Справа № 22а-2588/2008
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-2588/08
Головуючий у І інстанції - Бабоїд
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
року Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді
суддів
Бараненка І.І., Межевича М.В.,
секретарі Токар М.Г.,
відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Таращанського районного суду Київської області від 25 травня 2007
року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Таращанської районної державної адміністрації
Київської області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Таращанської районної державної
адміністрації Київської області недоплачені суми одноразової грошової допомоги
Таращанського районного суду Київської області від 25 травня 2007 року
заявлений позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача
1540,00 грн. недоотриманої одноразової допомоги на оздоровлення за 2005 рік, а
також 77 грн. витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.
з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2004
роки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. У своїй
апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом неправильно визначено дату, з
якої має обраховуватися початок перебігу річного строку для звернення до
адміністративного суду за захистом своїх прав, оскільки позивачу про виплату
йому допомоги у відповідному розмірі стало відомо в момент прийняття рішення за
результатами розгляду його скарги. А тому позивач вважає, що судом першої
інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні його вимог про стягнення допомоги на оздоровлення
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції - частковому скасуванню з ухваленням нового
рішення у даній частині з таких підстав.

Згідно зі ст.ст.
198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її
та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої
інстанції встановлено, що вимога позивача провести виплату грошової допомоги на
оздоровлення за 2000-2004 роки є безпідставною, оскільки ним пропущено річний
строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та
інтересів, який має обчислюватися з дати здійснення відповідної виплати.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитися у
повній мірі.

Колегією суддів
встановлено, що позивач є потерпілим від аварії на ЧАЕС 1 категорії та є
інвалідом 2-ї групи, інвалідність пов'язана з наслідками аварії на ЧАЕС.

Статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що інвалідам 1 і 2 групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується
в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Відповідачем
зазначена допомога була виплачена позивачу у розмірі, встановленому Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

16.04.2007 року
позивач звернувся до суду з вимогою про здіснення відповідачем виплати цієї
допомоги в розмірі, встановленому Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судова колегія
погоджується з доводами суду першої інстанції, що про порушення свого права на
отримання допомоги у відповідному розмірі за 2000-2004 роки позивач мав
дізнатися в момент отримання такої виплати.

Разом з
тим, зазначене не свідчить про те, що позивачем пропущено передбачений
законодавством строк для звернення до суду за захистом своїх прав з позовом про
стягнення недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2004 рік.

Так, без
належної правової оцінки суду залишилися обставини справи стосовно того, що на
момент, коли позивач дізнався про порушення свого права - 05 жовтня 2004 року -
строк позовної давності був встановлений
Цивільним кодексом України і складав три роки. Кодекс адміністративного
судочинства України, який передбачає річний
строк для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів, набув чинності 01.09.2005
року, тобто після того, коли у позивача виникло права на звернення до суду. А
тому застосування до вимог про стягнення допомоги на оздоровлення за 2004 рік
річного строку позовної давності фактично свідчитиме про застосування правила
зворотної дії у часі норми процесуального закону. Проте надання новим правилам
процесу зворотної дії порушує право позивача на доступ до суду, передбачене ст.
6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою
Верховною Радою України 17.07.1997 року.

Зазначена
позиція також підтверджується Рішенням Європейського Суду з прав людини у
справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.

З огляду на
викладене, суд першої інстанції припустився помилки, стверджуючи, що позивачем
пропущено передбачений КАС України річний строк для звернення до суду з позовом
про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення за 2004
рік.

А тому, з
врахуванням законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної станом на
05.10.2004 року (237,00 грн.) та отриманих позивачем 26,70 грн., судова колегія вважає обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача
на його користь недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2004 рік у
сумі 1158,30 грн.

Позовні вимоги
про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Таращанської
районної державної адміністрації Київської області недоплачені суми одноразової
грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2003 роки правильно залишені судом
першої інстанції без задоволення, оскільки вони заявлені за межами трьохрічного
строку звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, постанова
суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з врахуванням обсягу
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати
постанову Таращанського районного суду Київської області від 25 травня 2007
року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Управління
праці та соціального захисту населення Таращанської районної державної адміністрації
Київської області на користь ОСОБА_1 недоплаченої одноразової допомоги на
оздоровлення за 2004 рік.

В скасованій
частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Таращанської районної державної
адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову
допомогу на оздоровлення за 2004 рік в розмірі 1158,30 грн.

В решті постанову Таращанського районного суду Київської
області від 25 травня 2007
року залишити без змін.

Повний текст постанови виготовлений 11 липня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом одного місяця з дня складання в повному обсязі,
тобто з 12
липня 2008 року, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
суддя

Судді: