Справа № 9/396
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

23.07.2008 р.
№
9/396

11:35

За
позовом

ОСОБА_1

До

Головного
управління соціального захисту населення міста Києва, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат

про

визнання
дії неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії

Суддя:
Кротюк О.В.

Секретар судового засідання: Таран Т.К.

Представники:

Від
позивача

ОСОБА_1

Від
позивачаОСОБА_2
(довіреність)

Від
відповідача-1

ОСОБА_3
(довіреність № 06-5221 від 27.11.2007 р.)

Від відповідача-2Не прибув

Обставини справи:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Київського
міського військового комісаріату, Головного управління соціального захисту
населення міста Києва, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат з вимогами про визнання права на перерахунок та виплату
щорічної до 5 травня разової грошової допомоги, як інваліду війни ІІ групи,
виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком; зобов'язати Київський міський
військовий комісаріат провести перерахунок та надати довідку Київському
міському центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат для виплати
щорічної до 5 травня разової грошової допомоги, з 5 травня 2001 року перерахунок
щорічної до 5 травня разової грошової допомоги, виходячи із розміру мінімальної
пенсії за віком і виплатити недораховану суму пенсії за минулий час;
зобов'язати Головне управління соціального захисту населення у місті Києві
надати довідку про зроблений перерахунок щорічної до 5 травня разової грошової
допомоги, як інваліду війни ІІ групи, виходячи із розміру мінімальної пенсії за
віком, Київському міському центру по нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат для здійснення функції виплати щорічної до 5 травня разової грошової
допомоги по рішенню суду, судові витрати покласти на відповідача.

23.07.2008 р. позивач надав заяву про
уточнення позовних вимог та просить суд визнати дії Головного управління
соціального захисту населення міста Києва щодо виплати щорічної до 5 Травня
разової грошової допомоги, виходячи з розміру, меншого ніж вісім фактичних
розмірів мінімальної пенсії за віком неправомірними; зобов'язати Головне
управління соціального захисту населення
у відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та рішення Конституційного Суду України
провести перерахунок щорічної до 5 Травня разової грошової допомоги, виходячи з
фактичних розмірів мінімальних пенсій за віком та виплатити різницю за минулі
роки.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що відповідні виплати протягом 2004- 2007 року позивач
отримував, але не погоджується з їх розмірами.

Відповідачі
позовні вимоги не визнають, просять відмовити в задоволенні адміністративного
позову повністю, оскільки виплати щорічної до 5 травня разової грошової
допомоги здійснені у спосіб та порядку, встановлених Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Крім того,
відповідачі просять відмовити в задоволенні адміністративного позову з підстав
пропущення строку звернення до адміністративного суду.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
є інвалідом війни 2 групи з травня 2004 року і має право на отримання щорічної
разової грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 5 травня.

Позивачем
в судовому засіданні зазначено, що відповідні виплати протягом 2004- 2007 року
він отримував, але не погоджується з їх розмірами і просить суд провести
перерахунок цих виплат за зазначений період, зобов'язати виплатити різницю за
минулі роки, визнати дії Головного управління соціального захисту населення
Київської міської державної адміністрації, Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат неправомірними, щодо виплати меншої
суми.

Суд
дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

Стосовно
позовних вимог щодо перерахунку та виплати щорічної до 5 травня разової
грошової допомоги за 2004-2006 роки, суд звертає увагу на те, що відповідно до
ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах
строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або
іншими законами.

Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Як
вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, позивач не звертався до
відповідача із заявами про перерахунок і виплату різниці щорічної до 5 травня
разової грошової допомоги, щодо розміру якої був обізнаний. Крім того, норми
законодавства, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є
загальновідомими та діяли у період отримання позивачем допомоги.

А
тому, суд вважає за необхідне обчислювати річний строк звернення до
адміністративного суду за захистом порушеного права, свобод та інтересів з
моменту отримання позивачем щорічної до 5 травня разової грошової допомоги.

Відповідно
до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Відповідачі
наполягають на відмові у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та виплати
різниці позивачу щорічної до 5 Травня разової грошової допомоги за 2004-2006
роки з підстав пропуску строку звернення до суду.

Поважність
причин пропущення строку позивачем не наведено і судом не встановлено.

Враховуючи
те, що позивач звернувся з позовом до адміністративного суду 21.04.2008 р.,
позовні вимоги про здійснення дій з перерахунку та виплати різниці щорічної до 5 травня разової грошової
допомоги за 2004-2006 роки не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку
звернення до суду відповідно до ч.1 ст.100 КАСУ.

Щодо
вимог за 2007 рік суд зазначає про наступне.

Як
заявлено позивачем він отримав щорічну разову грошову допомогу за 2007 рік в
кінці травня відповідного року.

Суд
вважає необхідним зазначити, що дію частини п'ятої статті 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
(№3551-XII від 22.10.1993) зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової допомоги згідно із Законом України від
19.12.2006 р. N 489-V. Крім того, Законом України від 19.12.2006 р. N 489-V, а
саме статтею 29 установлено на 2007 рік відповідні розміри виплат щорічної
разової допомоги відповідно до закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Згідно
з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 положення
статті 29 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V та зупинення дії частини
п'ятої статті 13 на 2007 рік, передбачене пунктом 13 статті 71 Закону України
від 19.12.2006 р. N 489-V визнано таким,
що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Суд
керується положеннями частини 2 статті 152 Конституції України (№ 254к/96-ВР
від 28.06.1996), у відповідності до якої закони, інші правові акти або їх
окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже,
рішення Конституційного Суду України не мають зворотної сили, а закони, інші
правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність.

Суд
приймає до уваги, зокрема, пункт 4 рішення Конституційного Суду України "У
справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України
"Про чинність Закону України "Про Рахункову палату", офіційного
тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини
другої статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України"
стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про
порядок виконання рішень Конституційного Суду України)" (№ 15-рп/2000 від
14.12.2000). Конституційний Суд України, зокрема, зазначає, що органи державної
влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації, посадові та службові особи, громадяни та
їх об'єднання, іноземці, особи без громадянства повинні утримуватись від
застосування чи використання правових актів або їх положень, визнаних
неконституційними. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках
Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні
закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями
неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім
того, суд бере до уваги зміст пункту 4 мотивувальної частини і пункт 3
резолютивної частини рішення Конституційного Суду України "Рішення
Конституційного суду України у справі за конституційним поданням народних
депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників
голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом
липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників
голів місцевих державних адміністрацій)" (№ 8-зп від 24.12.1997)

Конституційний
суд в четвертому пункті мотивувальної частини зазначає, що частина друга статті 152 Конституції України
закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність. 3а цим принципом закони, інші
правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим
рішенням органу конституційного контролю.

Прояв
зазначеного правового змісту дії рішення Конституційного Суду України у часі
був покладений у пункт 3 резолютивної частини цього рішення.

Таким
чином, враховуючи особливість юридичних наслідків визнання неконституційним
нормативно-правового акту (яка проявляється в тому, що не підлягають
застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність) суд вважає, що рішення
Конституційного Суду України зворотної дії у часі не мають і не можуть у
зв'язку з цим бути поширеними на правовідносини, які мали місце на час дії
відповідної правової норми, до дня ухвалення Конституційним Судом України
рішення про її неконституційність.

Отже,
враховуючи вищезазначене, суд вважає, що дії суб'єктів владних повноважень, які
були вчинені у відповідності до вимог законів, інших правових актів або їх
окремих положень, до моменту визнання останніх неконституційними, є законними і
такими, що відповідають вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

Позивач
отримав щорічну разову грошову допомогу
за 2007 рік в кінці травня відповідного року у відповідності до положень статті 29 та пункту 13 статті 71 Закону
України від 19.12.2006 р. N 489-V, тобто до дня прийняття Конституційним Судом
України рішенням від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007.

Таким
чином, виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік
здійснена у встановленому законом порядку та розмірах. Підстави вважати
зворотнє у суду відсутні з огляду на те, що дії суб'єктів владних повноважень,
які були вчинені у відповідності до вимог законів, інших правових актів або їх
окремих положень, до моменту визнання останніх неконституційними, є законними і
такими, що відповідають вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

У
відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від
28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною
1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд
також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема:

1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

Згідно
з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи
на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст.ст. 9, 69-71, 100, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
О.В. Кротюк