Справа № 22-а-8769/2008
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Лебеженко
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

3 вересня 2008 року справа №
22-а-8769/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді:
Яманко В. Г.

суддів:
Малашкевич С. А.

Горбенко К. П.

при секретарі судового засідання

Білоус К. І.

за участю представників від

позивача: не з'явився, відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення
Дружківської міської ради, м. Дружківка на постанову Дружківського
міського суду від 19 червня 2008
року (постанова виготовлена в повному
обсязі 24 червня 2008 року) по адміністративній справі № 2-а-164/08
(суддя Лебеженко В. О.) за позовом ОСОБА_1м. Дружківка до
Управління праці та соціального захисту населення
Дружківської міської ради, м. Дружківка про визнання дій незаконними,
стягнення недоотриманих щомісячних
компенсаційних виплат на дитину шкільного віку за період з 2005 по 2007 роки,
щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 4 березня 2008 року до Дружківського міського суду з
позовною заявою (арк. справи 2-4) до Управління праці та соціального захисту
населення Дружківської міської ради, м. Дружківка (далі по тексту - УПСЗН
Дружківської міської ради) про визнання дій УПСЗН Дружківської міської ради
щодо відмови в перерахунку та виплаті щомісячних компенсаційних виплат на кожну
дитину шкільного віку в розмірі 50 % мінімальної заробітної плати, передбачених
статтею 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та перерахунку та виплаті
щорічної грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону
України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» незаконними; стягнення з УПСЗН Дружківської міської
ради недоплаченої суми щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного
віку за 2005-2007 роки в розмірі 12663 грн. 80 коп., недоплаченої суми щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за
2000 - 2007 роки у розмірі 10966 грн. 70 коп.

Постановою Дружківського міського суду від
19 червня 2008 року (арк. справи 51-54) позовні вимоги ОСОБА_1. були задоволені
частково. Суд першої інстанції визнав незаконними дії УПСЗН виконавчого
комітету Дружківської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та
виплаті недоотриманих щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного віку
за 2005, 2007 роки, а також щорічної грошової допомоги на оздоровлення за
2000-2005 роки та за 2007 рік незаконними. Суд першої інстанції стягнув з УПСЗН виконавчого комітету
Дружківської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотримані щомісячні
компенсаційні виплати на дітей шкільного віку на підставі пункту 6 частини 1
статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2005 рік у сумі 3524 грн.
80 коп., за 2007 рік у сумі 4843 грн. 20 коп., а всього у сумі 8368 грн.;
недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії відповідно до абзацу 4
частини 4 статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 2000 по 2005 рік у сумі 7191 грн. 50 коп., за 2007 рік
у сумі 2575 грн., всього щорічної допомоги на оздоровлення у сумі 9766 грн. 50
коп., в іншій частині позову - відмовив.

В апеляційній скарзі відповідач просить
змінити постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм
матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою у частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до УПСЗН Дружківської міської ради про
стягнення недоотриманих щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного
віку та щорічних допомог на оздоровлення - відмовити, в іншій частині постанову
суду першої інстанції - залишити без змін.

Позивач та відповідач про час, дату та
місце судового розгляду були повідомлені належним чином, проте правом бути
присутніми насудовому розгляді не скористалися.

Колегія суддів, заслухавши суддю -
доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ
від 28 лютого 1991 року в редакції Закону України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991
року зі змінами та доповненнями станом на час існування спірних правовідносин
визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я
та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених
територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (арк.
справи 12-19), віднесений до 2 категорії учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках, що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 виданим 6 червня 2000 року (арк. справи 5).

В обґрунтування позовних вимог в частині
стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 посилається на
те, що відповідач за період 2000 - 2007 роки не доплатив компенсацію на
оздоровлення на загальну суму 10966 грн. 70 коп.

Згідно довідок УПСЗН Дружківської міської
ради (арк. справи 11, 69) позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках 2 категорії було сплачено щорічну допомогу
на оздоровлення: за 2000 рік - 30 квітня 2004 року в розмірі 26 грн. 70 коп.,
за 2001 рік - 31 серпня 2004 року в розмірі 26 грн. 70 коп., за 2002 рік - 31
серпня 2004 року в розмірі 26 грн. 70 коп., за 2003 рік - 31 серпня 2004 року в
розмірі 26 грн. 70 коп., за 2004 рік - 25 червня 2005 року в розмірі 26 грн. 70
коп., за 2005 рік - 28 вересня 2006 року в розмірі 100 грн., за 2006 рік - 12 червня
2007 року в розмірі 100 грн., за 2007 рік - станом на день судового розгляду
справи не виплачена.

Абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в
редакції станом на час виплат) передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення
виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Згідно частин 3, 5, 7 статті 48 вказаного
Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального захисту населення, виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності
чи втрати годувальника, розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Пунктами 1, 3 Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N
256 з наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок визначає механізм
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних
підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29
жовтня 2003 року N 1687 були внесені зміни до вищенаведеної постанови
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 та затвердженого нею
Порядку про покладення на управління праці та соціального захисту населення
додаткових завдань щодо ведення персоніфікованого обліку, нарахування та сплати
передбачених законодавчими актами пільгових виплат громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до статті 55 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України» від 16 травня 2008 року № 279-VI постанови
Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного
опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня
їх опублікування. Постанова Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року
N 1687 була опублікована 14 листопада 2003 року в Офіційному віснику
України N 44.

Колегія суддів з огляду на наведену
постанову Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року N 1687 зазначає,
що не приймає доводів скаржника стосовно того, що управління праці та
соціального захисту з моменту прийняття вказаної постанови не є належними
відповідачами в справах щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення,
оскільки статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за
рахунок державного бюджету, а управління праці та соціального захисту населення
стосовно виплат щорічної допомоги на оздоровлення є розпорядниками бюджетних
коштів в розумінні пункту 36 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив,
що при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення керувався статтею 62 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», згідно якої роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності. Проте, в цій статті функції щодо
встановлення розміру щорічної допомоги на оздоровлення Кабінету Міністрів
України не делеговані, а лише зазначено про те, що Кабінет Міністрів України
може затвердити порядок застосування передбачених законом пільг.

Крім того, скаржник посилається як на
підставу виплат на підпункт «є» пункту 1 постанови Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою була встановлена виплата
щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі 2670 тис. крб. (26 грн. 70 коп.).
Вказана постанова була прийнята Кабінетом Міністрів відповідно до Програми
діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої постановою Верховної Ради
України від 11 жовтня 1995 року № 373/95-ВР, яка визначала одночасно з бюджетом
конкретний план дій лише на 1996 рік. Крім того, підпункт "є"
пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836
втратив чинність згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року N 562.

Постановою Кабінету Міністрів України № 562
від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплата щорічної
допомоги на оздоровлення повинна здійснюватися в розмірі 100 грн.

Відповідно до статті 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має
найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» передбачено, що конституційні права та свободи людини і
громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та
інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів
законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і
забезпечуються захистом правосуддя.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно
законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 1 листопада 1996 року визначено, що судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження
Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної
Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств,
накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці
на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

При розгляді даної категорії спору
апеляційним судом встановлено, що постанова Кабінету Міністрів України від 26
липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанова Кабінету Міністрів України №
562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були прийняті всупереч вимог статей 48, 62
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому посилання скаржника на цю постанову
апеляційним судом не приймаються та оцінка правовідносин щодо виплати щорічної
допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, здійснюється на підставі
пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України та статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Позивачем в позові заявлено до стягнення
суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2000, 2001, 2002, 2003
рік в розмірі 3993 грн. 20 коп. Згідно довідок відповідача (арк. справи 11, 69)
позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення відповідно за 2000 рік - 30 квітня 2004 року в сумі 26 грн.
70 коп., за 2001, 2002, 2003 роки - 31 серпня 2004 року на загальну суму 80
грн. 10 коп. (по 26 грн. 70 коп. за кожен рік), в той час як за статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції на день виплати) учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії повинна була
сплачуватися щорічна допомога на оздоровлення в розмірі в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, визначених на день виплати.

Так, згідно статті 89 Закону України «Про
державний бюджет України на 2004 рік» № 1344-ІV від 27 листопада 2003 року у
редакції Закону України № 1801- ІV від 17 червня 2004 року з 1 січня 2004 року
по 31 серпня 2004 року розмір мінімальної заробітної плати становив 205 гривень на місяць, тому розмір щорічної
допомоги на оздоровлення за 2000, 2001, 2002, 2003 роки складає 998 грн.
30 коп. (205 грн. х 5 - 26 грн. 70 коп.) за кожен рік, таким чином, висновок
суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача
недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2003 роки на
загальну суму 3993 грн. 20 коп. є правильним.

За 2004 та 2005 роки відповідачем позивачу,
як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії,
щорічну допомогу на оздоровлення було виплачено відповідно 25 червня 2005
року в розмірі 26 грн. 70 коп. та 28 вересня 2006 року в розмірі 100
грн., тому з огляду на те, що розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати, сума щорічної допомоги на оздоровлення розраховується
наступним чином:

- за 2004 рік в розмірі 1423 грн. 30 коп. (290 грн. х 5 - 26 грн. 70 коп., в якому
290 грн. це мінімальний розмір заробітної плати
встановлений з 1 квітня 2005 року по 30 червня 2005 року статтею 83
Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» № 2285-ІV від 23
грудня 2004 року), суд першої інстанції правильно вирахував розмір недоплаченої
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2004 рік,

- за 2005 рік в розмірі 1775 грн. (375 грн. х 5 - 100 грн., в якому 375
грн. це мінімальний розмір заробітної плати встановлений з 1 липня 2006 року по
30 листопада 2006 року статтею 82 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року № 3235-IV "), суд першої інстанції правильно
вирахував розмір недоплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за
2005 рік.

У 2006 році позивачу, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, відповідачем
було виплачено 12 червня 2007 року щорічну допомогу на оздоровлення на суму 100
грн., про що свідчить довідка (арк. справи 11, 69).

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку,
що визнання судом першої інстанції обґрунтованою невиплату управлінням праці та
соціального захисту населення щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік в
розмірі встановленому статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно відмова позивачу в стягненні
допомоги за 2006 рік правомірні, оскільки дія абзаців 3 та 4 вказаної
статті на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена згідно з пунктом 37
статті 77 Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20
грудня 2005 р. N 3235-IV та відповідність цього зупинення конституційним нормам
Конституційним судом до дійсного часу не розглядалася.

При визначенні щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного
Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про
соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційним) положення пункту 30 статті 71 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік”, яким було зупинено на 2007 рік дію
частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого положення
статті 48 підлягають застосуванню у 2007 році.

Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на території України, остаточними, не можуть бути
оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції правильно визначився з тим, що виплата повинна була здійснюватися в
порядку, встановленому абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат станом на день виплати.
За даними відповідача (арк. справи 11, 69) сума допомоги на оздоровлення за
2007 рік позивачу виплачена не була. Таким чином, сума несплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2007 рік повинна бути розрахована виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати на день звернення позивача до суду: 515
грн. х 5, в якому 515 грн. це
мінімальний розмір заробітної плати встановлений з 1 січня 2008 року по 31
березня 2008 року статтею 59 Закону України «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI. Тобто стягненню підлягає щорічна допомога
на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2575 грн. Колегія суддів
дійшла до висновку, що судом першої інстанції застосований правильний
розрахунок належної до виплати суми.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій УПСЗН Дружківської міської
ради щодо відмови в перерахунку та виплаті щомісячних компенсаційних виплат на
кожну дитину шкільного віку в розмірі 50 % мінімальної заробітної плати,
передбачених статтею 30 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконними;
стягнення з УПСЗН Дружківської міської ради недоплаченої суми щомісячних
компенсаційних виплат на дитину шкільного віку за 2005-2007 роки в розмірі
12663 грн. 80 коп., колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування позовних вимог в цій
частині ОСОБА_1 вказав про те, що він є батьком двох дітей шкільного віку, яким
наданий статус дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, відповідач в
порушення норм чинного законодавства за період 2005 - 2007 роки не доплатив
щомісячних компенсаційних виплат на дітей шкільного віку на загальну суму 12663
грн. 80 коп.

Згідно листа УПСЗН Дружківської міської
ради (арк. справи 10) позивачу виплачувалися щомісячні компенсаційні виплати на
дітей шкільного віку, яким надано статус дітей, які потерпіли від
Чорнобильської катастрофи, було виплачено за період з січня 2005 року по
березень 2007 року по 3 грн. 30 коп., за період з квітня 2007 року по грудень
2007 року - по 16 грн. 50 коп. щомісяця на дитину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1
є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження (арк. справи 6), якій 7 жовтня
1993 року був наданий статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської
катастрофи (арк. справи 7), та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження (арк.
справи 8), якій 18 листопада 1997 року був наданий статус дитини, яка потерпіла
від Чорнобильської катастрофи (арк. справи 9).

Пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (в редакції станом на час виплат)
передбачено, що на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони
відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час
настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або
матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави
належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови
про відселення щомісяця виплачується 50 процентів мінімальної заробітної плати
незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив,
що при виплаті щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного віку, якій
надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, керувався
статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої роз'яснення
порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами
та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно
від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Проте, в цій статті
функції щодо встановлення розміру щорічної допомоги на оздоровлення Кабінету
Міністрів України не делеговані, а лише зазначено про те, що Кабінет Міністрів
України може затвердити порядок застосування передбачених законом пільг.

Крім того, скаржник посилається як на
підставу виплат положення постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Як вже було зазначено вище, при розгляді
даної категорії спору апеляційним судом встановлено, що постанова Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанова
Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» були прийняті всупереч вимог
статей 48, 62 та статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому посилання
скаржника на ці постанови апеляційним судом не приймаються та оцінка
правовідносин щодо виплати щомісячних компенсаційних виплат на дитину, якій
наданий статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи здійснюється на підставі пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції
України та статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 83 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005
рік» № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року встановлено, що з 1 січня 2005 року
розмір мінімальної заробітної плати складає 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005
року - 290 грн. на місяць, з 1 липня 2005 року - 310 грн. на місяць, з 1
вересня 2005 року - 332 грн.

Таким чином, сума недоплачених позивачу
щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного віку, якій надано статус
дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи за період січень - березень
2005 року складає 766 грн. 20 коп. (786 грн. (262 грн. х 3 місяця : 50 %) х 2)
- 19 грн. 80 коп. (3 грн. 30 коп. х 3
місяці х 2); за період квітень - червень 2005 року - 850 грн. 20 коп. (870 грн.
(290 грн. х 3 місяця : 50 %) х 2) - 19 грн. 80 коп. (3 грн. 30 коп. х 3 місяці
х 2); за період липень - серпень 2005 року складає 606 грн. 80 коп. (620 грн.
(310 грн. х 2 місяці : 50 %) х 2) - 13 грн. 20 коп. (3 грн. 30 коп. х 2 місяці
х 2); за період вересень - грудень 2005 року складає 1301 грн. 60 коп. (1328
грн. (332 грн. х 4 місяці : 50%) х 2) -
26 грн. 40 коп. (3 грн. 30 коп. х 4 місяці х 2), загальна сума недоплачених
позивачу щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного віку, якій надано
статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, за 2005 рік складає
3524 грн. 80 коп., тобто розрахунок суду першої інстанції недоплачених позивачу
щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного віку, якій надано статус
дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи за 2005 рік є вірним.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку,
що визнання судом першої інстанції обґрунтованою невиплату управлінням праці та
соціального захисту населення щомісячних компенсаційних виплат на дитину
шкільного віку, якій надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської
катастрофи в 2006 році в розмірі встановленому статтею 30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та відповідно відмова позивачу в стягненні допомоги за 2006 рік
правомірні, оскільки дія пункту 6 частини 1 вказаної статті на 2006 рік в
частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати була зупинена згідно з Законом України «Про державний бюджет
України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 р. N 3235-IV та відповідність цього
зупинення конституційним нормам Конституційним судом до дійсного часу не
розглядалася.

При визначенні недоплаченої суми щомісячних
компенсаційних виплат на дитину шкільного віку, якій надано статус дитини, яка
потерпіла від Чорнобильської катастрофи за 2007 рік апеляційний суд враховує,
що рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у
справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційним) положення пункту 30 статті
71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким було
зупинено на 2007 рік дію пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», внаслідок чого положення пункту 6 частини 1статті 30 підлягають
застосуванню у 2007 році.

Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на території України, остаточними, не можуть бути
оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції правильно визначився з тим, що виплата повинна була здійснюватися в
порядку, встановленому пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 50 % мінімальної заробітної плати станом на день виплати.

Статтею 76 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" № 489-V від 19 грудня 2006року встановлено, що з 1
січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати складає 400 грн. на місяць,
з 1 квітня 2007 року - 420 грн., з 1 липня 2007 року - 440 грн. та з 1 жовтня
2007 року - 460грн.

Таким чином, сума недоплачених позивачу
щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного віку, якій надано статус
дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, за період січень -
березень 2007 року складає 1180 грн. 20 коп. (1200 грн. (400 грн. х 3 місяця :
50 %) х 2) - 19 грн. 80 коп. (3 грн. 30
коп. х 3 місяці х 2); за період квітень - червень 2007 року -1161 грн. (1260
грн. (420 грн. х 3 місяця : 50 %) х 2) - 99 грн. (16 грн. 50 коп. х 3 місяці х
2); за період липень -вересень 2007 року складає 1221 грн. (1320 грн. (440 грн.
х 3 місяці : 50 %) х 2) - 99 грн. (16 грн. 50 коп. х 3 місяці х 2); за період
жовтень - грудень 2007 року складає 1281 грн. (1380 грн. (460 грн. х 3 місяці :
50%) х 2) - 99 грн. (16 грн. 50 коп. х 3 місяці х 2), загальна сума
недоплачених позивачу щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного
віку, якій надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи,
за 2007 рік складає 4843 грн. 20 коп., тобто розрахунок суду першої інстанції
недоплачених позивачу щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного
віку, якій надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи за
2007 рік є вірним.

Статтею 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією,
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при
визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених
законодавством.

Суд першої інстанції в резолютивній
частині постанови неправильно вказав про стягнення грошових коштів з рахунків
УПСЗН виконавчого комітету Дружківської міської ради, м. Дружківка, в той час
як стягнення здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стосовно посилання відповідача на
пропущення позивачем строку для звернення до адміністративного суду з позовною
заявою, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів зазначає наступне.

Строк звернення до адміністративного суду з
позовною заявою встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства
України. Оскільки предметом спору є виплата допомоги на оздоровлення та
щомісячних компенсаційних виплат дитині шкільного віку, якій надано статус
дитини, яка якій надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської
катастрофи, до спірних правовідносин застосовуються приписи частина 3 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Згідно до пункту 3 частини 1 статті 268
Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Вказане узгоджується з тим, що частиною 1 статті 76 Закону України «Про
використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 8 лютого 1995 року №
39/95-ВР передбачено, що право на подання позову про відшкодування ядерної
шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності, а
згідно статті 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» цей закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом
створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття та
виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни.

Обов'язок держави перед громадянами за
шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи визначений статтею 13 Закону
України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796. Зазначена стаття
передбачає, що Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду
громадянам та зобов'язується відшкодувати її за у тому числі (пункт 3)
матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з
Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів
законодавства України.

При вирішенні цього спору,
колегією суду було враховано, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,
ратифікованої Законом України N
475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами внесеними Законом України від 9
лютого 2006 року N 3436-IV, кожна
фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з
прав людини по справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) від 8 листопада 2005 року визначено, що
поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має
автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від
формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та
інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як
“майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях вказаного положення.
Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин
справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений
статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення Європейський суд з прав
людини зауважує, що в межах свободи дій
держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного
бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання
скаржника на відсутність бюджетного фінансування для здійснення соціальних
виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого
законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного
бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України
права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність,
утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Судом першої інстанції в порушення вимог
статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України дана адміністративна
справа була розглянута в строк, який перевищує двомісячний термін. Апеляційний
суд враховує, що по тексту постанови суд першої інстанції припустився помилки в
назві відповідача, зазначивши відповідачем - Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Дружківської міської ради, в той час як
відповідачем є Управління праці та соціального захисту населення Дружківської
міської ради.

Згідно частини 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто він
повинен з'ясовувати ті обставини чи порушення закону, у яких на думку особи, що
подала скаргу, суд першої інстанції допустив помилки; однак якщо при такому
з'ясуванні буде встановлено порушення закону, що призвели до неправильного
вирішення справи, поза межами оскарження, суд апеляційної інстанції може вийти
за ці межі.

Виходячи з вищевикладеного, з врахуванням
приписів частини 1 статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції правильно
по суті вирішена справа, але з помилковим застосуванням норм матеріального та
процесуального права, що обумовлює зміну постанови суду першої інстанції шляхом
заміни абзацу 3 резолютивної частини постанови на абзаци 3, 4, 5 викладених в
редакці, відповідно до норм права, застосованих при вирішенні цього спору для
забезпечення захисту прав та інтересів фізичної особи від порушень з боку
суб'єкту владних повноважень.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195,
196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Дружківської міської ради, м. Дружківка на постанову Дружківського міського
суду від 19 червня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-164/08
задовольнити частково.

Постанову Дружківського міського суду від 19 червня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-164/08 за позовом ОСОБА_1м. Дружківка до
Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради, м.
Дружківка про визнання дій незаконними, стягнення недоотриманих
щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного віку за період з 2005 по
2007 роки, щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2007 роки -
змінити.

Замінити абзац 3 резолютивної постанови
Дружківського міського суду від 19 червня 2008 року по адміністративній справі
№ 2-а-164/08 абзацами 3, 4, 5 наступного змісту.

«Стягнути з Управління праці та соціального
захисту населення Дружківської міської ради, м. Дружківка на користь ОСОБА_1 м.
Дружківка недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2000, 2001, 2002,
2003, 2004, 2005, 2007 роки на загальну суму 9766 грн. 50 коп., з якої за 2000
рік - 998 грн. 30 коп., за 2001 рік - 998 грн. 30 коп., за 2002 рік - 998 грн.
30 коп., за 2003 рік - 998 грн. 30 коп., за 2004 рік -1423 грн. 30 коп., за 2005
рік - 1775 грн., за 2007 рік - 2575 грн. за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Стягнути з Управління праці та соціального
захисту населення Дружківської міської ради, м. Дружківка на користь ОСОБА_1 м.
Дружківка недоотримані щомісячні компенсаційні виплати на дітей шкільного віку
за 2005, 2007 роки на загальну суму 8368 грн., за 2005 рік -3524 грн. 80 коп.,
за 2007 рік - 4843 грн. 20 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог
відмовити.»

Вважати абзаци 4, 5, 6, 7 резолютивної
частини постанови абзацами 6, 7, 8, 9.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання постанови у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови
складені, підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в
судовому засіданні 3 вересня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в
повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 5
вересня 2008 року.

Головуючий: В.Г.Яманко

Судді:
С.А.Малашкевич

К.П.Горбенко

З оригіналом згідно:

Суддя
В.Г.Яманко