Справа № 22-а-5545/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

апеляційний адміністративний суд
У Х В А Л А

Іменем України

4 липня 2008 року справа
№ 22-а-5545/08

приміщення суду за адресою:
м.Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суд у складі:

головуючого

Білак С.В.

суддів при секретарі з участю: позивача представника
третьої особи третьої особи

Сухарьок М.Г.,
Гаврищук Т.Г. Безруковій
В.М. ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу третьої особи

судовому засіданні
виконавчого комітету Будьоннівської районної у м.Донецьку ради

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від 03.04.2008 року

по справі

№ 2-а-6081/08 (суддя Христофоров А.Б.)

за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_1

до

начальника відділу громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Будьоннівського РВ Донецького МВС України ОСОБА_5

про

визнання дій начальника відділу громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб Будьоннівського РВ Донецького МВС
України ОСОБА_5 неправомірними, зобов»язання зареєструвати ОСОБА_4 та ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_1 звернулися до
Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до
начальника відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Будьоннівського РВ Донецького МВС України ОСОБА_5 про визнання дій начальника
відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Будьоннівського РВ
Донецького МВС України ОСОБА_5 неправомірними, зобов»язання зареєструвати
ОСОБА_4 та ОСОБА_4

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 03.04.2008 року позовні вимоги позивачів було задоволено.
Визнано неправомірною відмову начальника відділу громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Будьоннівського РВ Донецького МВС України ОСОБА_5 у
реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1. Зобов»язано начальника
відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Будьоннівського РВ
Донецького МВС України ОСОБА_5 зареєструвати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за адресою:
АДРЕСА_1.

Не
погодившись з рішенням суду першої інстанції, третя особа виконавчий комітет
Будьоннівської районної у м.Донецьку ради подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду першої інстанції і відмовити позивачам в
задоволенні їхніх позовних вимог.

В
апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме квартира АДРЕСА_1 не може бути визнана місцем
проживання, так як рішенням виконкому Будьоннівської районної у м.Донецьку ради
від 12.09.2007р. № 368 зазначене житло визнано непридатним для проживання.
Посилається на Тимчасовий порядок реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р.
№ 35, яким визначено, що місцем проживання визначаються житлові будинки
/приміщення/, придатні для поживання і включені до відповідного житлового
фонду.

Відповідач, треті особи КП «Керуюча компанія
Будьоннівського району м.Донецька», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до судового
засідання не з»явилися, сторони про час
і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання
осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду
справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги представника третьої
особи, заперечення проти доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 і третьої
особи ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу третьої особи необхідно
залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з
наступних підстав.

Судом
першої і апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4), де фактично проживає по теперішній час.

Позивачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який був зареєстрований Будьоннівським відділом
РАЦС м. Донецька, актовий запис № 185 (а.с. 6) і від шлюбу мають доньку
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження (а.с. 5).

24
січня 2008 року ОСОБА_1, в інтересах малолітньої дитини, та ОСОБА_4 звернулися
із заявами (встановленого зразка) про реєстрацію місця проживання до начальника
відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Будьоннівського РВ
Донецького МУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_5 (а.с. 10-11).

29.01.2008
року начальник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Будьонівського РВ Донецького МУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_5
відмовив позивачам у реєстрації за адресоюАДРЕСА_1 посилаючись на рішення
Будьоннівської районної у м. Донецьку раді від 12.09.2007 № 368 (а.с. 7), про
що свідчить резолюція начальника ВГІРФО Будьноннівського РВ Донецького МУ МВС
України в Донецькій області.

Преамбулою
Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в
Україні" встановлено, що цей Закон відповідно до Конституції України
регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця
проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені
Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та
політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основних свобод і
протоколами до неї, іншими міжнародними актами, а також визначає порядок
реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює
випадки їх обмеження.

Відповідно
до ст. 2 Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без
громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються
свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за
винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи
місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації
прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно
до ч. 1 ст. 6 вищезазначеного Закону громадянин України, а також іноземець чи
особа без громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

22.01.2008р.
ОСОБА_4 була знята з реєстрації за минулим місцем проживання АДРЕСА_2, про що
свідчить відмітка в паспорті (а.с. 9).

Саме на
реалізацію положення статті 6 Закону позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1, в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_6, звернулися в межах 10-ти денного строку до
відповідача із заявами про реєстрацію за адресоюАДРЕСА_1.

Статтею
13 Закону визначено, що вільний вибір місця проживання обмежується в
адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться:

у прикордонній смузі;

на територіях військових об'єктів;

у зонах, які згідно із законом належать до зон з
обмеженим доступом;

на території, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь
людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської
діяльності;

на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний
стан.

Вільний вибір місця проживання обмежується щодо:

осіб, які не досягли 16-річного віку;

осіб,
до яких згідно із процесуальним законодавством застосовано запобіжні заходи,
пов'язані з обмеженням або позбавленням волі;

осіб, які за вироком суду відбувають покарання
у вигляді позбавлення або обмеження волі;

осіб, які згідно із законодавством перебувають під
адміністративним наглядом;

осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та
психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню;

іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для
перебування на території України.

Зазначений перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок
про те, що посилання відповідача на рішення Будьоннівської районної у м.
Донецьку ради від 12.09.2007 № 368 про визнання житлових будинків, зокрема по
вулиці Отчизни непридатними для проживання, як на підставу для відмови у
реєстрації не може бути прийнято до уваги з огляду на приписи ст.ст. 2,6,13
Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в
Україні".

Відповідно до статті 33 Конституції України кожний, хто на законних
підставах перебуває на території України, має право вільно пересуватися,
вибирати місце проживання, залишати територію України. Право на свободу пересування
і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини
закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша
статті 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), Протоколом № 4 до Конвенції про
захист прав людини та основних свобод 1950 року (стаття 2) та іншими
міжнародно-правовими актами.

Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою
гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного
розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та
непорушним (стаття 21 Конституції України). Водночас назване право не є
абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно
залишати територію України можуть бути обмежені, але тільки законом (стаття 33
Конституції України).

Допустимість обмеження свободи пересування, вільного вибору місця
проживання в межах держави та права вільно залишати територію країни визнається
і міжнародним правом. Зокрема, стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист
прав людини та основних свобод 1950 року закріплює правило, за яким здійснення
права на свободу пересування і свободу вибору місця
проживання, вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не може
зазнавати жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є
необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або
громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання
злочинам, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших
осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і
свободи людини і громадянина, гарантії їх
здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, а
не іншими нормативними актами. Зазначена позиція висловлена Конституційним
Судом України в рішенні від 14.11.2001 року № 15-рп/2001 (справа № 1-31/2001 за
конституційним подання 48 народних депутатів України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Будьоннівської районної у
м.Донецьку ради - залишити без
задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 03.04.2008 року по справі № 2-а-6081/08 за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_1 до начальника відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних
осіб Будьоннівського РВ Донецького МВС України ОСОБА_5 про визнання дій
начальника відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Будьоннівського РВ Донецького МВС України ОСОБА_5 неправомірними, зобов»язання
зареєструвати ОСОБА_4 та ОСОБА_4 -
залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина ухвали проголошена 4 липня
2008 року, в повному обсязі складена 9 липня 2008 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя С.В.Білак

Судді
Т.Г.Гаврищук

М.Г.Сухарьок