Справа № 2-а-3477/2008
Суддя: Верба І.О.
Дата ухвалення: 2008-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-3477/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2008
року м.
Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Верба І.О.

при секретарі Ромасько
Є.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача Фоменко
В.В., довіреність від 26 лютого 2008 року б/н

другого відповідача Семенюк
В.М., довіреність від 05.05.08 р. №1360/08-002

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за

адміністративним позовом ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до відповідача управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської
районної ради у місті Дніпропетровську, м. Дніпропетровськ

другого відповідача Головного управління праці і соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної адміністрації, м. Дніпропетровськ

про стягнення недоплаченої допомоги, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1звернувся із адміністративним позовом до управління праці та
соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної ради у місті
Дніпропетровську з позовними вимогами про стягнення недоплаченої одноразової
щорічної допомоги учаснику бойових дій у розмірі 12168,91 грн., обґрунтовуючи
позовні вимоги тим, що призначена грошова допомога за 1999 рік йому не
виплачувалась, а за 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки
виплачувалась не в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26 червня 2008 року у справу залучено Головне управління
праці і соціального захисту населення Дніпропетровської обласної адміністрації
в якості другого відповідача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов
задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що позов подано у зв'язку із
нездійсненням виплат.

Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської
районної ради у місті Дніпропетровську подало заперечення проти позову,
посилаючись на те, що збільшення розміру виплат і допомог, передбачених Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту, можливе
за умови суттєвого збільшення фінансування з державного бюджету, який
приймається Верховною Радою України. Управління праці та соціального захисту на
місцях, діють в межах повноважень, передбачених законодавством та проводять
виплати щоразової грошової допомоги у розмірах, передбачених постановами
Кабінету Міністрів України, управління не здійснює виплати, є неналежним
відповідачем.

Представник Головного управління праці і соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної адміністрації проти позову заперечив на таких
підставах:

- головне управління не розраховує розмірів щорічної разової грошової
допомоги, а отримує готовий програмний продукт, як додаток до лімітної довідки
та паспорту бюджетної програми від головного розпорядника коштів - Міністерства
праці та соціальної політики України;

- позивачем пропущено строк на звернення за стягнення грошової допомоги за
1999-2006 роки;

- розділом ІІ Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №367-14 від 25.12.1998
року зазначено, що порядок виплати разової грошової допомоги ветеранам війни
визначається Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень Конституції
України, з урахуванням фінансових можливостей державного бюджету, закони
України про Державний бюджет України кожного року визначають категорії
громадян, яким буде виплачуватись разова грошова допомога та її розміри;

- головним розпорядником бюджетних коштів по щорічній разовій грошовій
допомозі, і як наслідок, належним відповідачем по справі за таким позовом є
Міністерство праці та соціальної політики України, яке щороку видає головному
управлінню відповідну лімітну довідку та паспорт бюджетної програми про вказані
бюджетні асигнування;

- для підрахунку розміру суми «недоплати» позивачем використано розміри
мінімальних пенсій за віком, однак такі розміри відповідно до частини 3 статті
28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
№1058-ІV від 09.07.2003 року застосовуються виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим законом.

Дослідивши чинне законодавство, проаналізувавши
матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів,
суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1має статус
ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 від 21.11.1995 року, і користується пільгами встановленими
законодавством України для ветеранів війни.

Право на отримання грошової допомоги не оспорюється відповідачами, спір
виходить з того, який розмір допомоги належить до виплати позивачу.

У 2005 - 2007 роках редакція частини 5 статті 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачала, що щорічно до 5
травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком.

Дію частини п'ятої статті 12 було зупинено на 2006 рік в частині визначення
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни згідно із
Законом України від 20.12.2005 року N3235-IV.

Дію частини п'ятої статті 12 було зупинено на 2007 рік в частині визначення
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги згідно із Законом України від
19.12.2006 року N489-V, однак таке зупинення на 2007 рік, передбачене пунктом
13 статті 71 Закону України від 19.12.2006 року N489-V, визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року N6-рп/2007.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з 09.07.2007 року - дати ухвалення рішення Конституційним
судом України N 6-рп/2007, вищевказані норми Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» втратили чинність, а, отже, з цього часу відновлено
дію частини 5 статті 12 Закону в повному обсязі.

Відповідно до пункту 5 резолютивної частини вказаного рішення
Конституційного суду, воно має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Згідно частини 4 статті 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 року, особи,
які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися
за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється
виплата допомоги.

Судом встановлено, що відповідач не провів нарахування та виплату допомоги
у встановленому законом розмірі.

Виплата щорічної допомоги до 5 травня здійснена позивачу в наступних
розмірах: за 1999 рік - не виплачувалась, за 2000 рік - 40 грн., за 2001 рік -
40 грн., за 2002 рік - 80 грн., за 2003 рік - 90 грн., за 2004 рік - 120 грн.,
2005 рік - 250 грн., за 2006 рік - 250 грн., за 2007 рік - 280 грн., тобто з
врахуванням обмежень встановлених Законом України «Про державний бюджет
України» на відповідні роки.

Відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Законодавство України про статус ветеранів війни та їх
соціальні гарантії складається з Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та інших актів законодавства України.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і
членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством
колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.
Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Отже при розрахунку боргу належить виходити саме із
розміру встановленого частиною 5 статті 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідач посилається на неможливість розрахунку суми допомоги у зв'язку
із тим, що згідно частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд
при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Забороняється відмова в
розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Принцип здійснення правосуддя в адміністративних судах «законність»
ґрунтується на тому, що органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за
відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних
засад права (аналогія права).

Таким чином, суд дійшов висновку про встановлену заборону відмови в
розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів відсутності
законодавства, яке регулює спірні відносини, у зв'язку із чим вважає посилання
відповідача на відсутність встановленого мінімального розміру пенсії за віком
для розрахунку розміру допомоги до 5 травня, як підставу для відмови у
задоволенні позовних вимог неприйнятним, та вважає за необхідне застосувати
аналогію закону, виходячи із принципу соціальної справедливості, рівності прав
всіх громадян, застосував до спірних правовідносин нормативний акт, який
врегулював розмір мінімальної пенсії за
віком.

Відповідно до статей 1, 5, 7 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія - це державна соціальна
гарантія, розмір якої визначається цим Законом, та виключно цим Законом
визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати
рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 цього Закону з 1 квітня
та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої статті 62
Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, збільшений на 1 відсоток згідно із
Законом України від 19.12.2007 р. N 489-V, враховуючи зміни, внесені Законом
України від 15.03.2007 р. N 749-V.

При цьому для осіб, які втратили працездатність прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць статтею 62 Законом України від 19.12.2007 р. N
489-V, з врахуванням змін, встановлений
в таких розмірах : з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1
жовтня - 411 гривень.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України
, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до частини 2
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України позивачем було пропущено строк звернення до суду про захист
його порушених прав в частині стягнення грошової допомоги за 1999-2006 роки, і
на цьому наполягає відповідач у своїй запереченнях на позовну заяву.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Клопотання про поновлення строку позивачем не заявлялось.

На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що з
урахуванням п'яти мінімальних пенсій за віком та вже виплачених позивачу 280
грн. відповідач недоплатив позивачу разову допомогу у розмірі 1770, 30 грн. за 2007 рік. (406 грн. + 1%
(4,06 грн.) = 410,06 грн. *5 = 2050,30 грн. - 280 грн. = 1770,30 грн.).

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню
частково, а саме стосовно визнання протиправною бездіяльності Головного
управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної
адміністрації щодо невиплати позивачу у 2007 році разової грошової допомоги,
яка виплачується щорічно до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також стосовно стягнення з
відповідача на користь позивача разової грошової допомоги за 2007 рік у розмірі
1770, 30 грн.

Щодо застосування індексу інфляції до стягуваних сум, суд
зазначає, що чинним законодавством не передбачено індексації розглянутої
разової грошової допомоги.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» від 25.04.1997 року №234/97-ВР, індексації
підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території
України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове
забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми,
що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати
годувальника. Підтримання купівельної спроможності встановлених законодавством
України соціальних виплат, що мають цільовий і разовий характер (одноразова
допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога,
одноразова допомога при виході на пенсію тощо), здійснюється шляхом підвищення
державних соціальних гарантій та інших виплат, виходячи з яких визначаються
розміри соціальних виплат, які є об'єктами індексації.

На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської обласної адміністрації щодо
невиплати ОСОБА_1 у 2007 році разової грошової допомоги, яка виплачується
щорічно до 5 травня у розмірі встановленому Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Стягнути з Головного управління праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної адміністрації (49123, м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, 26) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) суми разової грошової
допомоги за 2007 рік, яка виплачується щорічно до 5 травня відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у
розмірі 1770, 30 грн.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне
оскарження відповідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України -
з дня складення в повному обсязі, та подальшої подачі апеляційної скарги
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку статті 186 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя І.О.
Верба

Постанова виготовлена у повному обсязі 08.09.2008 р.

З оригіналом згідно Суддя І.О.Верба

Постанова не набрала законної сили
станом на 09.09.2008 р. Суддя І.О.Верба