Справа № 22-а-2185/2008
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2008-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02"
вересня 2008 року
м. Харків

Справа №
22-а-2185/08

Категорія: 33
Головуючий 1 інстанції: Мамалуй О.О.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія
суддів у складі:

Головуючий
суддя Філатов Ю.М.,

Суддя Водолажська
Н.С., Суддя Гуцал М.І.

при секретарі
Житєньовій Н.М.

за участю представників:

представника позивача - ОСОБА_1.

представника відповідача - Єсіна О.В.

представника відповідача - Черниш Є.М.

представника третьої особи - Сліденко А.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною
скаргою ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова на постанову
Господарського суду Харківської області від 12.12.2007 року по справі №
АС-27/181-07

за позовом СПДФО ОСОБА_2

до ДПІ
у Орджонікідзевському районі м. Харкова

третя особа ДПА у Харківській
області

про
визнання нечинним рішення ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка, СПДФО
ОСОБА_2, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просила визнати нечинним рішення ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова №
/0 від 16.04.07 р. про застосування фінансових санкцій в розмірі
240058806,9 грн.

Постановою
Господарського суду Харківської області від 12.12.07 р. адміністративний позов
СПДФО ОСОБА_2 до ДПІ у Орджонікідзевському районі м.
Харкова про визнання нечинним рішення був задоволений.

Відповідач не
погодився з зазначеною постановою суду першої інстанції та подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Харківської
області від 12.12.07 р. по справі № АС-27/181-07 та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в
скарзі.

Позивачка надала
до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити без
задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,
постанову суду першої інстанції, вислухавши осіб, які прибули в судове засідання,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої
інстанції було встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що
підставою для прийняття оскарженого рішення є акт № 512/17- від
27.03.07 р. планової документальної перевірки СПДФО ОСОБА_2 з питань дотримання
вимог податкового законодавства за період з 01.01.04 р. по 31.12.06 р.

При проведенні
даної перевірки перевіряючими були виявлені порушення підприємницею вимог п. 1
та п. 3 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пов'язані з тим, що СПДФО
ОСОБА_2 у період, що перевірявся, була платником єдиного податку, але у 1 кварталі 2004 р. нею був перевищений граничний обсяг
виручки, що зобов'язувало її з 2 кварталу 2004 р. самостійно перейти на
загальну систему оподаткування та звітності і при проведенні розрахункових
операцій в готівковій формі при продажу товарів застосовувати належним чином
зареєстрований РРО. Оскільки РРО підприємницею не застосовувався та при
проведенні перевірки було також встановлено, що книга обліку доходів та витрат
велася з порушенням порядку, визначеному КМУ за поданням державного органу,
уповноваженого проводити державну регуляторну політику, перевіряючими на
підставі прибуткових касових ордерів був визначений обсяг реалізації ТМЦ за
готівковий розрахунок на загальну суму 48011761,38 грн.

Колегія
суддів вважає необхідним відмітити, що у вступній частині акту перевірки
вказано, що завданням цієї перевірки було дослідження питань дотримання
позивачкою вимог податкового законодавства.

Але Закон
України «Про застосування РРО у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг» є віднесений до законів, що регулюють
правовідносини у сфері оподаткування. В даному Законі встановлено, що на органи
ДПС покладені обов'язки по контролю за дотриманням користувачами РРО вимог
цього Закону. Проте, уповноваження відповідача на
здійснення контролю не є підтвердженням того, що правовідносини, що
врегульовані вказаним Законом, є податковими.

Оскільки
при призначенні перевірки не передбачено дослідження питань дотримання
підприємницею вимог не тільки податкового законодавства, а також і іншого, то у
перевіряючи не було належних підстав на таке дослідження. Тобто, перевіряючі
діяли за межами наданих їм повноважень, що суперечить положенням ст. 19
Конституції України.

Також слід
відмітити, що відповідно положень ст. 1 Закон України «Про застосування РРО у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції, що діяла у
період, що перевірявся, РРО застосовуються фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями,
іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької
діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в
безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами
підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної
валюти. Встановлення норм щодо застосування або
незастосування реєстраторів розрахункових операцій в інших законах не
допускається.

В цьому з Законі
визначені поняття розрахункової операції як приймання від покупця
готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем
реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем
товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки -
оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій
формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови
від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у
банк покупця; та місця проведення розрахунків
як місця, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані
послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги)
готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів
(послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

З
аналізу наведених норм випливає, що Закон пов'язує обов'язок суб'єкта
підприємницької діяльності застосовувати РРО з тим, чи проводяться розрахункові
операції у місці, де зберігаються отримані за реалізовані товари (надані
послуги) готівкові кошти та отримується оплачені покупцем товари.

Колегія
суддів вважає доцільним відмітити, що ні в акті перевірки, ні в подальших
документах, наданих відповідачем, не вказано, що отримання товарів та їх оплата
проводилися в одному місці, де також зберігалися готівкові кошти, оскільки ці
питання при проведенні перевірки не досліджувалися.

В акті
перевірки записано, що для здійснення
підприємницької діяльності позивачка за договорами оренди № АР-6 від 29.08.05
р. та № АР-28.08.2006 р., укладеними з ВАТ «Новоіванівський цукровий завод»,
використовувала службове приміщення (складське приміщення).

Представник
відповідача в судовому засіданні також пояснила, що розрахунки за проданий
товар здійснювалися в офісі підприємниці, який розміщувався в іншому
приміщенні. Це ж приміщення площею 18 кв. м в акті перевірки визначено як місце
реалізації товарів.

Колегія суддів
вважає доцільним відмітити, що вимоги до позивачки щодо застосування РРО заявлені
з 2 кварталу 2004 р., але будь-яких відомостей про те, де здійснювалися
операції по реалізації товарів та проведення розрахункових операцій у період до
29.08.05 р. відповідач не навів ні в акті перевірки, ні в апеляційній скарзі.
За таких обставин твердження про те, що місце реалізації товару та місце
здійснення розрахункових операцій співпадали, що передбачало б застосування РРО
при наявності належних обставин.

Зважаючи на
вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що твердження відповідача
про обов'язок позивачки здійснювати розрахункові операції із застосуванням РРО
(при наявності відповідних підстав) є неправомірними, оскільки ґрунтуються на
висновках перевірки, проведеної з порушенням наданих перевіряючим повноважень,
та без врахування приписів спеціального Закону та фактичних обставин.

Крім того слід
відмітити, що твердження відповідача про обов'язок позивачки застосовувати РРО
є безпідставним ще і тому, що відповідачем не було взято до уваги те, що
висновки перевіряючих про перевищення позивачкою у 1 кварталі 2004 р.
граничного обсягу виручки є хибними, оскільки спростовані судовими рішеннями по
справам, в яких брали участь ДПІ у
Орджонікідзевському районі м. Харкова та СПДФО ОСОБА_2 і предметом
оскарження були податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Орджонікідзевському районі м. Харкова, прийняті на підставі акту №
512/17- від 27.03.07 р. планової документальної перевірки СПДФО
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з
01.01.04 р. по 31.12.06 р.

В ухвалі
Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.08 р. по справі №
22-а-170/08 між тими ж особами (додається до справи) встановлено, що оскільки
операції позивачки у межах договорів комісії не є продажем товару, то у
перевіряючих не було законних підстав включати до валового доходу кошти, які
надійшли на її розрахунковий рахунок від комісійних операцій і зроблений
висновок, що у 1 кварталі 2004 р. і загалом за 2004 р. підприємниця не
перевищила граничний обсяг виручки в розмірі 500000,0 грн. і у відповідача не
було законних підстав переводити її на загальну систему оподаткування та
звітності з 01.04.04 р.

В Ухвалі
Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.08 р. по справі №
22-а-171/08 (№ 22-а-1951/2007) між тими ж особами (додається до справи)
встановлено, що обсяг виручки позивача від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) за рік не перевищував 500,0 тис. грн., а тому фізична особа
підприємець ОСОБА_2 у період, що перевірявся, правомірно була платником єдиного
податку відповідно до Указу Президента України „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Відповідно до ч.
1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.
5 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції
за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної
сили з моменту проголошення.

Відповідно до
абз. 3 ст. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкти підприємницької
діяльності-фізичні особи - платники єдиного податку мають право не
застосовувати електронні контрольно-касові апарати для проведення розрахунків
із споживачами.

Колегія суддів не
приймає як доказ правомірності прийнятого відповідачем рішення та застосування
фінансових санкцій посилання представника відповідача на те, що позивачка
порушувала порядок ведення КОРО, оскільки ні в акті перевірки, ні в подальших
документах та поясненнях не вказано в чому полягають ці порушення, як вони
вплинули на розмір застосованих санкцій.

Відповідно до п.
6 ст. 9 Закону України „Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", в редакції, що діяла на час прийняття оскарженого
рішення, РРО та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів
(наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами,
оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж
підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг
обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну
політику.

Судом першої
інстанції було встановлено, що Книга обліку доходів та витрат велася фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, яка отримала свідоцтво про сплату єдиного податку,
відповідно до Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого
постановою КМУ № 1269 від 26.09.01 р.

Зважаючи на те,
що відповідно положенням п. 2 ст. 71 КАС України обов'язок доведення
правомірності прийнятого рішення покладений на орган владних повноважень, колегія
суддів дійшла до висновку, що відповідач не виконав вимог даної норми та не
довів належним чином законність та обґрунтованість оскарженого в даному
провадженні рішення про застосування до позивачки фінансових санкцій.

З урахуванням
вищевказаного, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що рішення
ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова № /0 від 16.04.07 р. про
застосування до СПДФО ОСОБА_2 фінансових санкцій в розмірі 240058806,9 грн.
підлягає визнанню нечинним, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів
дійшла до висновку стосовно того, що постанова Господарського суду Харківської
області від 12.12.07 р. по справі № АС-27/181-07 прийнята з дотриманням норм
чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Харкова на
постанову Господарського суду Харківської області від 12.12.07 р. по справі №
АС-27/181-07 - залишити без задоволення.

Постанову
Господарського суду Харківської області від 12.12.07 р. по справі №
АС-27/181-07 за позовом СПДФО ОСОБА_2 до ДПІ у
Орджонікідзевському районі м. Харкова про визнання нечинним рішення -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної
скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий
Ю.М. Філатов

Судді Н.С. Водолажська

М.І. Гуцал

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 05.09.2008
року.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду
Н.С. Водолажська