Справа № 22-а-4660/2008
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2008-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-4660/08 Головуючий 1
інстанції: Зінченко А.В.
Категорія: 49 Доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатов Ю.М.

Суддів - Мінаєва О.М., Водолажська Н.С.

за участю секретаря судового засідання:
Баглаєнко Я.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Северинцева О.М.,

третьої особи ОСОБА_4.,

третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за
апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2008 року по справі
№ 2а-712/08

за позовом
ОСОБА_2

до Територіального управління
державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду у Харківській області

треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог
на предмет спору - начальник Управління ОСОБА_3 та Головне управління
Державного казначейства України у Харківській області

про визнання бездіяльності незаконною та
стягнення моральної шкоди,

встановила :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Територіального управління
державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду у Харківській області, в якому після уточнення позовних вимог просить
суд визнати бездіяльність відповідача та стягнути з держави Україна на користь
позивача 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2008
року по справі № 2а-712/08 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління
Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду у Харківській області про визнання бездіяльності незаконною та
стягнення моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1, не погодившись з постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає висновок суду першої інстанції
безпідставним та неправомірним. Апелянт вважає, що судом не повно і не всебічно
з'ясовано обставини в адміністративній справі, що мають значення для справи, та
зазначає, що судом при додержанні процесуальних норм не додержано головної
парадигми права - захисту права людини. Представник позивача зазначає, що судом
не враховано при вирішенні спору невикористання відповідачем (посадовою особою відповідача) свого права у
разі необхідності самостійно проводити розслідування нещасного випадку на
виробництві і видавати обов*язкові для виконання власником приписи щодо
необхідності складання акта за формою Н-1 та взяття нещасного випадку на облік,
встановленого п.28 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.1998 р.
№923. Апелянт зазначає, що посадовою
особою відповідача не виконано службові обов*язки і не використано надані чинним
законодавством права, в чому і полягає незаконність бездіяльності відповідача.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2008 року
по справі № 2а-712/08, задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, та просить суд витребувати
у відповідача матеріали перевірки інспектором ОСОБА_6. стану охорони праці ТОВ
«Флавіо» від 20.08.2003 р. та його припис від 21.08.2003 р.

Представники відповідача та третіх осіб в судовому засіданні просять
залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін як таке,
що прийняте відповідно до положень чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін та третіх осіб, присутніх у судовому засіданні,
перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2003 р. позивача було
травмовано на будівельному об'єкті за адресою: АДРЕСА_1 у місті Харкові. Його
представник двічі письмово звертався до начальника управління ОСОБА_7 щодо
необхідності встановлення факту його травмування на роботі та спонукання
роботодавця ТОВ "Флавіо" скласти про це відповідний акт за формою Н-1
(нещасний випадок). Але, на першу заяву його представника від 5 вересня 2003 р.
йому відповіли (відповідь 08-01-21/1198 від 02.10.2003 р.), що підстави для
складання такого акту відсутні, що позивач має право звернутися з цього питання
до суду. Позивач вважає таку відповідь відпискою, тому що в ній проігноровані
аргументи заявника щодо травмування на виробничому об'єкті, що потерпілий був
допущений до роботи (обставина, яка вказує на реальне існування трудових
відносин за приписом ст. 24 КЗпП України навіть за відсутністю відповідного
наказу чи розпорядження про прийняття на роботу), що мали підтвердити
свідки-члени бригади ОСОБА_8 та ОСОБА_9, якщо б з них взяли пояснення.
Вдруге представник позивача, його
батько, звернувся до ОСОБА_7 з письмовою заявою від 11 жовтня 2004 р., у заяві
не йшлося про встановлення факту перебування у трудових відносинах, а було
прохання щодо складання акту про травмування на виробництві. На дане звернення
також було надано відповідь щодо необхідності звернення до суду, а також повідомлення про ліквідацію ТОВ "Флавіо". Позивач
зазначає про незаконну бездіяльність посадових осіб, яка сприяла ухиленню
працедавця від юридичної відповідальності за наслідками травмування його
працівника на робочому місці.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Положення про
територіальне управління Державного департаменту промислової безпеки, охорони
праці та гірничого нагляду по Харківській області Територіальне управління
Держпромгірнагляду по Харківській області є правонаступником територіального
управління Державного комітету України з нагляду за охороною праці.

Представник позивача звернувся з заявою до відповідача в серпні 2003 року,
в якій просив встановити факт перебування у трудових відносинах позивача з ТОВ
"Флавіо", а також те, що позивач отримав травму на виробництві. На
дану заяву він отримав відповідь, що юридичних підстав для складення акту за
формою Н-1 щодо нещасного випадку, який стався з позивачем, немає, так як він
не знаходився в трудових відносинах з ТОВ «Флавіо». А також проінформували, що
з даного питання заявник може звернутися до суду.

Представник позивача повторно звернувся з заявою до відповідача в жовтні
2004 року і в якій просив для суду скласти акт, що його син отримав травму
безпосередньо на виробництві. На цю заяву він отримав відповідь, що питання
встановлення трудових відносин, складення та затвердження акта за формою Н-1,
отримання соціальних виплат через відповідний Фонд соціального страхування від
нещасних випадків, а також відшкодування матеріальної і моральної шкоди від
колишнього директора ТОВ «Флавіо» можуть бути вирішені виключно винесенням
рішення суду.

Судом першої інстанції, зазначено, що згідно ст. 22 Закону України «Про
охорону праці» у разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи
незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу
державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для
роботодавця.

Відповідно до п. 37 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних
випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02-04,
затвердженого постановою КМУ 25.08 2004 року №1112, який діяв на час другого звернення з заявою
від 11.10.2004 року представника позивача до відповідача контроль за
своєчасністю і об'єктивністю розслідування нещасних випадків, їх документальним
оформленням та обліком, виконанням заходів щодо усунення причин нещасних
випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за
охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до
компетенції. Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати у
межах своєї компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового)
розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта
форми Н-5, акта форми Н-1 (або форми НПВ), визнання нещасного випадку
пов'язаним з виробництвом і складення акта форми Н-1, якщо ними виявлено
порушення вимог цього Порядку чи інших нормативно-правових актів з охорони
праці.

А згідно п.38 цього ж Порядку посадова особа органу Держнаглядохоронпраці
має право у разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт форми Н-5, акт
форми Н-1 (або форми НПВ) чи незгоди потерпілого або особи, яка представляє
його інтереси, із змістом акта форми Н-5, акта форми Н-1 (або форми НПВ),
надходження скарги або незгоди з висновками розслідування про обставини та
причини нещасного випадку чи приховування нещасного випадку видавати
обов'язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції
Фонду - у разі нещасного випадку з особою, яка забезпечує себе роботою
самостійно, приписи за формою Н-9 згідно з додатком 8 щодо необхідності
проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку,
затвердження чи перегляду затвердженого акта форми Н-5, акта форми Н-1 (або
форми НПВ), визнання чи невизнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом
і складення акта форми Н-1 (або форми НПВ).

Судом також встановлено, що відповідно до посадової інструкції державного
інспектора посадової особи органу Держнаглядохоронпраці) він зобов'язаний
проводити лише спеціальне розслідування нещасних випадків. А відповідно до п.40
Порядку спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки із смертельними
наслідками; групові нещасні випадки, які сталися одночасно з двома і більше
працівниками, незалежно від ступеня тяжкості ушкодження їх здоров'я; випадки
смерті працівників на підприємстві; випадки зникнення працівників під час
виконання трудових (посадових) обов'язків; нещасні випадки з тяжкими
наслідками, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого (за рішенням
органів Держнаглядохоронпраці). Віднесення нещасних випадків до таких, що
спричинили тяжкі наслідки, у тому числі до нещасних випадків з можливою
інвалідністю потерпілого, здійснюється відповідно до Класифікатора розподілу
травм за ступенем тяжкості, що затверджується МОЗ.

Таким чином, суд першої інстанціїї дійшов висновку, що за обставин, що сталися
з позивачем, законодавець не покладає обов'язку на посадову особу органу
державного нагляду за охороною праці видавати обов'язкові для виконання
працедавцем припису формою Н-9 щодо необхідності визнання нещасного випадку
пов'язаним з виробництвом та складання акту за формою Н-1, а надає йому лише
таке право.

Судова колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в
частині підстав та мотивів відмови від позову з огляду на наступне. Завданням
адміністративного судочинства у відповідності до ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових
осіб, інших суб*єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Статтею 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Суд відмовив у позові, виходячи з того, що суб*єкт владних
повноважень за наявності існуючих прав, наданих йому законодавством, мав
розпорядитися правом на свій розсуд, і не був зобов*язаний використати своє
право. З таким висновком суду погодитися не можна. Частиною з ст..2 КАС України
встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб*єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Судова
колегія зазначає, що відповідач не мав компетенції щодо встановлення юридичного
факту знаходження позивача з роботодавцем в трудових відносинах, віднесеного
виключно до компетенції суду. Посилання апелянта на п.28 Положення про
розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на
підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 17.06.1998 р. №923, судовою колегією не може бути прийняте,
оскільки на момент настання нещасного випадку з позивачем постанова втратила
чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів №1094 від 21.08.2001 р.
Застосування відповідачем ст.22 Закону України «Про охорону праці», у
відповідності до якої у разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний
випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою
особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим
для роботодавця, було неможливим без встановлення судом факту трудових відносин
позивача з підприємством для визначення роботодавця у встановленому законом
порядку. Таким чином, бездіяльність відповідача в частині не проведення розслідування
факту перебування в трудових відносинах позивача з підприємством «Флавіо» не є
незаконною, відповідач та його посадові особи діяли в межах повноважень,
встановлених законодавством, і позов задоволенню не підлягає.

Оскільки бездіяльність відповідача не є незаконною, вимоги в частині
стягнення з держави Україна на користь позивача 5000 грн. у відшкодування
завданої моральної шкоди, також задоволенню не підлягає.

Таким чином, в частині посилання суду першої інстанції в обґрунтування
прийнятого рішення, постанова є необґрунтованою, такою, що прийнята з
помилковим застосуванням норм матеріального права. Відповідно в цієї частині
постанова підлягає зміні в відповідності до п. 1 ст. 201 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 201, 205,
207, 254 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2008
року по справі № 2а-712/08 змінити в частині мотивів та підстав відмови в
позові. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду
від 21 квітня 2008 року по справі № 2а-712/08 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з дня складання постанови у
повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 01.09.2008 р.

Головуючий Філатов Ю.М.

Суддів Мінаєва О.М.

Водолажська Н.С.