Справа № 22-а-5232/2008
Суддя: Бараненко І.І.
Дата ухвалення: 2008-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня
2008 року
місто Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Бараненка І.І.,

суддів: Маслія В.І.,,

Саприкіної І.В.,

при секретарі судового засідання - Калініній Л.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Києва на постанову Шевченківського районного суду
міста Києва від 17 серпня 2007 року в адміністративній справі №2-а-1126/07 за
позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі
міста Києва про визнання дій протиправними та перерахунок пенсії,

в с т а н о в и в :

У липні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, у
якому, посилаючись на порушення відповідачем Конституції України, Закону України
«Про державну службу» та інших норм права, просила визнати дії Управління
Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва протиправними і
зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії без встановлення її
граничного розміру.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2007
року вказаний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить скасувати постанову Шевченківського районного суду
міста Києва від 17 серпня 2007 року та прийняти нову, якою залишити позовну
заяву без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, зміст судового рішення,
суть доводів апеляційної скарги і заперечень на неї, заперечення позивача і її
представника та, перевіривши доводи апеляції наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу була призначена пенсія
відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» із застосуванням
Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ч.4 ст.37 Закону
України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не
менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які
на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі
80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески
на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади
та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно з абз.1 п.13 Прикінцевих положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо особа має право
на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до
законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний
банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в
органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про
статус народного депутата України", "Про статус суддів",
"Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про
державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист
журналістів", Митного кодексу України, Положення про
помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону,
призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При
цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до
зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи
відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Відповідно до абз.4 п.13 цього ж Закону у разі, якщо розмір пенсії,
щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги
перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством),
призначених відповідно до зазначених в абзацах першому і другому цього пункту
законодавчих актів, перевищує 90 відсотків максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів,
визначеної законодавством на час виплати пенсій таким особам, пенсія або
щомісячне довічне грошове утримання виплачується у сумі, що не перевищує
зазначений розмір.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями
Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого
пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та офіційного
тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус
суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового
утримання) №8рп-/2005 від 11.10.2005
року визнано таким, що не відповідають Конституції України ( є
неконституційними) положення абзацу четвертого пункту 13 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV в редакції
Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів
України" від 25 березня 2005 року N 2505-IV.

Як зазначається в самому Рішенні дія положення абзацу четвертого пункту 8
розділу 48 Закону, абзацу четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві
положення" Закону про пенсійне страхування поширюється на осіб, які мають
право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про державну
службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну
службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування",
"Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України",
"Про статус суддів", "Про судову експертизу", "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів", "Про наукову та науково-технічну
діяльність", Митного кодексу України та Положення про
помічника-консультанта народного депутата України.

Зазначеними вище Законами розмір пенсії відповідним категоріям громадян
визначався у відсотках до заробітної плати і не фіксувався максимальний
граничний розмір пенсії у грошовому еквіваленті.

Натомість абзацом третім пункту 13 розділу XV "Прикінцеві
положення" Закону про пенсійне страхування встановлено обмеження розміру
заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, максимальною величиною фактичних
витрат на оплату праці найманих працівників, з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів. Окрім того, абзацом четвертим пункту 13
розділу XV "Прикінцеві положення" Закону про пенсійне страхування в
редакції Закону визначено, що у разі, якщо розмір пенсії, щомісячного довічного
грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій,
цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та
інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), призначених відповідно до
зазначених в абзацах першому і другому цього пункту законодавчих актів,
перевищує 90 відсотків максимальної величини фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного
оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких
справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, визначеної
законодавством на час виплати пенсій таким особам, пенсія або щомісячне довічне
грошове утримання виплачується у сумі, що не перевищує зазначений розмір.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N
8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N
7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Враховуючи викладене, колегія суддів не бере до уваги твердження апелянта
про те, що положення Закону України «Про державну службу» не були предметом
конституційного подання і рішення Конституційного Суду України щодо цих
положень не приймалося.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та відповідні їм
правовідносини і, всупереч доводам апелянта, правильно застосував норми
матеріального права, обґрунтовано відмовивши
у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Шевченківський районний суд міста Києва правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без
задоволення, а постанову суду - без змін.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, Київський апеляційний адміністративний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському
районі міста Києва залишити без задоволення, а постанову Шевченківського
районного суду міста Києва від 17 серпня 2007 року в адміністративній справі
№2-а-1126/07 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня складення цієї ухвали у повному обсязі.

Головуючий
підпис
І.Бараненко

Судді:
підпис В.Маслій

підпис І.Саприкіна

ДАНУ УХВАЛУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ
ОБСЯЗІ 21 ЛИПНЯ 2008 РОКУ