Справа № К-38125/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2008-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

Суддів:

Амєліна С.Є.

Гаманка О.І.

Гуріна М.І.

Ліпського Д.В.

при
секретарі судового засідання Полинько Д.М.,

за участю представників відповідачів: Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва - Калмана
Д.А., Головного управління Державного казначейства України у м. Києві - Суботи
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Святошинському районі м. Києва, Головного управління Державного
казначейства України у м.Києві про перерахунок та стягнення пенсії,
відшкодування моральної шкоди, яка переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 3 березня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2004 року

у с т а н о в и л а :

У серпні 2003 рокуОСОБА_1 звернувся
в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі
м. Києва (далі - УПФ України в Святошинському районі м. Києва) про перерахунок
та стягнення пенсії, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що на
час звільнення у листопаді 2002 року з
посади заступника головного редактора газети «Демократична Україна», яка була
державним засобом масової інформації, отримав право на перерахунок пенсії
відповідно до статті 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист журналістів» від 23 вересня 1997 року № 540/97-ВР (далі -
Закон України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний
захист журналістів») та статті 37 Закону
України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон України «Про
державну службу»).

Листом відповідача від 17.12.2002
йому для перерахунку пенсії запропоновано надати належно оформлену трудову
книжку та довідку про виплату надбавок.

Посилаючись на те, що всупереч
чинному законодавству пенсійний орган, фактично, відмовив у перерахунку пенсії,
просив зобов»язати УПФ України в Святошинському районі м. Києва призначити
пенсію в розмірі 677,27 грн., стягнути борг з пенсійних виплат та 12 560 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Судом до участі у справі в якості
співвідповідача залучено відділення Державного казначейства України в
Святошинському районі м. Києва ( в суді касаційної інстанції останнє замінено
на належного правонаступника - Головне управління Державного казначейства
України у м.Києві).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 3 березня 2004
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2004 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзіОСОБА_1,
з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення та
постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з грудня
2000 року ОСОБА_1. призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну
підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».

Після звільнення у листопаді 2002
року з посади заступника головного редактора газети «Демократична Україна»
позивач, у грудні 2002 року, звернувся до пенсійного органу із заявою про
перерахунок призначеної пенсії додавши подання редакції газети та копію наказу про звільнення.

Листом УПФ України в Святошинському
районі м. Києва ОСОБА_1. запропоновано отримати в управлінні трудову книжку для
внесення відмітки про звільнення з
роботи та надати довідку про помісячну виплату надбавки за останні 24 місяці
перед звільненням.

Відмовивши у задоволенні позову
щодо перерахунку пенсії та стягнення заборгованості з її виплат, суд першої
інстанції, а апеляційний суд погодившись з таким висновком, виходив з того, що
вимоги пенсійного органу вчинені відповідно до закону, в межах наданих
повноважень і не порушують прав, свобод чи законних інтересів ОСОБА_1

З такими висновками погоджується і
колегія суддів Вищого адміністративного суду України.

Так, за змістом частин 1,2 статті
16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів» пенсійне забезпечення працівників засобів
масової інформації здійснюється відповідно до принципів та норм, встановлених
пенсійним законодавством України, а при нарахуванні пенсії журналісту
державного або комунального засобу масової інформації застосовуються норми,
методика та порядок нарахування пенсії державному службовцю.

Згідно з пунктом 5 Постанови Кабінету
Міністрів України № 377 від 15 березня
1999 року «Про реалізацію статей 14 і 16 Закону України «Про державну
підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів»
обчислення розміру пенсій журналістам державних і комунальних засобів масової
інформації із заробітку, до якого включається посадовий оклад, щомісячні
надбавки за вислугу років, за інтенсивність праці, за високі творчі досягнення,
за почесне звання «заслужений», передбачені цією постановою, та стажу для
встановлення розміру щомісячної надбавки за вислугу років і призначення їм
пенсій за нормами та порядком нарахування пенсій державним службовцям
проводиться після набуття чинності Законом України «Про державну підтримку
засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».

Це означає, що призначення пенсій
журналістам державних засобів масової
інформації здійснюється за правилами Закону України «Про державну службу» та
ухвалених на його реалізацію рішень Уряду України.

За змістом пункту 1 постанови Кабінету Міністрів
України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення
визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» ( в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин) розмір виплат (крім посадових окладів,
надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання,
вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до
Закону України «Про державну службу» визначається за вибором того, хто
звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на
даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60
календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно
від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума
зазначених виплат за 24 або 60 календарних місяців визначається шляхом ділення
загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед
зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на
24 або 60.

Оскільки із подання редакції газети «Демократична Україна» не
вбачається, що розмір надбавки за інтенсивність праці та високі творчі
досягнення позивача обчислено відповідно до вимог зазначеної постанови Кабінету
Міністрів України, а пенсійний орган вправі вимагати підтверджуючі документи
щодо обґрунтованості складових, з яких обчислюється пенсія, то у судів не було
правових підстав для покладення на відповідача обов»язку щодо перерахунку
пенсії без дотримання встановленого порядку, тобто без належної довідки про
розмір отримуваної надбавки.

Доводи касаційної скарги щодо
неправильного застосування судами положень
постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865«Про
деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення
пенсії» є помилковими, оскільки для
журналістів, яким пенсія призначається (перераховується) за правилами Закону
України «Про державну службу», норми, методика та порядок обчислення зазначеної
пенсії окремим нормативно-правовим актом не визначені.

В той же час, відмовивши ОСОБА_1. в
задоволенні позову щодо відшкодування моральної шкоди за затримку видачі трудової книжки, суди виходили з того,
що чинне законодавство не містить підстав для такого стягнення, а наявність
самої шкоди позивач належними доказами
не довів.

Однак такі висновки є передчасними.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право
на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними діями
чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121/2001 Пенсійний
фонд України є центральним органом виконавчої влади, який, серед іншого, призначає
пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2 та
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2002 за № 442/6730,
управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є
органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним управлінням
цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного
фонду України.

З огляду на викладене,
Пенсійний фонд України та його органи є суб'єктами владних повноважень.

За таких обставин суд першої
інстанції мав оцінити дії пенсійного органу по утриманню трудової книжки
позивача на відповідність конституційним нормам і за відсутності спеціального
законодавства повинен був застосувати до спірних правовідносин ці норми, як
норми прямої дії.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув і сам допустив помилку, оскільки в своїй ухвалі доводам
апеляційної скарги щодо неправильного вирішення вимог про стягнення моральної
шкоди ніякої оцінки не дав.

Тому рішення про відмову у стягненні моральної шкоди не відповідають
вимогам щодо законності та обґрунтованості, а оскільки судом касаційної інстанції такі порушення не
можуть бути усунені, то в цій частині, відповідно до вимог частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства України, оскаржені рішення підлягають
скасуванню, з направленням справи на новий судовий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 3 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від
8 червня 2004 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати і в цій
частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті - судові рішення залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України лише за
винятковими обставинами у строк та у порядку визначеними статтями 237 - 239 КАС
України.

Головуючий
М.І.Цуркан

Судді:
С.Є. Амелін

О.І. Гаманко

М.І.Гурін

Д.В. Ліпський