Справа № 3/339
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

10
год. 58 хв.

21.07.2008 р.
№ 3/339

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є., суддів Кротюка О.В.,
Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Яремій Г.В..

Розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За
позовом

Громадянки
Республіки Вірменії ОСОБА_1

ДоДержавного комітету України у
справах національностей та релігій

про

скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії

У
судовому засіданні 21 липня 2008 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну
частину Постанови.

О Б С Т А В И Н
И С П Р А В И

Громадянка
Республіки Вірменія ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з позовними вимогами до Державного комітету
України у справах національностей та релігій (надалі -Відповідач) про
скасування рішення Відповідача № 189-08 від 7 квітня 2008 року та зобов'язання
прийняти рішення про надання статусу біженця.

В
ході судового розгляду справи було закрито провадження в частині позовних вимог
щодо зобов'язання прийняти рішення про надання статусу біженця, оскільки 31
січня 2007 року Дніпровським районним судом міста Києва була винесена Постанова
по справі № 2-А-9/2006 р. про задоволення позову ОСОБА_1 на рішення Державного
комітету України у справах
національностей та міграції, яким було визнано неправомірним рішення Державного
комітету України у справах національностей та міграції № 187 від 24.03.2005 р.
про відмову в наданні статусу біженця ОСОБА_1 та скасовано його; зобов'язано
Державний комітет України у справах національностей та міграції прийняти
рішення про надання ОСОБА_1 статусу біженця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку
Позивача спірне рішення про відмову в наданні статусу біженця у зв'язку з
відсутністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань є незаконним та
таким, що підлягає скасуванню. Представником Позивача також зазначено, що
ОСОБА_1 не може повернутись до Вірменії,
оскільки можливе її релігійне переслідуванням на Батьківщині та вказавши
на відсутність основних соціальних прав, в тому числі свободи у виборі віри, а
також інших прав, які гарантують мирне життя в суспільстві.

Представник
відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у
їх задоволенні. Представник Державного комітету України у справах
національностей та релігій зазначив, що фактів інцидентів із застосуванням
фізичного насильства, які були пов'язані з расовою, національною, релігійною
належністю чи політичними поглядами Позивача виявлено не було. Жодних
обґрунтованих фактів переслідувань або загрози переслідувань на свою адресу
заявник не навів. Заходи адміністративного впливу до заявника не
застосовувались. Також представник Відповідача вказав, що є всі підстави
вважати, що заявниця звернулася із відповідною заявою з метою легалізації на
території України і вона є економічним мігрантом, а не біженцем.

Розглянувши
подані документи і матеріали та заслухавши пояснення Позивача, її представника
та представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В

Громадянинка
Вірменії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, за національністю єзидка, за
віросповіданням - єзидизм, прибула до України легально літаком приблизно восени
1996 року. Перед приїздом на Україну Позивач постійно проживала в Республіці
Вірменія.

01
квітня 2004 року Позивач звернулася із заявою про надання статусу біженця до
Управління у справах національностей та міграцій. В заяві ОСОБА_1 зазначила, що
в прибула до України з метою вбереження своєї сім'ї від переслідувань з боку
влади. Також вказала, що її сім'я
зазнавала переслідування на релігійному та національному грунті.

24
березня 2005 року Державним комітетом України у справах національностей та
міграції було прийнято рішення у формі повідомлення № 187 про відмову в наданні
статусу біженця громадянці Вірменії ОСОБА_1.

Постановою
Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2007 року № 2-А-9/2006р. було визнано
неправомірним рішення Державного комітету України у справах національностей та
міграції № 187 від 24.03.2005 р. про відмову в наданні статусу біженця ОСОБА_1
та скасовано його; зобов'язано Державний комітет України у справах
національностей та міграції прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу
біженця.

Рішенням
Державного комітету України у справах національностей та релігій 187/70 від
24.04.2007 року було скасовано рішення Держкомнацміграції України № 187 від 24.03.2005
р. про відмову в наданні статусу біженця ОСОБА_1. На Управління міграційної
служби міста Києва було покладено обов'язок прийняти рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні
ОСОБА_1.

Наказом
Управління міграційної служби у місті Києві Державного комітету України у
справах національностей та міграції № 259 від 15 травня 2007 року Про
оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця гр.
Вірменії ОСОБА_1 було вирішено прийняти документи гр. Вірменії ОСОБА_1 до
оформлення для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

04
червня 2007 року Позивач була повторно викликана на співбесіду до Управління
міграційної служби у м. Києві.

За
результатами розгляду особової справи № 07.25.0078-01 був прийнятий Висновок
щодо відмови у наданні статусу біженця громадянці Вірменії ОСОБА_1.

10
серпня 2007 року був прийнятий Висновок органу міграційної служби по справі №
07.25.0078-01 про відмову в наданні статусу біженця громадянці Вірменії
ОСОБА_1.

07
квітня 2008 року Державним комітетом України у справах національностей та
релігій було винесене Рішення № 189-08 про відмову в наданні статусу біженця
громадянці Вірменії ОСОБА_1.

Відповідно
до положення п. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у
разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно
ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Суд
звертає увагу на те, що судові рішення, що набрали законної сили є
обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого
самоврядування, посадових чи службових осіб, фізичних та юридичних осіб і
підлягають виконанню на всій території України.

Як
свідчать наявні в матеріалах справи докази та підтверджується поясненнями
сторін, Постанова Дніпровського суду від 31.01.2007 р. не оскаржувалася Відповідачем
в апеляційному порядку та набула законної сили. Тому вона є обов'язковою до
виконання на всій території України.

Даною
постановою було зобов'язано Державний комітет України у справах національностей
та міграції прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу біженця.

Рішенням
Державного комітету України у справах національностей та релігій від 07 квітня
2008 року № 189-08 було відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу біженця. Тобто,
Суд звертає увагу, що вимоги Постанови Дніпровського районного суду м. Києва
від 31.01.2007 року не були виконані суб'єктом владних повноважень.

Положення
ч. 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до положень частини 2 статті
19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: …3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій вимагає від суб'єкта владних
повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо
вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
Суд вважає, що для цього Відповідач повинен ретельно зібрати і дослідити
матеріали, що мають доказове значення у справі.

Суд
звертає увагу сторін на те, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати
прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не
конкретними обставинами.

Згідно
з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи
заперечення.

Відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, а також частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню повністю.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 17, 94, 99, 100, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В

Позовні вимоги
задовольнити повністю.

1.
Скасувати рішення Державного комітету України у справах національностей та
релігій № 189-08 від 07.04.2008 р.

2.
Стягнути з державного бюджету України на користь громадянки Вірменії ОСОБА_1 3
грн. 40 коп. судових витрат.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча суддя Н.
Є. Блажівська

Судді
О.В. Кротюк

В.І.
Келеберда