Справа № 3/651
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

11 год. 15 хв.

12.08.2008 р. №
3/651

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є. при секретарі судового
засідання Серпутько Т. С.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За
позовом

ОСОБА_1
в інтересах ОСОБА_2

до
Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної
у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат

про

визнання
протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії

У
судовому засіданні 12 серпня 2008 року відповідно до пункту 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та
резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И
С П Р А В И

ОСОБА_1
(надалі -Позивач), яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Управління праці та
соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної
адміністрації (надалі -Відповідач 1) та Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі -Відповідач 2) про визнання
бездіяльності відповідачів протиправною та зобов'язати відповідачів виплатити
на користь ОСОБА_2 одноразову компенсацію як дитині-інваліду внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Свої
позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що відмова Відповідача 1 перерахувати
та виплатити неотриману одноразову компенсацію дитині-інваліду є протиправною
та такою, що порушує вимоги чинного законодавства.

Позивачем
було зазначено, що загальний розмір належної компенсації ОСОБА_2 відповідно до
абзацу 5 частини 1 статті 48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, становить
5150,00 (п'ять тисяч сто п'ятдесят гривень).

Відповідач
1 в обгрунтування заперечень на заявлені позовні вимоги зазначив, що на сьогоднішній день чинним
законодавством не передбачено порядок відшкодування та механізм сплати недоотриманих
сум коштів на оздоровлення Управліннями праці та соціального захисту населення
за рахунок коштів Державного бюджету. Крім того, Державним бюджетом не
передбачені коштів на покриття витрат даного типу. А відповідно до статті 51
Бюджетного кодексу України будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними
особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних
асигнувань або ж перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати
державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

В
судовому засіданні представник Відповідача 1 зазначив, що право Позивача на
одноразову допомогу не порушено, оскільки йому було виплачено всю суму,
встановлену Кабінетом Міністрів України.

Представник
Відповідача 2 подав до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що центр здійснює виплату
соціальної допомоги, інших грошових виплат за розпорядженнями та списками, які
надходять від органів праці та соціального захисту населення. Розпорядження на
призначення та виплату одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю
дітям-інвалідам від районного управління не надходило і тому центром виплата не
провадилася.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_2,
в інтересах якої діє Позивач -ОСОБА_1, є інвалідом дитинства, інвалідність якої
пов'язана з Чорнобильською катастрофою (що підтверджується наявною в матеріалах
справи копією посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи
НОМЕР_1 від 21 грудня 2001 року).

Відповідно до вимог статті 48 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 796-XII (в редакції закону від 3.03.2005
року) одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи,
та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: дітям-інвалідам - 10
мінімальних заробітних плат.

Згідно
з положенням пункту 7 частини 1 статті 48 Закону № 796-XII розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

У
відповідь на звернення Позивача нею було отримано відповідь Управління праці та
соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної
адміністрації від 3.09.2007р. № 10274, в якій Відповідачем 1 було зазначено, що
на даний час питання щодо перерахунку компенсаційних виплат на законодавчому
рівні не визначене, тому повернути зазначені суми виплат немає можливості.

У
відповідь на запит Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2008
р. до Київського міського центру радіаційного захисту населення Судом було отримано відповідь Київського
міського центру радіаційного захисту населення від 24.06.2008 р. № 32, де
зазначено, що за період 2003-2008 р. (а саме 12.05.2005 р.) ОСОБА_1 було
виплачено 63,20 грн. -одноразова компенсація на дитину-інваліда, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_2.

Суд
вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог чинного на день виплати
Позивачу одноразової компенсації -12.05.2005 року законодавства, а саме -Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” № 796-XII (в редакції закону від 3.03.2005 року) та Закону України
„Про державний бюджет України” від 23.12.2004 р. № 2285-ІV (в редакції закону
від 25.03.2005 р.), виплати повинні були здійснюватися у встановлених даними
нормативно-правовими актами розмірах.

Суд
констатує, що на момент надання відповіді на запит Позивача -03.09.2007 р. - ,
діяла стаття 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 796-XII (в редакції закону
від 09.07.2007 року), яка на законодавчому рівні встановлювала розміри виплат
одноразової компенсації визначеним категоріям осіб.

Таким чином, Позивачу, всупереч вимогам
чинної на момент здійснення виплати статті 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
було здійснено виплату на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 р. № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Як випливає зі змісту частини 4 статті
9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі
невідповідності
нормативно-правового акта
Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Однією з вимог верховенства права,
виведених Європейським судом із прав людини, є вимога про якість закону.
Вирішуючи справу „Круслен проти Франції”, Європейський суд зазначив, що
словосполучення „згідно із законом” передбачає певну якість такого закону,
вимагаючи, щоб він був доступний для особи, яка б могла передбачити наслідки
застосування цього закону до себе.

Згідно
вимог статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та
відповідно до законів України.

Суд
звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають
підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно
до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: …(3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Цей
критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на
обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що
мають значення у конкретній ситуації. Суд вважає, що для цього Відповідач
повинен ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають значення для
правильного вирішення конкретного питання.

Суд
звертає увагу на те, що правовідносини, що виникають в процесі реалізації права
на отримання одноразової компенсації засновані на принципі юридичної
визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність
певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод
громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як
свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74
van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені
особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть
якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має
автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим
принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може
посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.
При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в
даному випадку це надання допомоги на оздоровлення особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, така держава чи орган вважатимуться
такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи
поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в
такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки
дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно
додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи
поведінки.

Відносини,
що склалися між Позивачем та Відповідачем є публічно-правовими відносинами,
виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Як
зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це
умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини,
необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини -
це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його
множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних
одиницях виміру.

Звуження
змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик
можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто
якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола
суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких
інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх
кількісної характеристики.

Враховуючи
те, що ОСОБА_2 є інвалідом дитинства, із встановленим причинно-наслідковим
зв'язком із Чорнобильською катастрофою, вона наділена державою певним правовим
статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального
захисту, зокрема право на отримання одноразової компенсації як дитині-інваліду,
інвалідність якої пов'язана з Чорнобильською катастрофою у відповідному
розмірі.

Наділивши
зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити
належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто,
між ОСОБА_2 і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері
життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави
забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Згідно
зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і
не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

На момент виплати Позивачу
одноразової компенсації в розмірі 63,20 грн. в травні 2005 року, діяла стаття
48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”№ 796-XII (в редакції закону від 03.03.2005
року), яка імперативно встановлювала конкретний розмір одноразової компенсації,
яка повинна виплачуватися дитині-інваліду, інвалідність якої пов'язана з
Чорнобильською катастрофою -10 мінімальних заробітних плат. Дана стаття 48
діяла в редакції закону від 03.03.2005 року. Постанова КМУ, на яку посилається
Віповідач 1, була прийнята 26.07.1996 року. Враховуючи вищевикладене, Суд
приходить до висновку, що Відповідачем 1 необгрунтовано застосовувалися
положення даної постанови, оскільки, на час виникнення спірних правовідносин
діяла стаття 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка регулює ці
правовідносини, і даний закон в ієрархії нормативно-правових актів має вищу
юридичну силу, ніж Постанова КМУ, яка є підзаконним нормативно-правовим актом.

Стосовно
наполягання представника Відповідача 1 на застосуванні судом наслідків
пропущення строку звернення до адміністативного суду, Суд вважає за необхідне
зазначити, що Позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту
населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації у 2007 році,
на що їй була дана відповіді від 20.08.2007 р. № 9589 та 03.09.2007 р. № 10274.
До Окружного адміністративного суду м. Києва Позивач звернулася 18 лютого 2008
року (про що свідчить відповідний реєстраційний запис на першій сторінці
позовної заяви).

Стосовно
позовної вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною Суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Керуючись
положеннями КАС України, під бездіяльністю суб'єкта владних повноважень,
суд розуміє пасивну поведінку, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод
та інтересів фізичної чи юридичної особи.

В той
же час в судовому засіданні встановлено та підтверджується наявними в
матеріалах справи документами (а саме -відповіддю Київського міського центру
радіаційного захисту населення від 24.06.2008 р. № 32) за період 2003-2008 р. (а саме 12.05.2005
р.), що ОСОБА_1 одноразова компенсація на дитину-інваліда, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_2, виплачувалася, проте в розмірі іншому,
ніж передбачений чинним законодавством.

Відповідно
до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною
2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

На
підставі викладеного Суд вважає, що нарахування одноразової компенсації ОСОБА_2
повинно здійснюватися виходячи із розміру, передбаченого Законом № 796-XII,
тобто 10 мінімальних заробітних плат.

На
час, коли Позивачу була здійснена виплата одноразової компенсації в розмірі
63,20 грн. -12.05.2005 року , Закон України „Про державний бюджет України на
2005 рік” від 23.12.2004 р. № 2285-ІV діяв в редакції закону від 25.03.2005 р.
Статтею 83 даного Закону встановлено, що з 1 січня 2005 року розмір мінімальної
заробітної плати - 262 гривні на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 гривень на
місяць, з 1 липня 2005 року - 310 гривень на місяць, з 1 вересня 2005 року -
332 гривні. Забезпечити збереження міжпосадових (міжкваліфікаційних)
співвідношень в оплаті праці працівників бюджетної сфери виходячи із зазначених
розмірів мінімальної заробітної плати.

12
травня 2005 року ОСОБА_2 було виплачено 63 грн. 20 коп., таким чином Управління
праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат зобов'язані здійснити перерахунок та забезпечити виплату
ОСОБА_2 недоотриманої суми одноразової
компенсації як дитині-інваліду, інвалідність якої пов'язана з
Чорнобильською катастрофою.

Таким
чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи Позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню
частково.

Керуючись статтями 69-71, 160-165, 167, ї Кодексу
адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

П О С Т А Н О В И В

1.
Адміністративний Позов задовольнити частково.

2.
Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянськоїї
районної в місті Києві державної адміністрації та Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити перерахунок та
забезпечити виплату ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, недоотриману суму
одноразової компенсації як дитині-інваліду, інвалідність якої пов'язана з
Чорнобильською катастрофою.

4.
В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є. Блажівська