Справа № 22-а-6115/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

апеляційний адміністративний суд
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2008 року справа
№ 22-а-6115/08

приміщення суду за адресою:
м.Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суд у складі:

головуючого

Білак С.В.

суддів при секретарі з участю сторін: представника
позивача представника відповідача

Сухарьок М.Г., Гаврищук Т.Г. ОСОБА_1
Кукса В.Ю. Максюта М.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу позивача

судовому засіданні
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від 07.04.2008 року

по справі

№ 2-а-6242/08 /суддя Могильницький М.С./

за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до

Управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську

про

визнання недійсним вимоги про сплату боргу № Ф-547 від
28.09.2007р. та виплату боргу № Ф-547 У від 10.01.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернулася до Донецького
окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м.Краматорську про визнання недійсним вимоги про сплату боргу №
Ф-547 від 28.09.2007р. та виплату боргу № Ф-547 У від 10.01.2008р. Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2008 року в
задоволенні позовних вимог позивачці було відмовлено.

Суд
першої інстанції прийшов до висновку, що страхові внески на загальнообов»язкове
державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не
поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення
їх від сплати. Обов»язок сплачувати страхові внески на загальнообов»язкове
державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як
суб»акта підприємницької діяльності.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обгрунтування скарги вказав, що
судом першої інстанції порушено норми матеріального права. Закон України
«Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» № 1058 не встановлює
розмір страхових внесків, а встановлює
опосередковано через розмір збору для відповідних платників збору. Вона
не є платником збору, остільки сплата збору для неї замінена сплатою єдиного
податку. Застосовуючи порядок встановлення розміру внеску згідно п.1 ч.8
розділу 15 «Заключних положень» Закону України № 1058, обгрунтованим є висновок
про те, що розмір внеску для неї не встановлено, а тому дії відповідача по
нарахуванню і стягненню таких сум не відповідають вимогам діючого
законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні
підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник
відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає судове рішення
прийняте у відповідності до норм чинного законодавства.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апелянта, заперечення
представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення,
а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем,
платником єдиного податку /а.с.5, 6/.

За результатами перевірки Управління Фонду донарахувало їй до сплати Фонду
страхові внески за найманих працівників у сумі 1372 грн. 99 коп. і прийняв
вимогу про сплату боргу на зазначену суму від 28.09.2007р. /а.с.8, 9-25/.

Відповідно до статті 5 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, який набрав чинності з 1
січня 2004 року, він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.
Виключно цим Законом визначаються: принципи і структура системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; перелік
платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування,
обчислення, сплати цих внесків і стягнення заборгованості за ними.

Пунктом 1 статті 11 Закону № 1058-IV установлено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на
підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у
філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб, включаючи юридичних і
фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок), придбали спеціальний торговий патент, на умовах
трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених
законодавством.

Відповідно до пункту 1 статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками цих осіб
є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є
платниками страхових внесків і зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2
статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені
строки і в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону № 1058-IV зазначено, що страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в
порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків,
інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування; на ці внески
не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування і сплати таких внесків або звільнення від
сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування встановлені Законом України від 26 червня 1997
року № 400/97-ВР “Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування”, яким,
як і Законом № 1058-IV, не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що
страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять
до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а
іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати
цих внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Відповідно до вимог статті 15 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №
1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом
закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення статті 6 Указу про звільнення суб'єктів
малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать і
застосуванню не підлягають.

Статтею 19 Закону № 1058-IV установлено, що страхові внески до солідарної
системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються
роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення)
працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної
плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що
вимоги пенсійного органу щодо сплати внесків до Фонду із суми оплати праці
(грошового забезпечення) працівників є обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та ухвалене судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.
200, ст. 205, ст. 206, ст.211, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 7 квітня 2008 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в
м.Краматорську про визнання недійсним вимоги про сплату боргу № Ф-547 від
28.09.2007р. та виплату боргу № Ф-547 У від 10.01.2008р. - залишити без задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2008 року у справі за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську про визнання
недійсним вимоги про сплату боргу № Ф-547 від 28.09.2007р. та виплату боргу №
Ф-547 У від 10.01.2008р. - залишити без змін.

Вступна
та резолютивна частина постанови проголошена 11 червня 2008 року, в повному
обсязі постанова складена 16 червня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з моменту проголошення, а в разі складання і проголошення вступної та
резолютивної частин постанови, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий:
С.В.Білак

Судді: М.Г.Сухарьок

Т.Г.Гаврищук