Справа № К-2093/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 року м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого, судді - Панченка
О. Н.,

Суддів - Смоковича
М. І.,

Весельської
Т. Ф.,

Чумаченко
Т. А.,

Штульмана
І. В.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд справи

за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії
Першого заступника Голови Державної митної служби України Єгорова Олександра
Борисовича,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали
Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2004 року та
Апеляційного суду міста Києва від 19 серпня 2004 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2003
року ОСОБА_1, у порядку провадження у справах, що виникають з
адміністративно-правових відносин, звернулася до суду зі скаргою на дії Першого
заступника Голови Державної митної служби України Єгорова Олександра
Борисовича, у якій просила визнати неправомірними його дії щодо надання ним у
листах від 14 березня 2003 року за № 11/2-10-3787-ЕП та 10 липня 2003 року за №
11/2-10-10522-Б-475 недостовірної інформації про виконання нею рішення
Ленінського районного суду міста Вінниці від 2 жовтня 2002 року.

Скаргу
мотивувала тим, що рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 2
жовтня 2002 року відновлено статус матеріальних цінностей, як “товари під
митним контролем”, переданих їй на зберігання, і в подальшому вилучених слідчим
відділом управління Служби безпеки України у Вінницькій області як речові
докази у кримінальній справі; продовжено терміни зберігання цих товарів у
режимі митного ліцензійного складу; зобов'язано Вінницьку митницю надати їй
право на вільне розміщення матеріальних цінностей на визначений нею ліцензійний
склад на території України.

Рішення суду
фактично не виконано, а тому поширення суб'єктом оскарження у своїх листах
недостовірної інформації щодо виконання нею вказаного судового рішення
перешкоджає митному оформленню товарів та позбавляє її можливості
розпоряджатися належним їй майном.

Ухвалою судді
Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2004 року, залишеною
без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 серпня 2004 року,
провадження у справі закрито, з посиланням на її підвідомчість господарським
судам.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася з
касаційною скаргою до Верховного Суду України, який передав її у порядку,
визначеному пунктом 10 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу
адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України для
вирішення.

У касаційній скарзі, з посиланням на порушення норм матеріального та
процесуального права, ставиться питання про скасування ухвал судів першої та
суду апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши
доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали
справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Справа розглянута судами до набрання чинності Кодексом адміністративного
судочинства України, а тому суд касаційної інстанції перевіряє додержання норм
матеріального і процесуального права, що діяли на час розгляду справи.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1
своєї постанови від 3 грудня 1997 року № 13 “Про практику розгляду судами справ
за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, юридичних, посадових і службових осіб у сфері
управлінської діяльності, які порушують права та свободи громадян” звернув
увагу судів на те, що право на звернення зі скаргою до суду на підставі статті
55 Конституції України та статті 248-1 ЦПК України 1963 року (Глава 31-А) мають
лише фізичні особи, які вважають, що суб'єктом оскарження порушено їх особисті
права і свободи.

Відповідно до
статті 1 ГПК України громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи, і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності мають право звертатися за захистом своїх порушених
або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів до господарського суду,
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1 є суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою, що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим Вінницькою міською
радою 6 квітня 1999 року
(а. с. 127).

Оскільки
ОСОБА_1, звернулася до суду зі скаргою у порядку Глави 31-А ЦПК України 1963
року “Скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і службових осіб” за захистом своїх
порушених прав у сфері господарювання, суди дійшли обґрунтованого висновку про
необхідність закрити провадження у справі.

Та обставина, що
у даних правовідносинах заявник виступала як фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності вбачається і з постанови Заступника прокурора
Вінницької області від 1 квітня 2002 року про часткове скасування та зміну
постанови про закриття кримінальної справи, пунктом 2 якої зобов'язано
приватного підприємця ОСОБА_1передати вилучені матеріальні цінності на митний
ліцензійний склад ЗАТ “Укртранс-Вінниця” (а. с. 11), а також рішення
Ленінського районного суду міста Вінниці від 2 жовтня 2002 року (а. с.
10), яким встановлено, що законним одержувачем вилученого товару є приватний
підприємець ОСОБА_1

Відтак, судові
рішення є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо
визнає, що суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи
касаційної скарги щодо неправильного застосування матеріального права висновків
судів не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні заявником
наведених правових норм.

Враховуючи
викладене, керуючись статтями 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2004 року та
Апеляційного суду міста Києва від 19 серпня 2004 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, передбачених статтею
237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий, суддя О.
Н. Панченко

Судді М.
І. Смокович

Т.
Ф. Весельська

Т. А. Чумаченко

І. В. Штульман