Справа № 2а-3983/08/5
Суддя: Сидоренко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
вул. Київська, 150, м. Сімферополь, Автономна Республіка
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.11.08

Справа №2а-3983/08/5

Окружний адміністративний суд АР Крим у складі
суддіСидоренко Д.В. , при секретарі Дадінській В.В. розглянувши за участю

позивача, ОСОБА_1,

представника відповідача, ОСОБА_2, довіреність №
1613/01-9/2 від 12.11.08,

у відкритому судовому засіданні адміністративну
справу

за позовом
Прокурора Совєтського району АР Крим, смт. Совєтське в інтересах особи ОСОБА_1, смт Совєтське

до Управління
праці та соціального захисту населення Совєтської районноїдержавної
адміністрації, смт Совєтське

про зобов'язання нарахувати та виплатити щомісячну допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.07р.
по 01.01.08р., у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком
до 6 років,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Совєтського району АР Крим звернувся до
Окружного адміністративного суду АР Крим із адміністративним позовом в
інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Совєтської РДА про зобов'язання нарахувати та виплатити щомісячну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.07р. по
01.01.08р., у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6
років.

Позовні вимоги мотивовані ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове держане соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» N
2240-III від 18.01.2001р., згідно якої допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом. В порушення вищезазначеної норми відповідач виплачував
позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у
меншому розмірі, ніж передбачено законом.

Відповідач позов
не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний
позов, зазначив, що позивачу була виплачена допомога по догляду за дитиною до
трьох років у розмірах передбачених Законом України «Про державний бюджет
України на 2007р.» та постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2007р.
№13. Відповідно до ст.95 Конституції України виключно Законом України про
державний бюджет визначаються видатки держави на соціальні потреби. Окрім того,
відповідач є розпорядником бюджетних коштів 3-го рівня, а фінансування цих
видатків здійснюється згідно бюджетного розпису, якій затверджується на
відповідний рік. У 2007 році не передбачені кошти на виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, передбачених
Законом України «Про загальнообов'язкове держане соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими
народженням та похованням».

Також, відповідач зазначив, що згідно зі ст.ст. 99, 100
КАС України для звернення до адміністративного суду з позовними вимогами за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється строк в один рік, який
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод та інтересів, тобто позивачем цей строк пропущений.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і
просив суд позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти
позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у
справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1року народження є матір'ю малолітньої дитини - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження
серія ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.11.2006р. та є застрахованою особою відповідно до Закону,
що підтверджується наказом №1 від 09.01.2007р. про надання відпустки по догляду
за дитиною віком до трьох років(а.с.5,7).

16.01.2007р. позивач звернувся до відповідача с заявою
про призначення соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Згідно поданої заяви позивачу була призначена та
виплачувалася допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку
з липня 2007року у розмірах,
передбачених ч.2 ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007р.»,
а саме, за липень -129,03грн., серпень-132,64грн., вересень-132,64грн.,
жовтень-136,13грн., листопад-141,86грн., грудень-140,00грн., що підтверджується
довідкою (а.с.6).

Відповідно до преамбули Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі Закон) цей Закон
відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначає правові, організаційні та фінансові основи
загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок
тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами,
народженням дитини та необхідністю догляду за нею, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим
особам та членам їх сімей.

Розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку визначається ст.43 Закону (в редакції що діяла у 2007 році),
якою передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій
особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 7 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007рік» зупинена дія ст.41 та 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»,

Окрім того, ч.2 ст.56 Закону України «Про Державний
бюджет на 2007р.» встановлено, що допомога при
народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням" здійснюється
за рахунок коштів відповідної
субвенції з державного
бюджету місцевим бюджетам у
розмірі , що дорівнює
різниці між 50 відсотками прожиткового
мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї
в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та
не менше
23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для
застрахованих осіб, у
порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 «У
справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36
частини 2 статті 56, частини 2 ст. 62, ч. 1 ст.66, п. п. 7, 9, 12, 13, 14, 23,
29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст. 98, 101, 103, 111 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії)
визнано такими, що не відповідають Конституції України ч.2 ст.56 та п. 7 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік».

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, та інші
нормативно-правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність. Таким чином, положення Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007рік» втратили чинність з моменту прийняття рішення
Конституційним Судом України.

Щодо можливості застосування до спірних правовідносин
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому нормативному акту суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Крім того, у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 13.06. 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» визначено, що
відповідно до ст.ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню
судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні
права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст
та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Ст. 1 Конституції України Україна проголошена
демократичною, соціальною, правовою державою. У ст. 2 Конституції України
визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи
та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави, а їх
утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави. Ст. 8 Конституції
України зафіксовано, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні
відповідати їй.

Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи
людини є невідчужуваними та непорушними. Ст. 22 Конституції України
встановлено, що зміст та обсяг прав і свобод людини при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений.

Суд вважає необхідним визначити, що, утверджуючи та
забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами Украйни встановила
певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного
права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому
відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч.1 ст. 68 Конституції України вони є
загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної
влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою
своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні
умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до
порушення засад соціальної правової держави.

Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12
Європейської соціальної хартії (переглянутої),
прийнятої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені
України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від
14 вересня 2006 року № 137-V, відповідно до якої держава зобов'язана
підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний
рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, суд вважає що до спірних правовідносин
треба застосовувати положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та похованням», а не Закон України «Про
Державний бюджет України на 2007рік».

Заперечення відповідача про те, що відсутній механізм
реалізації Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» є необґрунтованим
та не може бути підставою для порушення прав позивача, з наступних підстав.

Згідно з ч.4 ст.
8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної
справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні відносини, та відповідно до ч. 1, 2 статті 8
КАС України при вирішенні справи має
застосовуватись принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст
і спрямованість діяльності держави, суд вважає, що правовідносини, що виникають
в процесі реалізації права на отримання підвищення пенсії основані на принципі юридичної визначеності.
Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного
нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян,
закріплених у конституційних та інших актах.

Як
свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v. Home Office
(Case 41/74 van Duym v. Home Office)
принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу
покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться
у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія
зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави,
який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це надання допомоги по доглядом за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, держава
чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від
такої політики чи поведінки, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом
публічної влади такої політики чи поведінки.

Доводи відповідача щодо неможливості задоволення
позовних вимог у в'язку з відсутністю бюджетних коштів, призначених на ці
виплати, судом не можуть прийняті до уваги. Суд вважає необхідним визначити,
що реалізація особою права, що пов'язане
з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного
законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань,
тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань, не приймається до уваги. Так, у справі
«Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає
аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Статтею
99 КАС України встановлено, що
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до
адміністративного суду визначені у ст.
100 КАС України, згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач у запереченнях наполягає на застосуванні
наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Судом встановлено, що Рішення Конституційного суду
України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 “У справі за конституційним поданням 46
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36 частини 2 статті 56, частини 2 статті
62, частини 1 статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44,
45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік” (справа про соціальні гарантії громадян) офіційно
оприлюднене в Офіційному віснику України, 2007, №52, 27.07.2007р.

Таким чином, позивач повинен був дізнатися, що його право
на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в
розмірі, передбаченому ст.43 Закону, за 2007р. порушено саме з моменту
оприлюднення зазначеного рішення Конституційного Суду України, тобто з
27.07.2007 р., відповідно річний строк сплинув 28.07.2008р. Адміністративний
позов поданий до суду 08.10.08р., тобто після закінчення річного строку з
моменту, коли він міг би дізнатися про порушення його права.

Ні прокурор ні позивач не просили суд відновити строк
звернення до адміністративного суду.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язати нарахувати та виплатити щомісячну допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за період з липня 2007р. по вересень 2007р., у
розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років слід
відмовити, у зв'язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

На підставі наведених вище доводів суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме нарахуванню та виплаті
підлягає допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з
жовтня по грудень 2007року включно.

Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у
судовому засіданні 13 листопада 2008 року.

У повному обсязі постанову складено 14 листопада 2008
року.

Керуючись ст.ст.122, 160-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Адміністративний позов задовольнити частково.

2.
Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Совєтської
районної державної адміністрації в АР Крим нарахувати та виплатити ОСОБА_1
щомісячну допомогу по догляду за дитиною (ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження) до досягнення нею трирічного віку за період з липня 2007року по
грудень 2007року, у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей
віком до 6 років.

3. В
задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Севастопольський
апеляційний адміністративний суд через Окружний адміністративний суд АР Крим
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний
строк з дня складання постанови у повному обсязі та поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя Окружного

адміністративного суду

Автономної Республіки Крим Сидоренко Д.В.