Справа № к-5157/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Панченка О.Н., Бутенка В.І., Панченка О.І., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 01 березня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 21 квітня 2005 року у справі за скаргою ОСОБА_1
на дії Відділу державної виконавчої служби Красноармійського районного
управління юстиції Донецької області та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

В листопаді 2004 року ОСОБА_1
звернулась до суду зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби
Красноармійського районного управління юстиції Донецької області (надалі -
Красноармійський ВДВС, суб'єкт оскарження), мотивуючи свої вимоги тим, що
рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14 вересня 2004 року дії
державного виконавця Красноармійського ВДВС вже було визнано неправомірними і
зобов'язано поновити виконавче провадження по виконавчим листам №2-3061/2003
від 01.04.2004 року та №2-3061/2003 від 01.04.2004 року про усунення перешкод у
користуванні будинком і зведення тамбуру до будинку.

Однак і після рішення суду
державний виконавець не вчиняв заходів щодо виконання рішення суду, що
унеможливило скаржниці користування своєю власністю, у зв'язку з чим вона просила
визнати дії суб'єкта оскарження неправомірними, зобов'язати негайно виконати
рішення суду і стягнувши на її користь заподіяну такою бездіяльністю моральну
шкоду у розмірі 2500 грн.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду від 01 березня 2005 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2005 року, в задоволенні
скарги ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленими
по справі судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду України з
касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року в якій,
посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,
просила вказані рішення судів скасувати та прийняти нове рішення яким скаргу
задовольнити.

Листом Верховного Суду України від
01.12.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14 вересня
2004 року дії державного виконавця Малєєвої І.В. було визнано неправомірними та
зобов'язано останню поновити виконавче провадження по виконавчим листам
№2-3061/2003 від 01.04.2004 року стосовно зобов'язання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не
чинити перешкод скаржниці у користуванні її часткою будинку АДРЕСА_1 та зведенню
тамбура до її частки будинку.

1 листопада 2004 року державний
виконавець поновила виконавче провадження після чого виконала необхідні
виконавчі дії в тому числі письмово попередила ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про заборону
чинити перешкоди ОСОБА_1. в користуванні будинком і зведенні тамбура та про
відповідальність за порушення такої заборони.

20 січня 2005 року в присутності
державного виконавця, представників органів міліції до помешкання ОСОБА_1 без
будь-яких перешкод були завезені будівельні матеріали, про що складено акт.
Оскаржуючи даний акт, ОСОБА_1 не надала доказів того, що в ньому вказані
неправдиві дані. Так само скаржниця не підтвердила доводів щодо вчинення
перешкод ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у користуванні будинком та зведенні тамбура.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди першої та
апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам закону.
Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Приведені в касаційній скарзі
доводи зазначені висновки судів не спростовують, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 86 КАС України,
виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

При вирішенні справи судами
правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального
права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів
не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС
України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня
2005 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2005 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і може бути оскаржена за винятковими
обставинами лише у випадках, з підстав, у строки та в порядку, які визначені
статтями 235-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: