Справа № К-4-2922/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2008-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

Головуючого, судді - Смоковича
М. І.,

Суддів - Весельської
Т.Ф.,

Горбатюка С.А.,

Мироненка
О. В.,

Чумаченко Т. А.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за заявою Прокурора
міста Сімферополя про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради від 28 листопада 2003 року за № 1901 “Про розгляд
житлових питань”,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Прокурора
міста Сімферополя на рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
26 квітня 2004 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2004 року Прокурор міста Сімферополя, у порядку провадження у
справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, звернувся до суду з
заявою, у якій просив визнати незаконним та скасувати пункт 11 рішення
виконавчого комітету Сімферопольської міської ради від 28 листопада 2003 року
за № 1901 “Про розгляд житлових питань”, посилаючись на те, що вказаним
рішенням незаконно відмовлено у реєстрації Статуту об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку “Мрія”.

Вказував, що 9 грудня 2003 року вніс протест на зазначене рішення, проте, у
встановлений законом строк виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради
він не розглянутий.

Рішенням Залізничного районного суду
міста Сімферополя від 2 березня 2004 року заяву задоволено.

Рішенням Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 26 квітня 2004 року рішення Залізничного
районного суду міста Сімферополя від 2 березня 2004 року скасовано та
відмовлено у задоволенні заяви.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Прокурор міста Сімферополя
звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду України, який у порядку,
визначеному пунктом 10 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу
адміністративного судочинства України, передав її Вищому адміністративному суду
України для вирішення.

У поданій скарзі, з посиланням на
порушення норм матеріального та
процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної
інстанції і залишення у силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

Справа розглянута судами попередніх інстанцій до набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства України, а тому суд касаційної інстанції
перевіряє додержання норм матеріального і процесуального права, що діяли на час
розгляду справи.

Відповідно до статті 35 Закону України “Про прокуратуру” обсяг і межі повноважень
прокурора, який бере участь у судовому процесі, визначаються цим Законом та
процесуальним законодавством України.

Статтею 36-1 цього Закону встановлено, що представництво прокуратурою
інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від
імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді
інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів громадянина є його неспроможність через
фізичний чи матеріальний стан, похилий вік або з інших поважних причин
самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати
процесуальні повноваження, а інтересів держави - наявність порушень або загрози
порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у
відносинах між ними або з державою.

Окрім цього, статтею 24815 Цивільного процесуального кодексу
України у редакції 1963 року (Глава 31-В “Заява прокурора про визнання
незаконними правового акта органу, рішення чи дії службової особи”)
встановлено, що прокурор може звернутися до суду із заявою про визнання
незаконними правового акта органу, рішення чи дії службового органу (крім акта,
перевірку законності якого віднесено до компетенції Конституційного Суду
України), незалежно від того, на фізичних чи юридичних осіб поширювалася дія
зазначених акта, рішення або діяння.

Предметом такого звернення може бути будь-який правовий акт як
нормативного, так і ненормативного характеру. Під правовим актом у цих випадках
слід розуміти письмовий документ від імені органу, наділеного певними
повноваженнями, зміст якого може вплинути на права й обов'язки певного або
невизначеного кола осіб.

Втім, частиною 4 статті 24515 цього Кодексу передбачено, що
суддя відмовляє у прийнятті заяви прокурора, якщо вона має бути розглянута у
порядку позовного провадження.

Рішенням від 28 листопада 2003 року за № 1901 виконавчий комітет
Сімферопольської міської ради відмовив у реєстрації Статуту об'єднання
співвласників багатоквартирного будинку “Мрія”, з посиланням на те, що будинок
№ 13 по вулиці Некрасова у місті Сімферополі не належить до багатоквартирних
житлових будинків, а також на відсутність згоди Сімферопольської міської ради в
особі КП “Житлово-експлуатаційне об'єднання Центрального району міста
Сімферополя” як власника нежитлових його приміщень, на створення такого
об'єднання (а. с. 4).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду у порядку Глави 31-В ЦПК України 1963 року, Прокурор
міста Сімферополя у своїй заяві вказав, що оскаржуване рішення прийнято
виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради з порушенням Конституції
України та Законів України “Про приватизацію державного житлового фонду” і “Про
об'єднання співвласників багатоквартирних будинків”, а також зазначив, що
суб'єкт оскарження не виконав рішення Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 28 жовтня 2003 року.

З наявного ж в матеріалах справи рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 28 жовтня 2003 року вбачається, що громадяни
ОСОБА_1.,ОСОБА_2,ОСОБА_3раніше вже виносили на розгляд суду питання
правомірності відмови виконавчого комітету Сімферопольської міської ради щодо
реєстрації Статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку “Мрія” -
вказаним рішенням таку відмову визнано неправомірною та зобов'язано
зареєструвати Статут (а. с. 38).

Проаналізувавши наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку про безпідставність звернення Прокурора міста Сімферополя
до суду з даною заявою у порядку статті 24815 ЦПК України 1963 року. Порушені ж у його
заяві питання підлягають вирішенню у порядку позовного провадження і за умови
звернення осіб, інтересів яких вони стосуються, за їх захистом.

За таких обставин, суддя суду першої інстанції повинен був відмовити
Прокурору міста Сімферополя у прийнятті заяви.

Втім, цього зроблено не було.

Апеляційний же суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи
Прокурору міста Сімферополя у задоволенні його заяви, виходив з того, що
останній не надав доказів в її обґрунтування та матеріалів, що слугували
підставою для внесення ним протесту та підтверджують незаконність
опротестовуваного ним рішення. При цьому допущене судом першої інстанції
порушення норм процесуального права залишилось поза його увагою.

Оскільки зазначене порушення не було усунено апеляційним судом, то прийняті
судами рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Прокурора міста Сімферополя задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя від 2 березня 2004 року та Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 26 квітня 2004 року скасувати, а провадження у
справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий, суддя М.
І. Смокович

Судді Т.
Ф. Весельська

С.
А. Горбатюк

О.
В. Мироненко

Т.
А. Чумаченко