Справа № 2а-184/2007
Суддя: ОЛЕКСІЄНКО М.Ю.
Дата ухвалення: 2007-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-184 2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2007
року Галицький районний суд міста Львова в складі :

головуючої
- судді - ОЛЕКСІЄНКО М.Ю.

при
секретарях - СИДОР
Н.Т., ТУРЧИН Н.Ю.

з участю
адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місьі Львові справу за
адміністративним позовом

ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у
Львівській області, Галицького РВ ЛМУ ГУ
Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Галицької
районної адміністрації Львівської міської ради з участю третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
незаконними дій відділення громадянства іміграції реєстрації фізичних осіб
Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС
України у Львівській області, визнання незаконним розпорядження Галицької
районної адміністрації Львівської міської ради № 1356 від 26 листопада 2003
року, поворот виконання розпорядження шляхом відновлення правовстановлюючих
документів про права власності на квартиру № 10 по вулиці Замарстинівській, 30
у місті Львові,

встановив :

Позивачі
ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до суду з адміністративним позовом, яким просять визнати
незаконними дії відділення громадянства іміграції реєстрації фізичних осіб
Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівскій області щодо поновлення реєстрації ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язати начальника Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у
Львівській області зняти ОСОБА_6 з
реєстрації у спірній квартирі.

Крім
того, просять визнати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської
міської ради № 1356 від 26 листопада 2003 року незаконним та зобов'язати
відновити правовстановлюючі документи про право власності на квартиру АДРЕСА_1
відповідно до розпорядження Галицької районної адміністрації м. Львова № 1294 від 0S грудня
2002 року.

Вимоги
мотивують тим, що розпорядження про реприватизацію квартири АДРЕСА_1 є
незаконним, оскільки винесене виключно з тих підстав, що 15 жовтня 2003 року прокурором

2

Шевченківського
району м. Львова було подано протест на розпорядження голови Галицької районної
адміністрації № 1294 від 09 грудня 2002 року „Про передачу квартири у власність
громадянам з використанням житлових чеків". Вважають, що Галицька районна
адміністрація не вправі була виносити рішення про реприватизацію даної квартири
без попередньої перевірки на предмет підставності внесеного протесту.
Прокуратурою Шевченківського району м. Львова не було проведено належної
перевірки зазначених у протесті фактів, а такі викладені виключно по скарзі
дружини ОСОБА_5 -
ОСОБА_7, яка діє виключно у власних інтересах, бажаючи заволодіти спірною
квартирою. ОСОБА_5
добровільно за власною ініціативою виписався з квартири, про що писав
власноручні заяви, жодних скарг з приводу виписки не заявляв. Третя особа ОСОБА_6 житлом
забезпечений по місцю проживання своєї матері, де постійно і сам проживає, тому
його майнові та житлові права не порушені. Вважають, що оскаржуваним
розпорядженням їх було незаконно позбавлено права власності, оскільки
підставність такого не охоплюється ст. 55 Закону України „Про власність".
Просять таке право відновити, а ОСОБА_6 зняти з
реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, як безпідставно 17 листопада 2004 року
поновленого в такій, оскільки протест прокурора, на підставі якого ОСОБА_6 було поновлено
у прописці, не ґрунтується на вимогах Закону, а викладені в ньому мотиви не
відповідають дійсним обставинам справи. В підтвердження вимог покликаються на
копію оспорюваного розпорядження, довідки та документи на спірну квартиру,
покази свідків, матеріали кримінальної справи, прокурорських перевірок, інші
долучені до справи докази, які вважають вичерпними в обґрунтування вимог.

В
судовому засіданні позизачі позов підтримали, покликаючись на мотиви такого,
дали аналогічні пояснення. Просять позов задовольнити.

Представник
відповідача ГУ МВС України
у Львівській області позов не визнала з мотивів, що юридична особа, яку вона
представляє, не має відношення до питань зняття та поновлення в реєстрації
громадян, що дане питання є в компетенції Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській
області

Представник
відповідача Галицького РВ ЛМУ ГУ
МВС України у Львівській області позов в частині вимог до них заперечив,
вважаючи, що ОСОБА_6 був
законно поновлений у прописці згідно протесту прокурора, законність якого не
перевіряли.

Представник
відповідача Галицької районної адміністрації Львівської міської ради позов
заперечила, пояснила, що квартира АДРЕСА_1 була приватизована у встановленому
законом порядку. Оспорюване розпорядження про реприватизацію прийнято на
підставі на підставі протесту прокурора, тому вважає його законним.
Покликається на протест прокурора, копію розпоряджень, інші подані докази.

Третя
особа ОСОБА_5 позов визнав, пояснив, що особисто та з власної ініціативи знявся
з реєстрації з спірної квартири разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6, оскільки
останній в такій ніколи не проживав, з народження проживав з матір'ю ОСОБА_7 по
АДРЕСА_1. Особисте зняття з реєстрації було викликано тим, що не бажав
проживати разом з матір'ю та племінницею. Питанням виписки займався особисто. Просить
позов задовольнити.

Третя
особа ОСОБА_6 проти
позову заперечив, вважаючи вимоги позивачів незаконними, а рішення про
поновлення в реєстрації обгрунтованим, пояснив, що у спірній квартирі проживав
періодично, а з

3

1998 по 2002 роки -
постійно. Виписка його з квартири була здійснена по ініціативі ОСОБА_4, без
його згоди і таку вважає незаконною. Зважає, що випискою були порушені його
права на житло.

Аналогічні
пояснення в судовому засіданні дала представник третьої особи ОСОБА_5- ОСОБА_8 про
обґрунтованість позову.

Представник
третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_7 позов
заперечила. Пояснила, що її син ОСОБА_6 був
прописаний у квартирі АДРЕСА_1 у 2000 році, узгодивши спільно дане питання з
колишнім чоловіком ОСОБА_5, а раніше був прописаний у квартирі АДРЕСА_1, де
володіє на праві власності часткою в такій. З 1997 по 2002 рік син постійно
проживав у квартирі АДРЕСА_1 разом з своїм батьком ОСОБА_5, куди вона носила
йому їжу. Вважає виписку сина незаконною, такою, що порушує його право на
житло. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши
пояснення сторін, опитавши свідки, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх
доказами, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення з таких
підстав.

У
відповідності до вимог як діючого на момент виникнення спірних правовідносин,
так і на даний час законодавства громадяни вільні у виборі свого місця
проживання. Станом на 2002 рік ці правовідносини врегульовувалися в тому числі
Інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян
України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 66 від 03
лютого 1992 року. Такою передбачалося, що однією з підстав виписки громадян з
житлових приміщень була заява громадянина.

В
судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5
03 жовтня 2002 року особисто звернувся до паспортного відділення
Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області із заявою про його виписку з
квартири АДРЕСА_1. В судовому засіданні ОСОБА_5 категорично ствердив, що за
власною ініціативою вчинив дії, пов'язані з випискою із вказаної квартири.

У
зв'язку з тим, що місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання
батьків, або одного з них і у випадку виписки батьків з житлових приміщень
підлягають виписці їх неповнолітні діти, з цих мотивів підставно паспортним
відділенням Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області одночасно було
виписано неповнолітнього на той час ОСОБА_6

Суд
вважає, що при виписці ОСОБА_6 із
спірної квартири його житлові права порушені не були. Перевіряючи дану
обставину, судом встановлено, що на той час неповнолітній ОСОБА_6 за місцем
реєстрації батька не проживав і місцем його фактичного проживання було
помешкання за місцем проживання його матері ОСОБА_7 по АДРЕСА_1, з врахуванням
якого дана квартира шляхом приватизації була передана у власність на праві
спільної сумісної власності. Підтвердженням цьому є відповідне свідоцтво про
право власності на квартиру, довідки БТІ.

Факт
непроживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_6
стверджується наступним.

4

Актом комісії ДКП
ЖЕК-403 від 12 жовтня 2002 року з врахуванням опитування мешканців квартир
будинку АДРЕСА_1 про непроживання взагалі дитини ОСОБА_6 у цій квартирі.

Допитані
в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, мешканця, що тривалий час проживають у сусідніх квартирах
№ 7 та № 21, ствердили аналогічні обставини, зокрема, що ОСОБА_6 ніколи у
квартирі № 10 не проживав, про наведені обставини відомо із особистого
споглядання як сусідів.

Третя
особа ОСОБА_5 в судовому
засіданні ствердив, що прописка його сина у спірне житло було формальною та не
породила жодних наслідків, оскільки син завжди проживав з матір'ю.

Третя
особа ОСОБА_6, який на
час розгляду справи досяг повноліття, даючи вільні пояснення в судовому
засіданні на пропозицію суду, пояснив про проживання з батьком з 2001 року, а
на репліку його представника ОСОБА_7 вказав період з 1998 року, не пояснивши
причини розбіжностей у своїх поясненнях. Крім того, дав пояснення про
відвідування його батьком на АДРЕСА_1 у вказаний леріод, вказавши, що батько
приходив до них додому, де він проживав з матір'ю. Даючи пояснення в
подальшому, вказав про періодичне проживання у спірній квартирі, про
непроживання у такій в зимовий період.

Суд
критично оцінює протилежні твердження свідків, допитаних за клопотанням
представника третьої особи ОСОБА_7, зокрема, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13

Свідок
ОСОБА_12 пояснила, що заходила у спірну квартиру АДРЕСА_1 протягом кількох
разів в період, коли ОСОБА_6 було
два роки, що очевидно може відповідати періоду 1990 року. Зустрічі з ОСОБА_7
мали місце поза її помешканням, оскільки періоду відвідин за її місцем
проживання чітко не вказала. Факту проживання неповнолітнього за місцем
проживання його батька не ствердила.

Свідок
ОСОБА_14 ствердивши про проживання ОСОБА_6 по
місцю проживання батька, пояснила, що про це їй відомо зі слів ОСОБА_7 Покази
вказаного свідка не свідчать про факт проживання ОСОБА_6 з батьком по вул. Замарстинівській у м. Львові.

Свідок
ОСОБА_13 пояснила, що в період 1998 року бачила неповнолітнього ОСОБА_6 у спірній
квартирі, однак з врахуванням побаченого, не ствердила про факт його проживання
у цій квартирі. Тому суд вважає, що покази згаданих свідків не можна приймати
як спростування мотивів позову про те, що спірна квартира не була місцем
проживання ОСОБА_6, а отже,
зняття його з реєстрації разом з батьком не було порушенням у його житлових
правах.

Оскільки
з врахуванням посилань на джерело отриманої інформації, про яку засвідчили
свідки, а також розбіжностей у їх поясненнях з поясненнями третьої особи ОСОБА_6, відомостей про
місце проживання свідків, суд не може сприймати їх покази як належний доказ
безпідставності позову.

З
врахуванням вимог Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду" шляхом безоплатної приватизації на підставі заяв та необхідних
документів від позивачів розпорядженням № 1294 від 09 грудня

5

2002 року спірна квартира обґрунтовано була
передана їм у спільну сумісну власність. Законність винесеного розпорядження підтвердила в судовому засіданні представник
Галицької районної адміністрації Львівської міської ради.

Суд
вважає встановленим незаконність розпорядження Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради № 1356 від 26 листопада 2003 року про визнання недійсним
попереднього розпорядження, виходячи з наступного. У вказаному розпорядженні
Галицька районна адміністрація, як на підставу прийняття рішення, покликається
на протест прокурора району. Ні Законом України „Про місце
самоврядування", ні іншими нормативними актами не передбачено бездоганне
задоволення вимог протесту, а лише регламентовано терміни його розгляду. Статтею
21 Закону України „Про прокуратуру" передбачено, що в разі відхилення
протесту прокурор може звернутися з заявою до суду про визнання акта
незаконним.

У
відповідності до ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно
із ст. 328 ЦК України
право власності вважається набутим правомірно, якщо незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Визнаючи недійсним
розпорядження про приватизацію
квартири, районна адміністрація перевищила свої повноваження, оскільки
без згоди співвласників позбавила їх власності, набутого у встановленому
законом порядку.

Крім
того, суд вважає, що і по своїй суті висновки протесту прокурора не базувалися
на встановлених перевіркою обставинах. Мотиви протесту про те, що виписка з
квартири ОСОБА_5 разом з
неповнолітнім сином була вчинена шляхом обману та зловживання довірою,
категорично спростовані в судовому засіданні наведеними вище обставинами.
Будь-яких ознак протиправних дій зі сторони позивачів не встановлено. Тому за
голослівними, не перевіреними мотивами протесту прокурора Шевченківського
району м. Львова від 15 жовтня 2003 року Галицька районна адміністрація
Львівської міської ради не мала жодних підстав приймати оскаржуване
розпорядження, тому його слід визнати незаконним, в такий спосіб відновивши
право власності позивачів на спірне житло.

Виходячи
з наведеного, не було правових підстав для поновлення реєстрації третьої особи ОСОБА_6 у квартирі
АДРЕСА_1. Аналогічно мотиви протесту прокурора Галицького району м. Львова від
08 листопада 2004 року не ґрунтуються на об'єктивно перевірених даних. Мотиви
протесту спростовані в судовому засіданні наведеними вище доказами. В тому
числі не враховано вимоги діючої на момент зняття з реєстрації неповнолітнього ОСОБА_6 Інструкції про
порядок документування і прописки (реєстрації) громадян України, про яку
вказувалося вище, зокрема, ч.4 п.62 такої, згідно якого „при виїзді одного з
батьків, в облікові документи якого були внесені відомості про дітей, останні
вносяться до облікових документів про прописку іншого батька, з котрим
залишається проживати...". З врахуванням вказаного неповнолітній повинен
був бути включений в реєстраційні документи за місцем проживання матері, з якою
постійно проживав, і де має частку у власності.

6

Крім
того, поновлення у прописці ОСОБА_6
у спірну квартиру не відповідає вимогам діючого на цей час Закону України від
11 грудня 2003 року „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання
в Україні".

До
такого висновку суд приходить на підставі зібраних та перевірених в ході
розгляду справи доказів та матеріалів справи та про переконання підставності
позову в цілому.

Керуючись ст.
ст. 7-12, 86, 160, 161, 162, 167 КАС України, суд

постановив :

Позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ГУ МВС
України у Львівській області, Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України
у Львівській області, Галицької районної адміністрації Львівської міської
ради задовольнити .

Визнати
незаконними дії відділення громадянства іміграції реєстрації фізичних осіб
Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС
України у Львівській області щодо поновлення реєстрації ОСОБА_6, 16 листопада 198
6 року народження, у квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати
начальника ВГІРФО Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області зняти
ОСОБА_6 з реєстрації у квартирі № 10 по вул. Замарстинійвській, 30 у м. Львові.

Визнати
розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 1356
від 26 листопада 2003 року незаконним.

Зобов'язати
Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради відновити
правовстановлюючі документи про право власності на квартиру АДРЕСА_1 відповідно
до розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №
1294 від 09 грудня 2002 року.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського адміністративного
апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 18 6
КАС України.