Справа № 9/159
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

31.07.2008 р.
№
9/159

10:25

За
позовом

ОСОБА_1

До

Генеральної
прокуратури України

про

зобов'язання
вчинити певні дії

Суддя:
Кротюк О.В.

Секретар судового засідання: Таран Т.К.

Представники:

від
позивача

ОСОБА_1

від
відповідача

ОСОБА_2
(довіреність № 05/1/2-11-08 від 11.01.2008 р.)

Обставини справи:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Генеральної
прокуратури України з вимогами про оскарження відповіді від 12.07., скасування
припинення наглядового провадження в органах прокуратури.

Позовні вимоги зумовлені
необґрунтованістю відповіді Генеральної прокуратури України з огляду на
наявність порушень норм Кримінально-процесуального кодексу України та інших
обставин щодо розслідування кримінальних справ № 06999 та № 1/355-2002.

Відповідач позовні вимоги не визнає,
просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю, оскільки на
звернення Пронози М.І. від 08.11.2007 р. (вх. № 13) є відповідні реагування
відповідача.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,
звернувся до Генеральної прокуратури України в інтересах ОСОБА_3 щодо
необґрунтованих відмов у порушенні кримінальних справ за фактами фальсифікації
матеріалів кримінальної справи та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3.

Своє
звернення позивач реалізував на особистому прийомі у Генеральній прокуратурі
шляхом подання письмових скарг, які були зареєстровані 09.11.2007 року під №
13.

За
результатом розгляду зазначених скарг Генеральна прокуратура України листом від
12.07 № 06/2-4457-03 надіслала відповідь позивачеві в якій, зокрема, було
зазначено про згоду Генеральної прокуратури України з постановами про відмову в
порушені кримінальних справ від 19.01.07 та 16.07.07., та у відповідності до
статті 12 Закону України “Про прокуратуру” повідомлено про припинення в органах
прокуратури подальшого провадження за скаргами з питань зазначених у скаргах
позивача.

Враховуючи
зазначене, матеріали справи та пояснення представників сторін суд вважає, що
позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Позивач
у своїх двох скаргах, зареєстрованих під номером 13 від 09.11.2007 року,
звертається з проханням скасувати Генеральною прокуратурою України постанови
про відмову порушення кримінальної справи від 16.07.07 р. та 19.01.2007 року.
Мотивація скасування зазначених постанов обумовлена порушенням слідчим норм "Кримінально-процесуального
кодексу України" (від 28.12.1960р., далі - КПК)., обставинам побиття та
тортур відносно ОСОБА_3 під час розслідування кримінальної справи з 22 по 30
травня 2002 року.

У
відповідності до положень частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС) компетенція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства.

Статтею
99-1 КПК встановлено, що постанову слідчого і органу дізнання про відмову в
порушенні кримінальної справи може бути оскаржено відповідному прокуророві, а
якщо таку постанову винесено прокурором - вищестоящому прокуророві. Скарга
подається особою, інтересів якої вона стосується, або її представником протягом
семи днів з дня одержання копії постанови. Постанову прокурора, слідчого і
органу дізнання про відмову в порушенні кримінальної справи може бути оскаржено
особою, інтересів якої вона стосується, або її представником до суду в порядку,
передбаченому статтею 2361 цього Кодексу. Постанова судді про відмову в
порушенні кримінальної справи може бути оскаржена особою, інтересів якої вона
стосується, або її представником протягом семи днів з дня одержання копії
постанови в апеляційному порядку.

Суд
зазначає, що наявність постанов про відмову в порушені кримінальних справ від
19.01.07 та 16.07.07 зумовлює право позивача оскаржувати останні в порядку
передбаченому КПК.

Повноваження
адміністративного суду при перевірці відповіді Генеральної прокуратури України
від 12.07 № 06/2-4457-03 на предмет обґрунтованості обмежені предметом та
сферою дії норм КПК. Таким чином, суд не має повноважень надавати оцінку по
суті обставинам викладеним у відповіді на предмет їх обґрунтованості, зокрема,
обставин щодо прийняття відповідних рішень, які прийнято в порядку КПК.

Крім
того, суд, з огляду на не підсудність судам адміністративної юрисдикції у
відповідності до статті 17 КАС, не приймає до уваги обґрунтування позовних
вимог позивача обставинами розслідування кримінальних справ № 06999 та № 1/355-2002,
вчинення слідчих дій та порушень норм КПК з цих приводів.

Разом
з тим, суд вважає, що відповідь Генеральної прокуратури України від 12.07 №
06/2-4457-03 є обґрунтованою, адже ґрунтується на письмових висновках
заступника та в.о. начальника управління нагляду за розслідуванням кримінальних
справ слідчими органів прокуратури про обґрунтованість прийнятого рішення від 07.05.07 року та від 16.08.07 року.
Будь-які оцінки змісту та обставинам зазначених висновків суд надавати не може
з огляду на положення статті 17 КАС. Крім того, постанови про відмову в
порушені кримінальних справ від 19.01.07 та 16.07.07 є чинними, в судовому
порядку не оскаржені та не скасовані, доказів про зворотнє позивачем суду не
надано.

Щодо
питання припинення в органах прокуратури подальшого провадження за скаргами з
питань зазначених у скаргах позивача суд зазначає наступне.

Право
припинення в органах прокуратури подальшого провадження за скаргами є власним
правом відповідача, яким він розпоряджається на власний розсуд та обґрунтовано.
Зважаючи на те, що відповідь Генеральної прокуратури України є обґрунтованою в
силу вищезазначеного, отже, рішення про припинення в органах прокуратури
подальшого провадження за скаргами було реалізовано відповідачем обґрунтовано.

Суд,
оцінюючи зазначене вище у сукупності, вважає, що позивач фактично обрав
невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів. Як випливає з матеріалів
справи та пояснень сторін інтереси позивача пов'язані з незгодою позивача по
суті з постановами про відмову в порушені кримінальних справ від 19.01.07 та
16.07.07. Мотивація зазначеної незгоди була викладена у скаргах, які були
зареєстровані 09.11.2007 року під №13. Суд наголошує, що в такому разі право на
захист зацікавленої особи реалізується
належним чином в порядку КПК шляхом оскарження зазначених постанов.

У
відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від
28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною
1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд
також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема:

1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

Згідно
з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи
на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний
суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
О.В. Кротюк