Справа № 22а-800/2008
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2008-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий по 1-ій інст. Петрик І.Й. Справа
№ 22а-800/08
Господарський суд Львівської обл. (№ 2/333-5/1А) Рядок
статзвіту № 47
Доповідач: Шавель Р.М.
П О С Т А Н О ВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2008 року м.Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого - судді Шавеля Р.М.,

суддів Кушнерика
М.П. та Олендера І.Я.,

при секретарі - Соколовській А.С.,

з участю осіб, які взяли участь у справі:

позивача - ОСОБА_1,,

пред-ка відповідача - Піцко І.В.,
довіреність № 2201/06 від 28.03.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Стрийському районі Львівської обл. на постанову
господарського суду Львівської обл. від 04.06.2007р. у справі за позовом
Приватного підприємця /ПП/ ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у
Стрийському районі Львівської обл. про визнання рішення протиправним та його
скасування, -

в с т а н о в и л а:

20.03.2007р. позивач ПП ОСОБА_1звернувся до господарського суду із позовною
заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління
Пенсійного фонду України в Стрийському районі Львівської обл. № 70 від
01.03.2007р.; стягнути з відповідача судові витрати (а.с.2-3).

Постановою господарського суду Львівської обл. від 04.06.2007р. позовні
вимоги ПП ОСОБА_1задоволені; визнано протиправним та недійсним рішення
Управління Пенсійного фонду України в Стрийському районі Львівської обл. № 70
від 01.03.2007р. (а.с.51-53).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову господарського суду
оскаржив відповідач Управління Пенсійного фонду України в Стрийському районі
Львівської обл., який покликаючись на порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову господарського суду та прийняти нове рішення, яким
заявлений позов залишити без розгляду.

Апелянт вказує, що відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” позивач ПП ОСОБА_1є
суб'єктом системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, а
саме - страхувальником. Вказаний закон регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; дія
інших нормативно-правових актів може поширюватися на вказані відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить закону.

Висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки у Розрахунках сум
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що
підлягають сплаті за відповідний місяць, зазначаються ті суми, які
нараховуються страхувальником самостійно та підлягають сплаті до 20-го числа;
сплачені суми в Розрахунках не зазначаються.

Також у розглядуваній ситуації має місце не своєчасна сплата страхових
внесків чи несплата страхових внесків, а не нарахування страхових внесків, яке
повинно проводитися страхувальником відповідно до вимог ст.ст.17, 19 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” (а.с.57-60).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на
підтримання апеляційної скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали
справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з
наступних підстав.

Задовольнячи позов, господарський суд виходив з того, що починаючи з 01.01.2004р., до 31.12.2005р., і на даний час
до пенсійного фонду надходить частина єдиного або фіксованого податку,
сплаченого суб'єктами підприємницької діяльності і ці суми зараховуються в
рахунок сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення.
Відповідач визнав, що позивач з квітня по грудень 2004 року такі платежі
проводив, а пенсійний фонд отримав їх.

За результатами проведеної перевірки відповідач не
врахував сплачені до пенсійного фонду внески у складі єдиного податку,
донарахував їх в повному об'ємі і на цю помилкову суму нарахував штрафні
санкції, що призвело до нарахування штрафу на суму, яку позивач сплатив, що
класифікується як порушення прав та інтересів позивача, які він захищає в
судовому порядку.

Судом також встановлено, що штрафні санкції відповідачем
нараховані за період з квітня 2004 року по день перевірки - березень 2007 року.
В цей же час позивач, починаючи з квітня 2004 року, і щомісячно подавав до
відповідача письмові звіти, де вказував сплачені суми та їх призначення, де
зазначено відсутність сплати внесків до пенсійного фонду. За весь цей період
відповідач не реагував на подані документи, факти порушень не актував, штрафи
не нараховував і не здійснював будь-яких заходів щодо припинення порушень та
застосування стягнень. Таким чином, відповідач погоджувався з позивачем, що він
не є платником єдиного податку, та сплачує за найманих працівників 42 відсотки
від суми податку до пенсійного фонду.

За таких обставин, в рішенні відповідача № 70 від
01.03.2007р. зазначена сума недоїмки, яка не відповідає фактично сплаченій сумі
внесків позивачем і не врахована, сума штрафу значно завищена і нарахована на
суми, що сплачені позивачем, не обгрунтовано підставність періоду, за який
нараховані штрафні санкції, через що рішення № 70 від 01.03.2007р. є
протиправним і підлягає скасуванню.

Між тим, з такими висновками колегія суддів не може
погодитися з наступних підстав.

Позивач звернувся до Упраівління Пенсійного Фонду України
у Стрийському районі Львівської обл. із заявою про зняття з обліку у зв'язку з
ліквідацією свідоцтва приватного підприємця (а.с.20-22).

Згідно Акту № 4 від 27.02.2007р. перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та достовірності відомостей
про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування Приватного підприємця ОСОБА_1, яка
проводилася за період з 26.04.2004р. по 27.02.2007р. та у відповідності до
п.“е” Указу Президента України “Про деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності”, встановлено заниження платником фонду оплати
праці, на яку проводиться нарахування за квітень - грудень 2004 року та
донараховано страхові внески на суму 1872 грн. (а.с.4-5).

Суть виявленого порушення полягала в тому, що у 2004 року
у ПП ОСОБА_1 працював один найманий працівник; згідно Розрахунків сум страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2004 рік
позивачем не проводилися нарахування страхових внесків у розмірі 32 відсотків,
який встановлений Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України, затв. постановою правління Пенсійного
фонду України № 21-1 від 19.12.2003р., про те у Рохрахунках, які подавалися
позивачем, у рядку 4 “Загальний оподатковуваний період (заробітна плата), з
якого утримуються внески із застрахованих осіб у розмірі 1-5 відсотків”, суми
зазначених утримань нараховувалися і вчасно сплачувалися, в результаті чого
виявлено заниження сум страхових внесків у розмірі 1872 грн. (а.с.7-12).

На підставі вказаного Акта перевірки відповідачем прийнято
Рішення № 70 від 01.03.2007р., відповідно до якого позивача зобов'язано в десятиденний термін сплатити до Пенсійного фонду у
Стрийському районі Львівської обл. 1872,00 грн. донарахованих внесків та 2714,
40 грн. фінансових санкцій (а.с.6).

Як слідує із змісту позовних вимог ПП ОСОБА_1, такі
обгрунтовувалися тим, що позивачем протягом 2004 року подавалися звіти до
відповідача, останній не мав до них жодних зауважень; також позивач є платником
єдиного податку. Тому за найману особу підприємець сплачував 50 відсотків від
суми єдиного податку, із вказаної суми 42 відсотки податковим органом перераховувалися
до пенсійного фонду. Будучи платником єдиного податку, позивач згідно Указу
Президента України № 727/98 від 03.07.1998р. “Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування (а.с.2-3).

Відносини, що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулюються виключно
Законом України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Статтею 5 цього Закону регулюються відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у
випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік
платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими
внесками.

Пунктом першим статті 11 цього Закону встановлено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на
підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у
філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах
трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених
законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 цього Закону страхувальниками цих осіб є їх
роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками
страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17
зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки
та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 зазначеного Закону вказано, що страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в
порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків,
інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески
не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення
від їх сплати.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що страхові
внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до
системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим
законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати
страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Указ Президента України № 727/98 від
03.07.1998р. “Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” регулює питання оподаткування суб'єктів малого
підприємництва. Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” до приведення законодавства України у відповідність із цим
Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в
частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу
про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок,
від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону
суперечать і застосуванню не підлягають.

Враховуючи зазначене та положення ч.1 ст.19 вищевказаного
Закону, зазначені суб'єкти зобов'язані нараховувати на суми фактичних витрат на
оплату праці працівників та допомоги по тимчасовій непрацездатності страхові
внески у розмірі 32,3 відсотка (до 31.03.2005р. - 32 відсотки) і сплачувати їх
в установлені строки та в повному обсязі.

З метою уникнення надмірної сплати страхових внесків за
найманих працівників платниками єдиного та фіксованого податків у зв'язку з
одночасною дією Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” та Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” сума коштів, що
спрямовується до пенсійного фонду у вигляді частини ставки єдиного та
фіксованого податків у 2004 році, зараховувалася в рахунок сплати страхових
внесків.

Даний порядок сплати та зарахування відновлено з
31.03.2005р. Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про
Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів
України”.

За період з 01.01.2005р. по 30.03.2005р. платники
(юридичні та фізичні особи), які обрали особливий спосіб оподаткування згідно з
ст.45 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” (редакція чинна
до 31.03.2005р.) зобов'язані сплатити до пенсійного фонду у повному обсязі
страхові внески.

Аналогічна
позиція також викладена в листах Пенсійного Фонду України № 15621/03-20 від
09.12.2005р., № 6320/04 від 01.06.2005р. та № 5970/03-20 від 15.05.2006р.

Також Закон України «Про вирішення питання про врегулювання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного Фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу 2005 року» не
містить норм, які б звільняли платника фіксованого податку від сплати страхових
внесків до пенсійного фонду.

Таким чином, відповідачем в порядку ч.3 ст.20 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” по результатам проведеної перевірки
правомірно здійснено донарахування 1872 грн. страхових внесків.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами апелянта
про те, що у Розрахунках сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за
відповідний місяць, зазначаються ті суми, які нараховуються страхувальником
самостійно та підлягають сплаті до 20 числа; сплачені суми в Розрахунку не
зазначаються. Також у розглядуваній ситуації має місце не своєчасна сплата чи
несплата страхових внесків, а ненарахування внесків, яке повинно проводитися
страхувальником відповідно до вимог ст.ст.17, 19 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” (а.с.57-60).

Відповідно до ч.2 ст.106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені ст.20 цього Закону, в тому числі обчислені
територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених ч.3
ст.20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових
внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Оскаржуване Рішення № 70 від 01.03.2007р. про застосування фінансових
санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду сум своєчасно необчислених
страхових внесків винесено на підставі п.4 ст.9 ст.106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”,
яким передбачено застосування територіальним органом Пенсійного фонду України
або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачсених страхових
внесків у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний
місяць, за який донараховано ці суми.

Отже, представленими доказами відповідачем в порядку ч.2 ст.71 КАС України
доведено правомірність винесення оскаржуваного Рішення № 70 від 01.03.2007р.
про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду
сум своєчасно не обчислених страхових внесків, через
що заявлений позов є необґрунтованим і безпідставним, а тому не підлягає до
задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для
висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова господарського
суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.195, ч.3 ст.160, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ч.2 ст.205,
ст.207, 254 КАС України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Стрийському районі Львівської
області задоволити частково.

Постанову господарського суду Львівської області від 04.06.2007р. скасувати
та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Приватного підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Стрийському районі Львівської
обл. про визнання рішення протиправним та його скасування, - відмовити за
безпідставністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції
протягом одного місяця з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий: Р.М.Шавель

Судді: М.П.Кушнерик

І.Я.Олендер