Справа № 22-а-6040/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2008
року справа №
22-а-6040/08 Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого
судді

Білак С.В.

суддів: при секретарі з участю: представника
відповідача

Сухарьок М.Г., Гаврищук Т.Г. Безруковій В.М. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської міської ради

на постанову

Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від

31.03.2008 року

по справі

№ 2-а-17/08
/суддя Садчикова Д.В./

за позовом

ОСОБА_2

до

Управління
праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради
Головного управління державного казначейства України в Донецькій області

про

стягнення заборгованості з виплати допомоги на
оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради,
Головного управління державного казначейства України в Донецькій області про
стягнення заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення.

Постановою Добропільського міськрайонного суду від 31.03.2008 року позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської міської ради, Головного управління
державного казначейства України в Донецькій області про стягнення
заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення було задоволено. Визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо відмови ОСОБА_2
у виплаті заборгованості з допомоги на оздоровлення. Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення Добропільської міської ради на користь ОСОБА_2 за
рахунок державного бюджету заборгованість з виплати допомоги на оздоровлення за
2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки в розмірі 8 088 грн. 70 коп. В іншій частині
позовних вимог відмолено.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
атомній електростанції 1 категорії,
інвалідом 2 групи та перебуває на обліку у відповідача.

Позивачеві
фактично нараховано та сплачено щорічна грошова допомога на оздоровлення у
2000 році в сумі 26 грн. 70 коп.; 2001 р. в сумі 26 грн. 70 коп., у 2002 р. в
сумі 26 грн. 70 коп., у 2003 р.- не сплачувалась, у 2004 р. в сумі 26 грн. 70
коп., у 2005 р. в сумі 120 грн. 00 коп., у 2006 р. в сумі 120 грн. 00 коп., у
2007 р. в сумі 120 грн. 00 коп.

Судом було встановлено, що фактично за період з 2000 по 2007 роки
відповідачем було недоплачена позивачеві сума щорічної разової допомоги у
розмірі 8 088 грн. 70 коп.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати і в задоволенні позовних вимог позивачу
відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що судом першої
інстанції порушено норми матеріального і процесуального права.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а
саме, він здійснював виплати, керуючись постановами Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної
скарги.

Позивач до судового засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання осіб, які були
належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги
представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої
інстанції зміні з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач ОСОБА_2
є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та
інвалідом 2-ї групи (а.с.6, 7).

Згідно довідки відповідача, позивачу було сплачено
компенсаційні суми на оздоровлення у
2000 році в сумі 26 грн. 70 коп.; 2001 р. в сумі 26 грн. 70 коп., у 2002
р. в сумі 26 грн. 70 коп., у 2003 р.- не сплачувалась, за 2004 р. - сплачено
23.02.2005р. в сумі 26 грн. 70 коп., за 2005 р. - сплачено 29.09.2005р. в сумі
120 грн. 00 коп., у 2006 р. в сумі 120 грн. 00 коп., за 2007 р. - сплачено
13.06.2007р. в сумі 120 грн. 00 коп.(а.с.4-5).

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ
передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії другої групи інвалідності -
п»ять мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",
конкретні розміри всіх видів доплат, пенсій і компенсацій підвищуються
Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

Встановлений
постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року "Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", розмір щорічної допомоги на оздоровлення до липня 2005 року
не збільшувався, в той час як Законами України "Про встановлення
мінімальної заробітної плати на 2001 рік", "Про встановлення мінімальної
заробітної плати на 2002 рік", "Про встановлення мінімальної
заробітної плати на 2003 рік", "Про Державний бюджет України на 2004
рік", "Про Державний бюджет України на 2005 рік", «Про Державний
бюджет на 2007 рік» розмір мінімальної заробітної плати збільшувався
неодноразово. Визначені наведеною постановою та постановою Кабінету Міністрів
України № 562 від 12 липня 2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміри
щорічних грошових виплат на оздоровлення значно нижчі за відповідні,
передбачені ст. 48 Закону України "Про соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", кратні розміри
мінімальної заробітної плати, і тому виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними актами, до спірних правовідносин суд
застосував нормативний акт вищою юридичної сили - Закон України "Про
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХП.

Таким
чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача недовиплачені суми
щорічної допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції не правильно дійшов до висновку,
визнавши дії відповідача правомірними при
нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році, так як дія абзацу
другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-ІУ (3235-15) від
20.12.2005 р. "Про Державний бюджет України на 2006 рік", який до
теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Суд
першої інстанції допустив помилку щодо зобов'язання відповідача провести
перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2000-2002 роки. Ці
вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виплату щорічної допомоги на
оздоровлення хоча і здійснюють органи соціального захисту населення, але
починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 04.03.2002 року № 256 (із змінами та доповненнями), а також відповідно
до Закону України № 2638-Ш від 11.07.2001 року. Таким чином, позивач пред'явив
позовні вимоги до неналежного відповідача у справі.

Тому в
частині стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2002
роки, колегія суддів вважає за необхідне відмовити саме до цього відповідача.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів вважає, що з відповідача за рахунок державного
бюджету на користь позивача необхідно стягнути недоотримані суми допомоги на
оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на момент виплати у загальній сумі - 5728 грн. 30 коп., а саме: в 2003 році - (185
грн. х 5 ) = 925 грн.; в 2004 році -(262 грн. х 5 - 26 грн. 70 коп. = 1 283
грн. 30 коп.; в 2005 році - (332 грн. х 5 - 120 грн. 00 коп. = 1 540 грн. 00
коп., в 2007 році - (420 х 5 - 120 =
1980 грн.).

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195-196, п. 2 ч. 1 ст. 198, 202,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Добропільської міської ради -
задовольнити частково.

Постанову
Добропільського міськрайонного суду від 31.03.2008 року по справі №
2-а-17/08 року за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської міської ради, Головного
управління державного казначейства України в Донецькій області про стягнення
заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення скасувати в частині визнання
дій Управління праці та
соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо відмови у
виплаті ОСОБА_2 заборгованості з
допомоги на оздоровлення за 2000, 2001, 2002, 2006 роки і стягнення з Управління праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_2 заборгованості з допомоги на оздоровлення за
2000, 2001, 2002, 2006 роки.

Стягнути
з Управління праці та
соціального захисту населення Добропільської міської ради за рахунок
державного бюджету на користь ОСОБА_2
заборгованість з допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки
в сумі 5728 грн. 30 коп.

Відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до Управління
праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради про
стягнення коштів на оздоровлення за 2000-2002 роки, 2006 рік.

Постанову
Добропільського міськрайонного суду від 31.03.2008 року по справі № 2-а-17/08 в
частині визнання дій Управління
праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо
відмови у виплаті ОСОБА_2 заборгованості
з допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки - залишити без змін.

Вступна
та резолютивна частина постанови проголошена 11 червня 2008 року, в повному
обсязі постанова складена 16 червня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя:
С.В.Білак

Судді:
Т.Г.Гаврищук

М.Г.Сухарьок