Справа № 2-а-39/2007
Суддя: Садчиков Д.В.
Дата ухвалення: 2007-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Добропілля 12
липня 2007 р.

Добропільський
міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді Садчикова
Д.В.

при
секретарі Солдатенко
О.М.

за
участі позивача ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2

представника
відповідача Печерського
А.Т.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Добропілля справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Добропіллі Донецької
області «про зобов'язання провести перерахунок пенсії», -

ВСТАНОВИВ:

В червні
2007 р. ОСОБА_1звернувся до суду з позовною заявою, вказавши,
що згідно записів у трудовій книжці,
тривалий час працював у вугільній галузі (гірником, гірничим монтажником) у Державному
підприємстві «Добропіллявугілля», з
повним робочим днем під землею. Відпрацювавши понад 15 років у вугільній
галузі, здобув право на пільгову пенсію
, відповідно до ст. 13
Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Законне
право на пільгову пенсію, виникло з 15
липня 2002 року, але у зв'язку з
позбавленням волі, особисто не міг
звернутися до Управління ПФУ із заявою для оформлення пенсії. Щоб не втрачати
час, 17 липня 2002 року надав своїй
матері ОСОБА_3, довіреність завірену
начальником Мічурінської ВК-57 полковником ОСОБА_4., з наданням матері право одержувати
розрахунки, виписки, довідки та подавати документи для призначення
пенсії. З усіма необхідними документами в липні 2002 року мати звернулася до
Управління ПФУ, але документи у неї не
прийняли, оскільки не було довідки про
термін ув'язнення. 30 липня 2002 року направив довідку підписану начальником
Мічурінської ВК-57, про термін
ув'язнення, але при подальшому зверненні
до Управління ПФУ з документами, матері
знову було відмовлено, з посиланням на
відсутність паспорта нового зразка, на
той час був паспорт СРСР, який був
дійсний до 31.12.2002 року, та дійсний
на момент звернення до Управління ПФУ.

Переоформивши
паспорт, матір у трете звернулась до
Управління ПФУ, але їй знову було
відмовлено у прийнятті документів, з
мотивів, що повинен особисто звернутися
з документами та заявою.

У травні
2003 року звернувся до Управління ПФУ в м.
Добропілля з проханням призначити пенсію, та провести перерахунок пенсії, у зв'язку із тим, що був засуджений у 2002 році коли виникло
законне право на пенсію, так як мав
право на пенсію. Отримав листа №03/1746 від 03.06.2003 року від Управління ПФУ
в м. Добропілля за підписом начальника
управління ОСОБА_5. , у якому було
зазначено, що згідно ст. 51
Виправно-трудового кодексу України, особи,
які відбувають покарання у місцях позбавлення волі право на
призначення, перерахунок або відновлення
пенсії не мають. Це право виникне

після
звільнення.

Із
доводами наведеними у листі не погоджується з наступних підстав, а саме,
відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»
№1788, на пільгових, умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
працівники, зайняті повний робочий день
на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком №1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників, затверджуваним КМУ, і за результати атестації робочих місць
(чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20
років, з них -не менше 10 років на
зазначених посадах). Конституцією України,
а саме ст. 46 передбачено, що громадяни мають право на соціальний захи
ст. Це право гарантується
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ і організацій та складається із
Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення» та інших
нормативно правових актів.

Незаконними
діями працівників Управління ПФУ в м.
Добропілля був позбавлений можливості почати своєчасно отримувати
належну пенсію та інші соціальні виплати. Внаслідок чого постійно хвилювався
через це, так як є двоє дітей був
позбавлений можливості надавати їм матеріальну допомогу. Вважає, що своїми незаконними діями посадові особи
Управління ПФУ в м. Добропілля завдали
моральної шкоди, яка виразилась у
наведених вище фактах. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 5000, 00
гривень.

Стаття 8
Кримінально-виконавчого кодексу України визначає право засудженого на соціальне
забезпечення, у тому числі і на
отримання пенсії. Статтею 89 Закону України «Про пенсійне забезпечення»
передбачено, що у разі позбавлення
пенсіонера волі, виплата призначеної
пенсії здійснюється на загальних підставах,
тобто повинен був своєчасно почати отримувати пенсію з моменту
досягнення 50 років, тобто з 15 липня
2002 року.

Стаття
122 Кримінально-виконавчого кодексу України декларує, що засуджені мають право на загальних
підставах на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених законом. Призначена пенсія перераховується органами
Пенсійного фонду України за місцем відбування покарання пенсіонера, що своєчасно не було дотримано робітниками
Управління ПФУ в м. Добропілля.

З метою
досудового врегулювання спору звернувся з вимогою від 16.03.2006 року до
Управління ПФУ в м. Добропілля про
проведення перерахунку пенсії, але
протоколом від 17.04.2006 року було відмовлено в цьому з підстав відсутності
реєстрації та інших мотивів, які
викладені в протоколі.

Відповідачем у протоколі
зазначені норми Закону
України «Про

загальнообов'язкове
державне забезпечення» та «Порядку надання та оформлення документів для
призначення пенсії», посилання на яке є
повністю незаконним та недоцільним, так
як право на пенсіє виникло у 2002 році,
а посилання на зазначені нормативні акти введені в дію у 2004-2005
роках, а тому не мають зворотної сили і
на мене їх вимоги не поширюються.

Просив
зобов'язати Управління ПФУ в м.
Добропілля усунути допущене порушення права та провести перерахунок
пенсії з липня 2002 року по березень 2005 року,
з подальшою виплатою перерахованих сум.
Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000, 00 гривень.

В
судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали і
просили їх задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що відповідно до п. 31 «Порядку надання та
оформлення документів для призначення пенсій» №224/30 від 30.04.2002 року
орган, що призначає пенсії, розглядає питання про

призначення
(перерахунок) пенсії при зверненні особи з відповідною заявою і при наявності
до неї всіх необхідних документів.

Згідно
підпункту 3 п.31 вищезазначеного «Порядку» заяви осіб реєструється в журналі
реєстрації рішень органу, що призначає
пенсію. Заявнику органом, що призначає
пенсію, видається розписка із зазначенням
дати прийняття заяви або подання, а
також переліку одержаних і відсутніх документів. З цього слідує, що за період з липня 2002 року по березень
2005 року позивач або його довіритель до Управління ПФУ в м. Добропілля не звертався з заявою про
призначення пільгової пенсії та протокол комісії про відмову у призначенні пенсії
не отримували.

Наявність
в матеріалах справи листа Управління ПФУ за №03/1746 відОЗ.06.2003 року
свідчить про те, що спеціалістами
відділу пенсійного забезпечення були надані роз'яснення на письмове звернення
ОСОБА_3 у термін, встановлений Законом
України «Про звернення громадян».

У позовній
заяві позивач не погодився з доводами наведеними у листі №03/1746 від
03.06.2003 року з тим, що згідно ст. 51
Виправно-трудового кодексу України,
особи, які відбувають покарання у
місцях позбавлення волі право на призначення або відновлення пенсії не мають.
При цьому позивач посилається на
ст. ст. 8, 122
Кримінально-виконавчого кодексу України та
ст. 89 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», але не бере до
уваги те, що в зазначених вище статтях
йде мова про пенсіонерів, яким до позбавлення
волі вже була призначена пенсія.

У
позовній заяві позивач зазначив, що з
метою досудового врегулювання спору він звернувся з вимогою від 16.03.2006 року
до Управління ПФУ в м. Добропілля про
проведення перерахунку пенсії, але
протоколом від 17.04.2004 року йому було відмовлено в перерахунку пенсії. Із
змістом протоколу ОСОБА_1не згоден, тому
що у протоколі зазначені нормативні акти,
які вступили в дію у 2004-2005 роках. Але позивач для призначення
пільгової пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»
з заявою та пакетом документів звернувся до Управління ПФУ в м. Добропілля 31.03.2005 року, після чого йому була призначена пенсія на
пільгових умовах, а для перерахунку
пенсії лише у квітні 2006 року, тому
застосування у протоколі від 17.04.2006 року законодавства 2004-2005 років є
обґрунтованим та правомірним.

З боку
працівників Управління ПФУ в м.
Добропілля відносно особи позивача не вчинялося дій, що порушують його конституційні права, а тому у нього не має правових підстав для
отримання та відшкодування моральної шкоди.

Також
представник відповідача вказав, що
«Порядок подання та оформлення документів для призначення пенсії» затверджено
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Пенсійного фонду
України 30.04.2002 року №224/30 та зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 26 червня 2002 року за №536/6824,
таким чином застосування зазначеного Порядку є цілком правомірним.

Зазначив, що згідно п. 31 «Порядок подання та
оформлення документів для призначення пенсії»,
заяви осіб для призначення пенсії реєструються в журналі реєстрації
рішень органу, що призначає пенсію.
Заявнику органом, що призначає пенсію
видається розписка із зазначенням дати приймання заяви та переліку одержаних та
відсутніх документів. У разі відмови в призначенні пенсії орган, що призначає пенсію, виносить відповідне рішення та направляє його
заявнику.

Позивачу
було роз'яснено, що згідно п.2
Порядку, заява про призначення пенсії
подається до органу, який згідно із законодавством
призначає пенсію, заявником
безпосередньо та за місцем проживання. Тому ОСОБА_1з заявою про призначення
пенсії на пільгових умовах повинен був особисто звернутися до органу ПФУ та до
управління ПФУ за місцем, де він
відбував покарання.

В судовому
засіданні була опитана у якості свідка з боку позивача, ОСОБА_3,
яка вказала, що після отримання
від позивача ОСОБА_1 довіреності на
оформлення пенсії 17.07.2002
року, звернулася до
відповідача, але

документи
у неї не прийняли, оскільки не було
довідки про термін ув'язнення ОСОБА_1.

З цією
метою, ОСОБА_1., направив їй довідку від 30.07.2002 року, підписану начальником Мічурінської ВК-57.

При
повторному зверненні до відповідача, їй
знов таки було відмовлено, із мотивів
відсутності паспорта нового зразка (у ОСОБА_1 був паспорт СРСР, який був дійсний до 31.12.2002 року).

Переоформивши
паспорт, із пояснень ОСОБА_3 вона у
трете звернулася до ПФУ у м.
Добропілля, але вони відмовилися
прийняти документи, мотивуючи, це тим,
що позивач повинен особисто звернутися до управління ПФУ у м. Добропілля із документами та заявою.

Від
посадових осіб ПФУ м. Добропілля ОСОБА_3. отримала листа
від 03.06.2003 року, у якому було
зазначено, що згідно ст. 51
Виправно-трудового кодексу України,
особи, які відбувають покарання у
місцях позбавлення волі право на призначення,
перерахунок або відновлення пенсії не мають. Це право у них виникне
після звільнення.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги слід залишити без
задоволення, з наступних підстав.

Конституцією
України, статтею 46 гарантовано право
громадян на соціальний захи ст.

Це право
гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і
організацій та складається із Законів України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», «Про пенсійне
забезпечення» та інших нормативно-правових актів.

Як
встановлено у судовому засіданні, з
копії трудової книжки (а.с. 6-15) і
сторонами це не заперечується,
ОСОБА_1дійсно відпрацював понад 15 років у вугільній галузі і здобув
прав на пільгову пенсію за списком №1 виробництв та професій, зайнятість на яких дає право на пенсію за
віком на пільгових умовах, згідно
Постанови КМУ.

Це право у
позивача виникло 15 липня 2002 року при досягненні ним 50 років.

27.02.2002
року вироком Добропільського суду Донецької області ОСОБА_1був засуджений на 5
років позбавлення волі, на час досягнення
50 років (15 липня 2002 року) він знаходився у місцях позбавлення волі
(а.с. 17).

В
матеріалах справи є лист Управління ПФУ в м.
Добропілля за №03/1746 від 03.06.2003 року, згідно якого ОСОБА_1 було надане
роз'яснення, що згідно статті 51 Виправно-трудового
кодексу України, особи, які відбувають покарання у місцях позбавлення
волі право на призначення, перерахунок
або відновлення пенсії не мають. Це право у них виникне після звільнення.(а.с.
19) Стаття 51 Виправно-трудового кодексу України, встановлювала, що «Особи,
які втратили працездатність під час відбування покарання, після звільнення їх від покарання мають право
на пенсію і на компенсування шкоди у випадках і в порядку, встановлених законодавством України».

Суд
вважає роз'яснення Управління ПФУ в м.
Добропілля надані ОСОБА_1,
відповідно до статті 51 Виправно-трудового кодексу України
обгрунтованими, так як пенсійний вік на
пільгових умовах ОСОБА_1 настав у період відбування покарання у місцях
позбавлення волі. Тобто, його непрацездатність
настала у період відбування покарання,
так як 15 липня 2002 року йому виповнилося 50 років і згідно трудової
книжці він здобув право на пільгову пенсію,
однак на цей час відбував покарання у виді позбавлення волі.

У
відшкодуванні моральної шкоди, суд
вважає, слід відмовити, так як її стягнення не передбачено діючим
пенсійним законодавством.

Оскільки
позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог сплачений судовий збір, судові витрати по справі не відшкодовуються.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 86,
94, 159, 161,
163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля Донецької області «про
зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля Донецької області усунути
порушення та провести перерахунок пенсії з липня 2002 року по березень 2005
року, з подальшою виплатою перерахованих
сум, а також щодо стягнення моральної
шкоди у сумі 5000, 00 гривень» - відмовити.

постанова
може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через
Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення постанови та
наступної подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було
подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
встановлений строк,

постанова
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги

постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.