Справа № 2"а"-67/2007
Суддя: Попова О.М.
Дата ухвалення: 2007-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СПРАВА № 2 "а"-67/2007
ПОСТАНОВА

ГМ'ЯМ
УКРАЇНИ

11.06.2007
р. Ленінський районний суд м. Луганська в складі:

головуючого
- судді Попової О.М.

при
секретарі - Шестакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луганську
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Луганського обласного військового
комісаріату,

Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області про
перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача Луганському
облвійськкомату,

у якому послалась, що її чоловік ОСОБА_2проходив службу в Збройних Силах

України. Наказом Міністра Оборони України № 0141 від 23.02.1964 р. був
звільнений в запас за ст. 59 п. „а" за вислугу років. На момент звільнення
він мав 26 повних років і місяць та 28 дн. загальної

вислуги років. На підставі його звернення до відповідача йому була
нарахована пенсія. Після смерті

чоловіка, позивачка стала отримувати його пенсію. З розрахунку пенсії їй
стало відомо, що

починаючи з 4.10.1996 р. невірно було зроблено перерахунок. Не вірно було
зроблено розрахунок

надбавки за вислугу років, оскільки згідно додатку № 4 до УПУ № 923 від
4.10.1996 p., надбавка за

вислугу років повинна була складати 40%, а не 35%, як це зробив відповідач.

У зв'язку із виданням УПУ №685 від 16.05.2000 p., а
також на виконання цього указу

відповідної Постанови КМУ №829 від 22.05.2000 р. надбавка вислугу років
повинна була складати

40%, але всупереч додатку № 4 ПКМУ № 829, відповідач знов не провів
відповідний перерахунок

пенсії та знову помилково врахував надбавку за вислугу років у розмірі 35%.

Після прийняття ЗУ № 1769-4 від 15.06.2004 р. „Про внесення змін
до ст. 43 ЗУ
„Про пенсійне

забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ

та деяких осіб", починаючи з 1.01.2005 р. відповідач невірно зробив
перерахунок пенсії ОСОБА_2

Згідно УПУ № 389 від 5.05.2003 р. ОСОБА_2 повинен був отримувати надбавку за

безперервну службу у розмірі 90%, але відповідач врахував її у розмірі 70%.
Взагалі не була

врахована надбавка за таємність у розмірі 10%, вона була врахована лише з
1.01.2006 р.

На своє звернення до відповідача з проханням про перерахунок пенсії,
позивачці повідомили,

що підстав для перерахунку не має.

Враховуючи вищенаведене позивачка просить суд визнати незаконними дії
відповідача в

перерахунку розміру пенсії ОСОБА_2 у зв'язку з несвоєчасним та невірним
врахуванням в

загальний розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії:

·
надбавки за вислугу років у розмірі 40%

·
надбавки за безперервну службу у розмірі 90%

·
надбавки за таємність у розмірі 10%.

Зобов'язати відповідача врахувати при обчисленні розміру
пенсії ОСОБА_2:

·
надбавку за вислугу років у розмірі 40% з
4.10.1996 р.

·
надбавку за безперервну службу у розмірі 90%
з 1.01.2005 р.

·
надбавку за таємність у розмірі 10% з
1.01.2005 р.

Зобов'язати відповідача виплачувати на користь позивачки
з 1.08.2005 р. пенсію в разі втрати

годувальника у розмірі 1007,94 грн. Стягнути з
відповідача на користь позивачки різницю між сумою

пенсії, яку вона отримувала, та сумою пенсії, яку вона
повинна була отримувати у розмірі 7892,77

грн. Стягнути з відповідача на користь позивачки витрати
на правову допомогу у розмірі 2500 грн. та

сплачений судовий збір (збір за інформаційно-технічний
розгляд справи) в сумі 30 грн.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав
позовні вимоги, дав аналогічні

пояснення, підтримав раніше представлений розрахунок. В
судовому засіданні представник позивача

підтримав клопотання про відшкодування судових витрат,
посилаючись на те що, у зв'язку з тим, що

позивач не має спеціальної юридичної освіти, у
відповідності до ст. 16 КАС України, звернувся до

адвоката ОСОБА_3 для надання правової допомоги при
вирішенні цієї справи в суді; за надання

такої допомоги позивачем сплачено йому 2500 грн. У
зв'язку з тим, що такі витрати пов'язані з

2

відновленням
порушеного права позивача, представник позивач вважає, що такі виплати слід

стягнути
з відповідача по справі.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення
на позов, в яких позов не визнав у

повному обсязі, пояснивши, що пенсія ОСОБА_2 нарахована відповідно до вимог названого

позивачем Закону, виходячи з тих сум, які він фактично
одержував на момент звільнення зі служби й

згідно з тим переліком виплат, які підлягають обліку при
нарахуванні пенсій. Підстав для

перерахунку пенсії в зазначені позивачем періоди не має
та просив провести подальший розгляд

справи у його відсутність.

Притягнутий до участі у справі представник другого
відповідача - Головного Управління

Пенсійного фонду України в Луганській області, в судовому
засіданні надав суду письмові

заперечення в яких зазначив, що Управління Пенсійного
фонду України в Луганській області не є

правонаступником Луганського обласного військового
комісаріату та Міністерства Оборони України,

тому не має законних підстав відповідати по
заборгованості, яка виникла до набрання чинності ЗУ

«Про державний бюджет на 2007 рік», тобто до 01.01.2007
року. Просив суд винести рішення згідно

чинного законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши представлені
докази, суд вважає, що позов

підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджені
письмовими доказами та не

заперечуються сторонами.

Чоловік позивачки ОСОБА_2проходив службу в Збройних Силах України.

Наказом Міністра Оборони України № 0141 від 23.02.1964 р.
був звільнений в запас за ст. 59 п. „а" за

вислугу років. На момент звільнення він мав 26 повних
років і місяць та 28 дн. загальної вислуги

років. На підставі його звернення до відповідача йому
була нарахована пенсія. Після смерті чоловіка,

позивачка стала отримувати його пенсію.

Після прийняття Закону України № 1769-4 від 15 червня
2004 року "Про внесення змін до ст.

43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу

органів внутрішніх справ та деяких осіб», починаючи з 1
січня 2005 року відповідач зробив

перерахунок розміру пенсії ОСОБА_2 та врахував в розмір
пенсії позивача додаткові види

грошового забезпечення (надбавки доплати, підвищення) та
премію за винятком надбавки за

таємність, яку було враховано в розмір пенсії позивача
лише з 01.01.2006 року в розмірі 10%.

Із наданих суду доказів вбачається, що згідно розрахунку
вислуги років майора ОСОБА_2

кількість повних років вислуги для призначення пенсії
складає 26 років. Згідно додатку № 4 до УПУ

№923 від 4.10.1996 року, який мав чинність на той час,
надбавка за вислугу 25 і більше років повинна

була складати 40%. Таким чином, суд вважає, що надбавку
за вислугу років необхідно було

врахувати під час обчислення пенсії позивача з 4 жовтня
1996 року в розмірі 40%.

Надбавка за таємність в розмірі 10% не входила в суму
грошового забезпечення позивача на

момент звільнення за останньою штатною посадою, тому на
думку суду вона була правомірно не

включена до розміру пенсії позивача на момент його
звільнення. Проте після прийняття Закону

України № 1769-4 від 15 червня 2004 року "Про
внесення змін до ст. 43 ЗУ «Про пенсійне

забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ

та деяких осіб», відповідач повинен був врахувати цю
надбавку поряд з іншими надбавками

доплатами та підвищенням з 01.01.2005 року.

Як вбачається з матеріалів дослідженої судом пенсійної
справи позивача, перерахунок його

пенсії в зв'язку зі змінами законодавства з 01.01.2005
року відповідачем був проведений. Враховані

додаткові види грошового забезпечення (надбавки доплати,
підвищення) та премія.

Але, відповідач не вірно врахував надбавку за безперервну
службу що передбачена УПУ

№ 389 від 5 травня 2003 року, яка повинна дорівнювати 90%
беручи до уваги вислугу років

позивача що складає відповідно 26 років.

Більш того відповідач зменшив обсяг (розмір) надбавки за
безперервну службу на 1/2,

керуючись ст.39 ЗУ «Про державний бюджет України на 2005 рік», що
відповідачем не

заперечується.

Проте вказане положення Закону «Про державний бюджет
України на 2005 рік» було визнане

таким, що суперечить ст.22 Конституції України, та
скасоване 01.02.2005 року згідно із ЗУ №2392-4.

Вказане також підтверджується і п.п.4,5 Рішення
Конституційного суду України №8-рп від 11

жовтня 2005 року.

3

Згідно з вищезазначеним рішенням Конституційного суду
України від 11 жовтня 2005

року N 8-рп/2005 /справа № 1-21/2005/ у справі за
конституційними поданнями Верховного Суду

України та 50 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України

(конституційності) положень абзаців третього, четвертого
пункту 13 розділу XV "Прикінцеві

положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та

офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11
Закону України "Про статус суддів"

(справа про рівень пенсії і щомісячного довічного
грошового утримання) визнані не

конституційними положення частин четвертої, п'ятої статті
43 Закону України "Про пенсійне

забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх

справ та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року N
2262-ХП в редакції Закону України "Про

внесення змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" та деяких інших

законодавчих актів України" від 25 березня 2005 року
N 2505-ІУ, відповідно до яких:

"Загальна сума грошового забезпечення для обчислення
пенсій, що призначаються

відповідно до цього Закону, не повинна перевищувати
максимальної величини фактичних витрат

на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного
доходу (прибутку), сукупного

оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові

внески (збори) до соціальних фондів, визначеної
законодавством на час призначення пенсії.

У разі якщо розмір пенсії (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової

грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед
Україною та інших доплат до пенсій,

встановлених законодавством), призначеної відповідно до
цього Закону, перевищує 90 відсотків

максимальної величини фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників,

оподаткованого доходу (прибутку), сукупного
оподаткованого доходу (граничної суми заробітної

плати (доходу), з яких справляються страхові внески
(збори) до соціальних фондів, визначеної

законодавством на час виплати пенсії, таким особам пенсія
виплачується у сумі, що не перевищує

зазначений розмір".

Рішенням Конституційного суду зазначено, що Згідно зі
статтею 22 Конституції України

закріплені нею права і свободи не є вичерпними,
гарантуються і не можуть бути скасовані. При

прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та

обсягу існуючих прав і свобод.

Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які
визначають матеріальні та духовні

можливості людини, необхідні для задоволення потреб її
існування і розвитку. Обсяг прав людини -

це кількісні показники відповідних можливостей, які
характеризують його множинність, величину,

інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних
одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак,
змістовних характеристик

можливостей людини, які відображаються відповідними
правами та свободами, тобто якісних

характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це
зменшення кола суб'єктів, розміру

території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких
інших кількісно вимірюваних

показників використання прав і свобод, тобто їх
кількісної характеристики.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного
права на соціальний захист.

Згідно зі статтею 46 Конституції України це право
гарантується загальнообов'язковим державним

соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків
громадян, підприємств, установ і

організацій, а також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення
полягає у їх матеріальному

забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій,
тобто щомісячних пенсійних виплат

відповідного розміру, в разі досягнення особою
передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом

або отримання членами її сім'ї цих виплат у визначених
законом випадках.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій,
їх розміри, порядок обчислення і

виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх
призначення, так і особливості

набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій
громадян пільгові умови призначення

пенсії залежно від ряду об'єктивно значущих обставин, що
характеризують трудову діяльність

(особливості умов праці, професія, виконувані функції,
кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь

відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з
дотриманням вимог Конституції України,

в тому числі принципів рівності та справедливості. Право на
пенсійне забезпечення, загальні

4

умови,
порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України
"Про

пенсійне
забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Для окремих категорій громадян пенсійне забезпечення
встановлюється іншими нормативно -

правовими актами з урахуванням особливостей умов праці,
характеру виконуваної роботи, її

складності і значущості, ступеня відповідальності, певних
обмежень конституційних прав і свобод.

Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що

потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку
держави. До них, зокрема, належать

громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними
законами. У рішеннях Конституційного Суду

України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є
видом соціальної допомоги і необхідною

складовою конституційного права на достатній життєвий
рівень, тому звуження змісту та обсягу

цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін
до чинних законів за статтею 22

Конституції України не допускається (Рішення
Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року

N 8-рп/99).

Правова позиція Конституційного Суду України з питань
обмеження пільг, компенсацій і

гарантій військовослужбовців та працівників
правоохоронних органів у зазначених рішеннях

Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс
організаційно-правових та

економічних заходів, спрямованих на забезпечення
соціального захисту їх та їхніх сімей,

зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних
з ризиком для життя та здоров'я,

жорсткими вимогами до дисципліни, професійної
придатності, певним обмеженням конституційних

прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від
розміру доходів цих осіб чи наявності

фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці
гарантії не можуть бути скасовані чи

знижені без відповідної компенсації.

За таких обставин суд вважає, що пенсія позивача в
частині недоплати надбавки за

безперервну службу в розмірі 1А повинна бути перерахована
з 01 січня 2005 року з виплатою

недоплаченої суми.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача
сплачений судовий збір (збір за

інформаційно-технічний розгляд справи) в сумі 30 грн., та
витрати на правову допомогу у сумі

2500 (дві тисячі п'ятсот) грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав
клопотання про відшкодування

судових витрат, посилаючись на те що, у зв'язку з тим, що
позивач не має спеціальної юридичної

освіти, у відповідності до ст. 16 КАС України, звернувся
до адвоката ОСОБА_3 для надання

правової допомоги при вирішенні цієї справи в суді; за
надання такої допомоги позивачем

сплачено йому 2500 грн. У зв'язку з тим, що такі витрати
пов'язані з відновленням порушеного

права позивача, представник позивач вважає, що такі
виплати слід стягнути з відповідача по справі.

При вирішенні клопотання про відшкодування позивачу
понесених ним судових витрат,

суд виходить з наступного.

При пред'явлені адміністративного позову в суді позивачем
сплачен збір за інформаційно-технічний розгляд справи в розмірі 30 грн., що
підтверджено відповідною квитанцією.

Крім того, позивачем оплачені послуги адвоката ОСОБА_3 в
розмірі 2500 грн., що

підтверджено відповідною довідкою.

Відповідно до ст.87 ч. 1, ч.3 п.1 КАС України судові
витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи,
до яких відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.90 ч.1 КАС України витрати, пов'язані з
оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають
правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони,

яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально

підтверджені судові витрати з Державного бюджету України
/або відповідного місцевого бюджету,

якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування,
його посадова чи службова особа/.

5

Беручи до уваги те, що позов задоволено частково, судові
витрати здійснені позивачем, в

порядку ч. 3. ст.94 КАС України підлягають відшкодуванню
в пропорційному порядку відповідно

до задоволених позовних вимог.

За таких обставин клопотання про відшкодування судових
витрат підлягає частковому

задоволенню.

Таким чином судові витрати які підлягають задоволенню
складають 2200 грн. (витрати

на правову допомогу) + 30 грн. (збір за
інформаційно-технічний розгляд справи), = 2230 грн. та

відповідно до вимог закону підлягають відшкодуванню з
державного бюджету.

Відповідно до ст.98 КАС України суд вирішує питання про
судові витрати в постанові

суду або ухвалою.

На підставі викладеного, а також ст.ст. 22, 46, 55, 124
Конституції України, ст.ст. 12, 43, 51,

ч.2 ст.55 63 ЗУ "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового

складу органів внутрішніх справ", УПУ № 923 від
4.10.1996 року, УПУ № 685 від 16 травня 2000

року, а також ІЖМУ № 829 від 22 травня 2000 року, ЗУ №1769-4
від 15 червня 2004 року Про

внесення змін до ст. 43 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і

рядового складу органів внутрішніх справ та деяких осіб»,
УПУ № 389 від 5 травня 2003 року,

беручи до уваги Постанову Пленуму ВСУ №4 від 15.04.2005
року та керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 71,

86, 158 - 163, 167, 186 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1до Луганського обласного
військового

комісаріату, Головного Управління Пенсійного фонду
України в Луганській області про перерахунок

пенсії задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Луганського обласного військового
комісаріату в перерахунку

розміру пенсії ОСОБА_2у зв'язку з несвоєчасним та невірним
врахуванням в

загальний розмір грошового забезпечення для обчислення
пенсії:

·
надбавки за вислугу років у розмірі 40%

·
надбавки за безперервну службу у розмірі 90%

·
надбавки за таємність у розмірі 10%.

Зобов'язати Луганський обласний військовий комісаріат виплачувати на
користь ОСОБА_1з 1.08.2005 р. по 01.01.2007 року пенсію в разі втрати
годувальника у розмірі

1007,94 грн.

Зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській
області з 01.01.2007

року виплачувати на користь ОСОБА_1пенсію в разі втрати годувальника у

розмірі 1007,94 грн.

Стягнути з Луганського обласного військового комісаріату на користь
ОСОБА_1різницю між сумою пенсії, яку вона отримувала, та сумою пенсії, яку вона
повинна була

отримувати у розмірі 7892,77 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1витрати на

правову допомогу у розмірі 2230 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку в Донецький апеляційний

адміністративний суд через Ленінський районний суд м. Луганська шляхом
подачі в 10-денний строк

з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20

днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в
порядку ч. 5 ст. 186 КАС

України.