Справа № 2-а-15/2008
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2008-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-15
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М
У К Р
А Ї Н И

05 березня 2008 року Першотравневий
районний суд м.Чернівці в складі:
Головуючого -судді:
Вівдиченко Т.Р.

при секретарі: Орищук І.І.

за
участю :

позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2
ОСОБА_3

представника позивачів: ОСОБА_4

представника відповідачів

Чернівецької міської ради та

виконавчого комітету ЧМР: Антонюк І.Я.

представника третьої особи на

стороні відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради та виконавчого комітету ЧМР, третьої особи
на стороні відповідача Буковинської конференції Церкви адвентистів сьомого дня
в Україні про визнання незаконним
рішення Чернівецької міської ради в частині надання дозволу на складання
проекту відведення земельної ділянки та визнання незаконним рішення
міськвиконкому про надання дозволу на заміну забудовника; про зобов'язання
Чернівецької міської ради надати земельну ділянку, що по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування житлового будинку і під гараж ОСОБА_1, про
зобов'язання Чернівецької міської ради надати ОСОБА_2 ОСОБА_3 земельну ділянку,
що по АДРЕСА_1 для будівництва житлового
будинку як черговикам ,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2007 року позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом до Чернівецької міської ради та
виконавчого комітету ЧМР, третьої особи на стороні відповідача Буковинської
конференції Церкви адвентистів сьомого дня в Україні про визнання незаконним
рішення Чернівецької міської ради в частині надання дозволу на складання
проекту відведення земельної ділянки та визнання незаконним рішення міськвиконкому
про надання дозволу на заміну забудовника.

Посилалися на те, що проживають в АДРЕСА_1, вказаний будинок належить на
праві власності ОСОБА_1 Вони постійно користувалися зазначеною земельною
ділянкою, з яких 0,0651 га були закріплені за мешканцями будинку як
землекористувачами, а 0,0615 га було в їх вільному відкритому користуванні
понад п'ятнадцять років, що дало їм право звернутися до Чернівецької міської
ради з заявою про виділення даної земельної ділянки в їх користування для
будівництва. Так, ОСОБА_2 20.05.2002 року було подано заяву про надання їй під
будівництво земельної ділянки між будинками по АДРЕСА_1

Однак, 11 листопада 2003 року виконавчий комітет Чернівецької міської ради
прийняв рішення № 896/23 про надання дозволу на передачу функцій забудовника
від УМВС України в Чернівецькій області для завершення будівництва житлового
будинку на спірній земельній ділянці Буковинської конференції Церкви
адвентистів сьомого дня в Україні. Вважають зазначене рішення незаконним,
оскільки УМВС України в Чернівецькій
області відмовилось від будівництва на земельній ділянці, що по АДРЕСА_1, а
виконавчий комітет ЧМР не мав права передавати цю земельну ділянку іншій
організації, а повинні були передати заявнику, який на неї претендував, тобто
ОСОБА_2

Крім того, 30 вересня 2004 року рішенням № 547 Чернівецької міської ради
Буковинській конференції Церкви адвентистів сьомого дня в Україні було надано
дозвіл на складання проектів відведення земельної ділянки в оренду. Зазначене
рішення було ними отримано 24.01.2006 року. Вважають, що Чернівецька міська
рада не мала права надавати такий дозвіл, оскільки вони претендували на спірну
земельну ділянку, як добросовісні набувачі у відповідності до вимог ст. 119
Земельного кодексу України.

Просили визнати незаконними рішення виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 11 листопада 2003 року
№ 896/23 про надання дозволу на заміну забудовника житлового будинку по
АДРЕСА_1 та п.3 рішення Чернівецької
міської ради від 30 вересня 2004 року № 547 про надання дозволу Буковинській
конференції Церкви адвентистів сьомого дня в Україні на складання проектів
відведення земельної ділянки в оренду, що по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги збільшила та просила
суд зобов'язати Чернівецьку міську раду надати їй земельну ділянку, що по
АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та під гараж як
черговику, який потребує покращення житлових умов. Пояснила, що з 1980 року
перебуває на черзі на отримання житла в Першотравневому райвиконкомі, а
тому відмова в наданні їй зазначеної земельної ділянки порушила її права,
підтвердила обставини, викладені в адміністративному позові. Просила
адміністративний позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2. адміністративний позов підтримала, позовні вимоги
збільшила. Просила зобов'язати Чернівецьку міську раду надати їй земельну
ділянку, що по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку як черговику.
Пояснила, що перебуває на черзі на отримання земельної ділянки з 20.05.2002
року. Просила адміністративний позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні адміністративний позов підтримала,
збільшила позовні вимоги, посилаючись на те, що з 27.05.2005 року перебуває на
черзі на отримання земельної ділянки. Просила адміністративний позов
задовольнити та зобов'язати Чернівецьку міську раду надати їй земельну ділянку,
що по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку як черговику.

Представник позивачів адміністративний позов підтримала. Пояснила, що
Буковинська конференція Церкви адвентистів сьомого дня в Україні звернулася з
заявою про надання земельної ділянки до відповідача пізніше позивачів, а саме
17.05.2004 року. Стверджує, що термін позовної давності позивачами не
пропущений, оскільки з оскаржуваними рішеннями вони мали можливість
ознайомитись лише 28.04.2006 року, отримавши архівну довідку-рішення
виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 896/23 від 11.11.2003 року.
Просила адміністративний позов задовольнити.

Представник
відповідачів Чернівецької міської ради та виконавчого комітету ЧМР
адміністративний позов не визнала та пояснила, що рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради №896/23 від 11
листопада 2003 року приймалось на підставі заяви УМВС України в Чернівецькій
області, відповідно до якої останній не заперечував проти передачі функцій забудовника
житлового будинку по АДРЕСА_1 Буковинській конференції Церкви адвентистів
сьомого дня в Україні. Рішення Чернівецької міської ради № 547 від 30.09.2004
року приймалось на підставі заяви Буковинської конференції Церкви адвентистів
сьомого дня в Україні та рішення № 896/23 від 11.11.2003 року. Зважаючи на те, що земельна ділянка, що по
АДРЕСА_1 перебувала в комунальній власності, Чернівецька міська рада мала право
розпоряджатись нею на власний розсуд.

Крім того, посилалась на те, що позивачами було пропущено термін позовної
давності оскарження рішень, оскільки їм було відомо про оспорювані рішення ще з
2005 року, що підтверджується заявою ОСОБА_1, в якій остання просить ініціювати
відміну рішення №896/23 від 11.11.2003 року. Щодо вимоги позивачів про
зобов'язання Чернівецької міської ради передати земельну ділянку у власність,
то відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» вказана вимога є
виключною компетенцією міських рад. Також зазначила, що відповідно до рішення
№453 від 29.11.2007 року ОСОБА_2було надано в оренду земельну ділянку, що
поАДРЕСА_1 площею 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку.
Просила відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Представник третьої особи на стороні відповідачів Буковинської конференції
Церкви адвентистів сьомого дня в Україні адміністративний позов не визнав.
Пояснив, що позовні вимоги позивачів є необґрунтованими, оскільки земельна
ділянка, що по АДРЕСА_1 не перебувала у вільному користуванні позивачів, а була
самовільно ними захоплена, що підтверджується рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 20.03.2006 року. УМВС України в Чернівецькій
області не заперечувало щодо передачі функцій забудовника житлового будинку по
АДРЕСА_1 Буковинській конференції Церкви адвентистів сьомого дня в Україні, а
тому рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 896/23 від
11.11.2003 року є законним та прийнято відповідно до вимог чинного
законодавства. Також, посилався на те, що позивачами було пропущено строк
позовної давності для звернення до суду. Просив в адміністративному позові
відмовити.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що їм відомо, що земельна ділянка
по АДРЕСА_1 перебуває в користуванні позивачів біля 15 років, вони доглядають
за вказаною земельною ділянкою та обробляють її.

Свідок ОСОБА_8. суду пояснила, що їй відомо, що на сесії Чернівецької
міської ради у наданні земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 Буковинській
конференції Церкви адвентистів сьомого дня в Україні було відмовлено. Право
першої черги на вказану земельну ділянку було у сім'ї Кавецьких.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові
докази, суд вважає, що адміністративний позов є необґрунтованим
та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.104 КАС
України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним
позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької
міської ради № 896/23 від 11 листопада 2003 року «Про надання дозволу суб'єктам
підприємницької діяльності на переобладнання, реконструкцію, влаштування
підйомнику, добудову приміщень, проектування та будівництво об'єктів, продаж
незавершеного будівництва, внесення змін в раніше прийняті рішення» п. 2.10
було вирішено: УМВС України в Чернівецькій області передати функції забудовника
на завершення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 - Буковинській конференції Церкви адвентистів
сьомого дня в Україні, за взаємною згодою (а. с.34-35).

Рішенням Чернівецької міської ради № 547 від 30.09.2004 року «Про надання в
оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування
земельними ділянками, відміну та внесення змін в раніше прийняті рішення» було
вирішено надати Буковинській конференції Церкви адвентистів сьомого дня в
Україні дозвіл на складання проектів
відведення земельної ділянки в оренду, що по АДРЕСА_1 для будівництва житлового
будинку (а. с. 5).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 12 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу
України - до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у
приватну власність, здійснюють відповідні міські ради.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Статтею 118 Земельного кодексу
України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельних ділянок, подають заяву до відповідної міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Як пояснила представник відповідачів, питання регулювання земельних
відносин, згідно вимог Закону України «Про місцеве самоврядування», вирішується
виключно на пленарних сесіях міської ради.

Відповідно до ст. 20 ч.2 Земельного кодексу України зміна цільового
призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого
самоврядування, які приймають рішення про надання цих земель у користування.
Згідно ст.96 вказаного кодексу землекористувачі зобов'язані забезпечувати
використання землі за цільовим призначенням.

Як вбачається з листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних
відносин Чернівецької міської ради №
К-1543/7 від 13.10.2005 року, згідно рішення виконкому міської ради № 355/19
від 20.08.1991 року Чернівецькому
меблевому комбінату лісозаготівельного об'єднання «Чернівціліс» вперше було надано дозвіл на
будівництво 4-х поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями
побутового призначення по АДРЕСА_1 (а. с. 49).

В подальшому рішеннями виконавчого комітету Чернівецької міської ради №
607/16 від 03.12.2002 року та № 896/23 від 11.11.2003 року відповідно
надавались дозволи лише на передачу функцій забудовника на завершення
будівництва житлового будинку, цільове призначення земельної ділянки, що по
АДРЕСА_1 не змінювалось.

Судом також встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3 дійсно звертались до Департаменту
містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради з
заявами про виділення їм земельної ділянки під будівництво індивідуального
житлового будинку по АДРЕСА_1 та перебували на обліку громадян, які поновили
документи для отримання земельної ділянки під індивідуальне житлове
будівництво(а. с.6, 36, 90, 95-96).

На неодноразові звернення позивачів, їм надавались відповіді про
неможливість надання земельної ділянки під будівництво індивідуального
житлового будинку по АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що зазначена земельна ділянка
відведена для будівництва чотирьохповерхового житлового будинку, одночасно їм була
запропонована земельна ділянка під будівництво індивідуального житлового
будинку в масиві індивідуальної забудови по АДРЕСА_1 (а. с. 50-51).

Як пояснили представник відповідачів та третьої особи на стороні
відповідачів, рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради
№896/23 від 11 листопада 2003 року
приймалось на підставі заяви УМВС України в Чернівецькій області, відповідно до
якої, у зв'язку з відсутністю коштів на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1
останні не заперечували проти передачі функцій забудовника житлового будинку за
даною адресою Буковинській конференції Церкви адвентистів сьомого дня в
Україні, про що зазначено в самому рішенні. Рішення Чернівецької міської ради №
547 від 30.09.2004 року приймалось на підставі заяви Буковинської конференції
Церкви адвентистів сьомого дня в Україні та рішення № 896/23 від 11.11.2003
року, оскільки саме до них перейшли функції забудовника.

Суд приймає до уваги також ту обставину, що земельна ділянка по АДРЕСА_1
розташована на території квартирної житлової малоповерхової забудови, що
підтверджується копією листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних
відносин Чернівецької міської ради №
3-6/780 від 01.03.2007 року (а. с. 173), а тому відведення вказаної спірної
земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку суперечило
б цільовому призначенню земельної ділянки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про визнання незаконними
рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 листопада 2003 року № 896/23 про
надання дозволу на заміну забудовника житлового будинку по АДРЕСА_1 та п.3 рішення Чернівецької міської ради від
30 вересня 2004 року № 547 про надання дозволу Буковинської конференції Церкви
адвентистів сьомого дня в Україні на
складання проектів відведення земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 є необґрунтованими
та не підлягають
задоволенню.

Також, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні доводи позивачів
про те, що вони мають право набути право на спірну земельну ділянку у зв'язку з
добросовісним користуванням нею понад 15 років, оскільки поняття набувальної
давності було введено в дію Земельним кодексом України, який набрав чинності з
01.01.2002 року та не має зворотної дії в часі, а тому остання повинна відраховуватись
з 01.01.2002 року.

Крім того, як вбачається з рішення Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 20 березня 2006 року, ОСОБА_1 самовільно захопила земельну
ділянку, у зв'язку з чим їй був винесений припис № 02876 від 03.08.2005 року
про звільнення в 30-денний термін самовільно зайнятої земельної ділянки.
Рішенням суду ОСОБА_1 було зобов'язано знести огорожу з земельної ділянки по
АДРЕСА_1 (а. 39-40 матеріалів справи по
оскарженню ухвали про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову
від 04.05.2007 року). Відповідно до ст. 72 ч.1 КАС України суд вважає факт
самовільного захоплення земельної ділянки встановленим та таким, що не потребує
доказування.

Відповідно до ст. 70 ч.4 КАС України обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування.

Судом не можуть бути визнані належними доказами довідки КЖРЕП № 9 № 1019
від 17.10.2005 року та № 613 від 03.08.2006 року (а. с. 32, 33), оскільки КЖРЕП
№ 9 не уповноважений видавати довідки щодо користування осіб земельними
ділянками, а володіє лише правом надання інформації щодо реєстрації та проживання чи непроживання
осіб у житлових будинках, що перебувають на балансі КЖРЕП. Надання інформації
щодо користування осіб земельними ділянками відноситься до компетенції
Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької
міської ради.

Суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо
користування позивачів спірною земельною ділянкою понад 15 років, оскільки вони
спростовуються наведеними по справі доводами.

Також, суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_8., оскільки вони
спростовуються рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 896/23
від 11.11.2003 року, яким Буковинській
конференції Церкви адвентистів сьомого дня в Україні було передано функції
забудовника на завершення будівництва житлового будинку, що по АДРЕСА_1.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про зобов'язання Чернівецької міської ради
надати їй земельну ділянку, що по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування
житлового будинку і під гараж як черговику та вимог позивачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про зобов'язання Чернівецької міської ради надати їм земельну ділянку,
що по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку як черговикам - слід зазначити
наступне.

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України, земельні ділянки передаються особам
у власність чи користування виключно за рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням №
896/23 від 11.11.2003 року земельна ділянка, що по АДРЕСА_1 була відведена
Буковинській конференції Церкви адвентистів сьомого дня в Україні для
завершення будівництва житлового будинку. Крім того, зазначена земельна ділянка
розташована на території квартирної житлової малоповерхової забудови (а. с.
173).

Суд також приймає до уваги, що згідно рішення Чернівецької міської ради №
43 від 27.06.2002 року за
будинковолодінням ОСОБА_1 закріплена земельна ділянка площею 651, 7 кв.м. в
приватну власність, на якій є можливість будівництва нового житлового житлового
будинку (а.с. 52).

Відповідно до рішення № 453 від 29.11.2007 року ОСОБА_2також було надано в
оренду земельну ділянку, що поАДРЕСА_1 площею 0,10 га для будівництва індивідуального
житлового будинку, що не заперечували позивачі.

Таким чином, вимоги позивачів щодо
зобов'язання Чернівецької міської ради надати їм земельну ділянку, що по
АДРЕСА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який
обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав
, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з листа-звернення
ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3, зареєстрованого в Департаменті містобудівного
комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради 29.06.2005 року, позивачам було відомо про
рішення № 896/23 від 11.11.2003 року, оскільки в даному листі останні просили
ініціювати відміну вказаного рішення (а. с. 47).

Посилання представника позивачів на те, що
позивачами термін позовної давності не пропущений, оскільки вони отримали
архівну довідку-рішення № 896/23 від 11.11.2003 року лише 28.04.2006 року не
знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки позивачі мали можливість
в будь-який час з 29.06.2005 року звернутися до відповідачів з клопотанням про
надання їм копії рішення. Клопотання про поновлення пропущеного строку позовної
давності позивачами не заявлялось. Представник відповідачів та третьої особи на
стороні відповідачів наполягали на застосуванні позовної давності в цій частині
адміністративного позову, а тому суд вважає, що пропущення строку звернення до
суду також є підставою для відмови в цій частині у задоволенні
адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в адміністративному позові ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,14, 159, 160, 161, 162, 186
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було
подано.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського
апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м.
Чернівці.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції може бути
подана протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на
постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя: ______________Вівдиченко Т.Р.