39 Закону в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин, громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного
відселення -дві мінімальні заробітні плати щомісяця. В такому ж розмірі
підвищуються пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону, щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи виплачується в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до абз. 4 ст. 50 Закону, особам, віднесеним
до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю інвалідам III групи, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Проте вказані допомоги, доплата та додаткова пенсія
виплачувались у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836
від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до
мінімальної зарплати і мінімальної пенсії за віком, тобто в значно меншому
розмірі. По статті 37 Закону вона отримувала до листопада 2005 по 4 грн. 20
коп. щомісячно, а з грудня 2005 року по грудень 2007 року -по 2 грн. 10 коп.;
по ст. 39 -по 10 грн. 50 коп.; по ст. 50 -по 9 грн. 96 коп. Щорічна допомога на
оздоровлення (ст. 48) виплачувалась у розмірі 90 грн.

Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення
перед постановою Кабінету Міністрів України.

Виплатою доплати і допомоги в твердих сумах,
встановлених постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року,
порушені права позивачки. Проте позов підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд враховує встановлений статтею 99 КАС
України річний строк звернення з позовом до адміністративного суду.

Заборгованість по ст.39 Закону за період з січня 2000 по
квітень 2004 років підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП
України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про
виплати, які відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" є
складовою структури заробітної плати.

Дію абзацу третього частини першої статті 37, абзацу
третього частини першої статті 39 та абзацу четвертого частини четвертої статті
48 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N3235-IV (3235-15)
від 20.12.2005р. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N489-V
(489-16) від 19.12.2006р., і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено
рішенням Конституційного Суду N6-рп/2007 (v0a6p710-07) від 09.07.2007р.

Таким чином, в межах заявлених вимог заборгованість по
ст. ст. 37, 39 Закону підлягає стягненню -за 6 місяців 2007 року, по ст. 48 -за
2007 рік, по ст. 50 -в межах визначеного ст. 99 КАС України річного строку
давності, а саме з липня по грудень 2007 року, оскільки позовна заява надійшла
до суду в липні 2008 року. Вимога позивачки про стягнення заборгованості по
допомозі по ст. 37 на її неповнолітню дитину за період з січня 2000 року по
листопад 2005 року є безпідставною, у зв'язку із пропуском позивачкою річного
строку давності.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в 2007р.
отримала допомогу на оздоровлення в липні.

Мінімальна заробітна плата в липні 2007 року, відповідно
до ст. 76 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік",
становила 440 грн.

З врахуванням викладеного вище, розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії за віком в Україні в спірний період
часу, а також розміру доплати, допомог і додаткової пенсії, отриманих
позивачкою за цей час в безспірному порядку, що підтверджується письмовими
доказами, розмір заборгованості перед нею по виплатах, передбачених ст. 37
Закону, становить 1067,40 грн., по ст. 39 Закону -19830 грн., по ст. 48 -1670
грн., по ст. 50 Закону -1178 грн., а всього -23745,40 грн.

Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період
часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької
районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Керуючись ст. ст. 37, 39, 48, 51 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст. ст. 94, 158 -163, 167, 254 КАС України,
суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з управління праці та соціального захисту
населення Овруцької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_123745,40
грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення
строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги. Заява
про апеляційне оскарження подається через Житомирський окружний адміністративний
суд до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня
проголошення постанови. Апеляційна скарга подається у тому ж порядку протягом
20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий
суддя: Л.В.
Кузьменко