Справа № 22-а-7498/2008
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Могильницький М. С.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15
серпня 2008 року справа № 22-а-7498/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: суддів:

Яманко В.
Г. Арабей Т. Г. Горбенко
К. П.

при секретарі судового
засідання

Чуріковій Я. О.

за участю представників від

позивача:

ОСОБА_1, особисто, ОСОБА_2 - представник за усною
заявою позивача,

відповідача:

не з'явився, надане клопотання про розгляд скарги за
відсутністю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м. Торезі

на постанову Донецького окружного адміністративного
суду

від

11 червня 2008 року (повний текст постанови
виготовлений 16 червня 2008 року)

по адміністративній справі

№ 2-а-9540/08 (суддя Могильницький М. С.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Торез

до відповідача

Управління Пенсійного фонду України в м. Торезі

про

визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити
пенсію, стягнути недоотриману пенсію з 1 квітня 2006 року та моральну шкоду

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду в м.
Торезі про визнання дій неправомірними,
зобов'язання призначити пенсію, стягнути недоотриману пенсію з 1 квітня 2006
року та моральну шкоду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 11 червня 2008 року по справі № 2-а-9540/08 задоволений частково позов
ОСОБА_1, м. Торез до Управління Пенсійного фонду України в Торезі про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання призначити пенсію, стягнути недоотриману пенсію з 1 квітня 2006
року та моральну шкоду.

Суд першої інстанції постановив:

- визнати неправомірною відмову УПФУ в м. Торезі у
перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 у відповідності зі статтями 50, 54
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за
віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили
працездатність,

- зобов'язати УПФУ в м. Торезі здійснити ОСОБА_1
перерахунок пенсії по інвалідності згідно статей 50, 54 п. 4 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 1 квітня 2006 року з розрахунку 6 мінімальних
пенсій за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних
громадян,

- стягнути з УПФУ в м. Торезі на користь ОСОБА_1 суму
недоотриманої пенсії за період з квітня 2006 року по травень 2008 року в
розмірі 43174 грн. 56 коп.,

- звернути до негайного виконання дану постанову в
частині стягнення з УПФУ в м. Торезі на користь ОСОБА_1 суми недоотриманої
пенсії за період з квітня 2006 року по травень 2008 року в розмірі 43174 грн.
56 коп.,

- в решті позовних вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати
постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні
позову.

Позивач в судовому засіданні проти апеляційної скарги
заперечував та просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідач не з'явився, про дату та час слухання справи
був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за
відсутністю представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши позивача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу,
встановила наступне.

ОСОБА_1 віднесена до 1 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А
НОМЕР_1 (арк. справи 4). Позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності, що
підтверджується довідкою МСЕК НОМЕР_2 (арк. справи 56).

В обґрунтування позову (арк. справи 1-2) ОСОБА_1
посилається на те, що Управління Пенсійного фонду України в м. Торезі
неправомірно недоплачує їй пенсію, як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання
пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, оскільки згідно
статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсія повинна виплачуватися
виходячи з 6 мінімальних пенсій за віком
та заявила під час апеляційного розгляду, що до складу позовних вимог входило й
вирішення питання щодо додаткової пенсії, оцінку яких суд першої інстанції в
цій частині не надав. Позивачка заявила
за статтею 56 Конституції України до стягнення 5000 грн. моральної шкоди за
наявні душевні та фізичні страждання, у зв'язку з необхідністю звертатися за
відновленням свого порушеного права на належну пенсію до судових та інших
інстанцій. Позивачка вказує на звернення до УПФУ в м. Торезі у вересні 2007
року та на письмову відповідь УПФУ в м. Торезі від 16 листопада 2007 року, як
на підставу перерахунку та виплати пенсії як інваліду ІІІ групи ЧАЕС з 1 квітня
2006 року.

Відповідач в апеляційній скарзі (арк. справи 28-30)
посилався на те, що виплата пенсії ОСОБА_1 відбувалася на підставі Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно
до розмірів встановлених постановами Кабінету Міністрів України, які є
обов'язковими для виконання державними пенсійними органами.

Як вбачається з апеляційної скарги відповідач при
визначенні розміру пенсії, що підлягала виплаті позивачу виходив з положень
підпунктів «а», «б» пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 3
січня 2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету» зі змінами і доповненнями, яким встановлено, що
виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка проводиться розрахунок пенсій,
призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та додаткової пенсії
передбаченої цим же законом. Крім того, відповідач посилається на постанову
Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2005 року N 1293 «Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою був збільшений розмір пенсії, призначеної
відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та
встановлений мінімальний розмір пенсії, передбачений частиною четвертою статті
54 вказаного Закону.

Відповідно до статті 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя» передбачено, що конституційні права та свободи людини і громадянина
є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших
нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів
законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і
забезпечуються захистом правосуддя.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що
виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина,
гарантії цих прав і свобод.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року визначено, що судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу підлягають
оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи
буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Статтею 71 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що
дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів
про внесення змін до цього Закону.

При розгляді даної категорії спору апеляційним судом
встановлено, що вищезазначені постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 3
січня 2002 року та N 1293 від 27 грудня
2005 року були прийняті всупереч вимог статей 49, 50, 54, 71 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», тому посилання скаржника на ці постанови
апеляційним судом не приймаються та оцінка правовідносин щодо нарахування та
виплати пенсії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи
1 категорії, інвалідам ІІІ групи,
здійснюється на підставі пункту 1
частини 1 статті 92 Конституції України, статей 49, 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та у відповідності до Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року N 523.

Право вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №
1058-ІV від 9 липня 2003 року і означає, що особі, яка має одночасне право на
різні види пенсії: за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника,
призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Пунктом 13 розділу XV вказаного закону, у
разі якщо особа має право на отримання пенсії, "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та
цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором.

ОСОБА_1 була призначена за її вибором пенсія за ІІІ групою
інвалідності, як особі що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та
виплачувалася, як вбачається з довідки УПФУ в м. Торезі (арк. справи 50) в
розмірах визначених постановами Кабінету Міністрів України № 1 від 3 січня 2002
року та N 1293 від 27 грудня 2005 року.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині призначення пенсії за ІІІ групою
інвалідності задоволенню не підлягають, в той час, як вимоги щодо перерахунку
пенсії відповідно до розмірів встановлених
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є правомірними з огляду на
наступне.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого
1991 року в редакції Закону України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі
змінами та доповненнями станом на час існування спірних правовідносин визначає основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій
зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до 1
категорії встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на
державну пенсію.

Абзацом 4 частини 1 статті 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено, що особам, віднесеним до 1 категорії, інвалідам III
групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з підпунктом
12 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року N 107-VI, який набрав чинності з 1 січня 2008 року, була
викладена в новій редакції в частині того, що особам, віднесеним до 1
категорії, інвалідам III групи призначається щомісячна додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, по III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Стаття 54 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з
підпунктом 15 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»
була викладена в новій редакції, за якою розмір пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою по III
групі інвалідності, складає 110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008
року N 10-рп/2008 у справі N 1-28/2008 щодо
предмету та змісту закону про Державний бюджет України на 2008 рік були
визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких
законодавчих актів України". У вказаному рішенні Конституційного суду
України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду
України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних
неконституційними.

За приписами абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону України від 15 березня 2007 року N 749-V,
який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для
осіб, які втратили працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць, збільшений на 1 відсоток: з 1 квітня 2007 року в
розмірі 410 грн. 06 коп., з 1 жовтня 2007 року в розмірі 415 грн. 11 коп.

Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року N 107-VI затверджений
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470
гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498
гривень.

Колегія суддів враховує, що в дійсний час, крім
вищенаведених законів, діє Порядок
обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня
1997 року N 523 із змінами і
доповненнями, внесеними постановами
Кабінету Міністрів України від 17 травня 2002 року N 666, від 4 березня 2004 року N 268, від 22 вересня
2004 року N 1240, за яким пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва
чи захворювання завдяки Чорнобильської катастрофи нараховуються відповідно до
статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та в
усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІІ групі інвалідності -
6 мінімальних пенсій за віком (пункти 1, 4 Порядку).

Відповідач наполягає, що оскільки за частиною 3 статті 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, то відповідно при розрахунку пенсії по
інвалідності для осіб, які постраждали внаслідок катастрофи на ЧАЕС, він не
застосовується, з урахуванням також того, що пенсії територіальними органами
Пенсійного фонду України вказаним категоріям осіб виплачуються в розмірах
встановлених постановами Кабінету Міністрів України № 1 від 3 січня 2002 року
та N 1293 від 27 грудня 2005 року.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що стаття 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була
доповнена частиною третьою згідно із
Законом України від 25 березня 2005 року N 2505-IV, який набрав чинності
з 31 березня 2005 року, в той час як до
частини третьої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зміни, за якими
- обчислення і призначення пенсій по інвалідності провадиться на загальних
підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", були внесені згідно із Законом України від 17
листопада 2005 року N 3108-IV, що набрав чинності з 13 грудня 2005 року, тобто
в даному випадку застосовується принцип дії законів у часі, за яким до спірних
правовідносин повинні застосовуватися норми закону прийнятого та набравшого
чинності пізніше. Крім того, колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 2
Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999 року
передбачено застосування прожиткового мінімуму для встановлення розмірів мінімальної пенсії за
віком.

Згідно частини 4 статті 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної
пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії
- з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії,
якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа
включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними
документами подано ним після 15 числа. За частиною 5 статті 45 цього закону
документи про перерахунок пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного
фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про
перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії.

ОСОБА_1 звернулася з заявою про перерахунок пенсії (арк.
справи 51) до Управління Пенсійного фонду України в м. Торезі 2 листопада 2007 року, а 16 листопада 2007
року УПФУ в м. Торезі листом № 292/с-10-01-04
(арк. справи 3) відмовив їй в перерахунку з вже досліджених у цій
постанові підстав, тому відповідно до вимог наведеної частини 4 статті 45
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
позивачка має право на перерахунок пенсії з 1 листопада 2007 року, а не з 1
квітня 2006 року, як це зазначив суд першої інстанції, а відмова відповідача в
перерахунку з 1 листопада 2007 року є неправомірною, з огляду на це, позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню.

Загальний аналіз вищенаведених норм доводить, що ОСОБА_1,
як особі постраждалій від аварії на Чорнобильській АЕС та віднесеній до 1
категорії, інваліду III групи, повинна була призначатися та виплачуватися
Управлінням Пенсійного фонду України в м. Торезі щомісячно з 1 листопада 2007
року пенсія у складі державної пенсії в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком згідно статті
49, абзацу 4 частини 1 статті 50, частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Стосовно того, що суд першої інстанції
зобов'язавши УПФУ в м. Торезі здійснити
перерахунок, одночасно здійснив його самостійно за відсутністю в
матеріалах справи на час розгляду заяви про перерахунок пенсії та довідки про
виплачений розмір, колегія суддів зазначає, що суд в цій частині вирішив справу
з порушенням як матеріальних, так і процесуальних норм.

При вирішенні цього спору, колегією суду було враховано,
що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами
внесеними Законом України від 9 лютого 2006 року N 3436-IV, кожна фізична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами
міжнародного права.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини
по справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) від 8
листопада 2005 року визначено, що поняття “власності”, яке міститься в першій
частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене
власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в
національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що
становлять майно, можуть також розглядатись як “майнові права”, і, таким чином,
як “власність” в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення,
полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник
право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі
23 цього ж рішення Європейський суд з прав людини зауважує, що в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи
відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними.

Стосовно посилання відповідача на застосування до спірних
правовідносин встановленого частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України процесуального обмеження - річного строку звернення з
позовом до адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно
до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для
захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. За пунктом
3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не
поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю. Крім того, частиною
1 статті 76 Закону України «Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку» від 8 лютого 1995 року № 39/95-ВР передбачено,
що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і
здоров'ю особи, не обмежується строком давності.

Щодо заявленої позивачкою до стягнення з УПФУ в м. Торезі
моральної шкоди в розмірі 5000 грн. колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції правильно відмовив в задоволенні позову в цій частині з огляду на
нижче приведене.

Позивачка посилається на статтю 56 Конституції України,
за якою кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів
місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх
повноважень. За частиною 2 статті 23
Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1167
Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)
в інших випадках, встановлених законом.

УПФУ в м. Торезі було відмовлено в перерахунку пенсії
ОСОБА_1 неправомірно з огляду на приписи статей 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», проте відповідач діяв згідно постанов Кабінету Міністрів України №
1 від 3 січня 2002 року та N 1293 від 27 грудня 2005 року, тобто відмова в
перерахунку та виплаті пенсії по інвалідності в розмірах визначених цими
постановами є наслідком існуючої правової колізії, а не навмисних винних дій
територіального управління Пенсійного фонду України, з огляду також на те, що
позивачка на існування цих фактів й не посилалася.

Пунктом 9 Постанови Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року N 4 в редакції
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 25 травня 2001 року N 5
передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості
відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан
здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля,
необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною
ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Заявлену моральну шкоду у розмірі 5000 грн. позивачка
обґрунтувала душевними та фізичними страждання, у зв'язку з необхідністю
звертатися за відновленням свого порушеного права на належну пенсію до судових
та інших інстанцій, проте свій шлях до судових інстанцій був вибраний нею
свідомо та самостійно, й доказів погіршення стану її здоров'я за час оскарження
дій Пенсійного фонду, так само як доказів звернення за допомогою до
спеціалістів щодо душевних страждань в матеріали справи надано не було, також
суд враховує, що позивач має підтримку в особі свого представника, який
здійснює представлення її інтересів в судових органах.

При постановленні судового рішення колегія суддів
наголошує, що поворот виконання постанови про відшкодування шкоди, завданої
суб'єктом владних повноважень каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи, постанови про присудження виплати пенсій чи інших періодичних
платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а
також постанови про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового
утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасована постанова
була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або
поданих ним підроблених документах. В даній справі таких фактів встановлено не
було, тому питання про поворот виконання постанови суду першої інстанції не
вирішується. Крім того, згідно довідки відповідача № 3227/06 від 15 серпня 2008
року (арк. справи 58) станом на 15 серпня 2008 року постанова Донецького
окружного адміністративного суду від 11 червня 2008 року по справі №
2-а-9540/08 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Торезі не виконана.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням неповного
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
питання початку перерахунку та порядку виплати пенсії, прийнята судом першої
інстанції постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про
часткове задоволення позовних вимог з формулюванням в резолютивній частині
задоволених вимог у відповідності до
норм діючого законодавства та урахуванням приписів частини 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України стосовно того, що суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в
м. Торезі на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11
червня 2008 року по справі № 2-а-9540/08 задовольнити частково.

Скасувати постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 11 червня 2008 року по справі № 2-а-9540/08 за
позовом ОСОБА_1, м. Торез до Управління Пенсійного фонду України в м. Торезі
про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити пенсію, стягнути
недоотриману пенсію з 1 квітня 2006 року та моральну шкоду.

Позов ОСОБА_1, м. Торез до Управління Пенсійного фонду
України в м. Торезі про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити
пенсію, стягнути недоотриману пенсію з 1 квітня 2006 року та моральну шкоду
задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м.
Торезі щодо відмови 16 листопада 2007 року листом № 292/с-10-01-04 у здійсненні
перерахунку пенсії ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.
Торезі здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 50 відсотків від
мінімальної пенсії за віком з 1 листопада 2007 року, виходячи з встановленого
відповідними законами розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, з урахуванням виплачених ОСОБА_1 сум державної та додаткової пенсії,
як інваліду ІІІ групи з числа осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового розгляду
справи на строк п'ять днів складання постанови у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови складені,
підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому
засіданні 15 серпня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Т.Г.Арабей

К.П.Горбенко

Постанова
складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 18 серпня 2008 року.