Справа № 22-а-7654/2008
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
в суді 1-ї інст. Костюк С.В. Рядок
статзвіту № 69
суд Волинської області, № 02/114-92А Справа №
22-а-7654/08 Доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
липня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Заверухи О.Б.,

суддів: Олендера І.Я., Шавеля Р.М.,

при секретарі Ступницькій Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги приватного
підприємця ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТТІМ» на
постанову господарського суду Волинської області від 18 лютого 2008 року в
справі за адміністративним позовом Камінь-Каширської міжрайонної державної
податкової інспекції до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТТІМ»,
приватного підприємця ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, -

в с т а н о в и л а :

Камінь-Каширська міжрайонна
державна податкова інспекція звернулася в суд з адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТТІМ», приватного підприємця ОСОБА_1
про визнання угоди недійсною.

В обґрунтування позову зазначала, що 18.09.2007 року відповідно до акту виїзної позапланової перевірки
дотримання вимог законодавства з питань
бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень місяць 2007 року N 9823-333354928 від 18.09.2007 року було встановлено господарські взаємозв'язки ТзОВ
„СІТТІМ" з Приватним підприємцем ОСОБА_1, згідно з якими між даними
господарюючими суб'єктами був укладений
письмовий договір про надання маркетингових послуг. Так, в періоді, що
перевірявся, ТзОВ „СІТТІМ" заключило договір №1/05 від 23.05.2007
року щодо надання маркетингових послуг з питань зовнішньоекономічної діяльності з пов"язаною особою - приватним
підприємцем ОСОБА_1, який одночасно
являється директором ТзОВ
„СІТТІМ". На виконання
вищенаведеного договору приватним підприємцем ОСОБА_1 для ТзОВ "СІТТІМ" надано лише акт
виконаних робіт від 25.05.2007 року,
накладну від 25.05.07 року N 105, податкову накладну від 25.05.2007 року N 105 та включено її до Реєстру податкових
накладних за травень місяць 2007 року. Відповідно до платіжного доручення № 25 від
25.05.2007 року ТзОВ „СІТТІМ"
перерахувало приватному підприємцю ОСОБА_1 за надані маркетингові
послуги кошти в сумі 60000 грн. На підставі
аналізу норм чинного законодавства вважає, що спірний договір щодо надання маркетингових послуг укладений
з порушенням вимог цивільного та господарського законодавства в частині
порушення вимог щодо представництва сторін в момент укладення та
виконання договору, а отже існують підстави для визнання його недійсним з метою забезпечення захисту державних
інтересів. Відповідно до статті 207
ГК України господарське зобов'язання,
що не відповідає вимогам закону і укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Враховуючи наведене, вважає, що оспорюваний
договір суперечить ст. 203, п.1 ст. 215, ч.2 ст. 237, п.3 ст. 238 ЦК України,
п. 3, 4 ст. 295 ГК України, а тому просить визнати його недійсним на підставі
ст. 207 ГК України з застосуванням наслідків, передбачених ст. 208 ГК України.

Постановою господарського суду
Волинської області від 18.02.2008 року позов задоволено частково. Визнано недійсною угоду про надання
маркетингових послуг від 23.05.2007 року № 1/05 між ТзОВ «СІТТІМ» та ПП ОСОБА_1
на суму 60000 грн., в решті позову відмовлено.

Зазначена постанова мотивована тим, що накладна, податкова накладна, акт
виконаних робіт та платіжне доручення на
оплату послуг по договору від 23.05.2007р. оформлені одним числом - 25.05.2007р., що ставить під сумнів проведення даної
господарської операції, а тому суд першої інстанції вважає, що зазначені документи оформлені лише для
придання видимості даній господарській операції про надання
маркетингових послуг з метою повернення з бюджетного відшкодування по ПДВ товариством «СІТТІМ» в сумі 10000 грн.
Крім цього, пункт 3 ст. 238 ЦК України передбачає, що представник не
може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах
або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком
комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Договір
про надання маркетингових послуг від 23.05.2007р. № 1/05 договір зі сторони
Виконавця та Замовника та акт виконаних робіт по ньому підписаний однією і тією
ж особою ОСОБА_1, що суперечить статті 238 ЦК України. Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції
вважає вимогу позивача про визнання угоди недійсною правомірною, такою, що підлягає до задоволення. В
той же час, оскільки суд дійшов
висновку про безтоварність угоди про надання маркетингових послуг, у задоволенні вимоги позивача про
застосування наслідків визнання угоди недійсною, передбачених ст. 208
Господарського кодексу України, було відмовлено.

Не погоджуючись з цією
постановою, Приватний Підприємець ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою
відповідальністю «СІТТІМ» подали апеляційні скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду в яких просять скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційні
скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції неповністю з»ясував обставини,
що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального
права. Так, 23.05.07 року між ПП
та ТзОВ «СІТТІМ» було укладено договір №1/05, згідно якого ТОВ «СІТТІМ» доручало приватному
підприємцю ОСОБА_1 надати послуги з проведення маркетингових досліджень з питань зовнішньоекономічної діяльності
за напрямками, що цікавлять Замовника. Вартість маркетингових послуг за Договором визначалась у
сумі 60000 грн. в т.ч. ПДВ
та знайшла своє відображення в акті виконаних робіт від 25.05.07. Згідно договору №1/05 та акту виконаних робіт, Виконавець
надав Замовнику маркетингові послуги у сфері
зовнішньоекономічної діяльності. Отже,
договір №1/05 від 23.05.05 та акт виконаних робіт, які є первинними
документами, свідчать про факт надання послуг, а також, те, що
маркетингові послуги використовувались в господарській діяльності ТОВ «СІТТІМ», що підтверджується укладенням
зовнішньоекономічних договорів з нерезидентами
України.

Сторони в судове засідання не
з»явилися, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені
належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріалами виїзної планової перевірки
ТзОВ «СІТТІМ» з питань достовірності нарахування
суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у
банку за червень 2007 року встановлено, що даним товариством було укладено
23.05.2007р. договір за №1/05 з приватним
підприємцем ОСОБА_1 про надання маркетингових послуг з питань
зовнішньоекономічної діяльності з
ПП ОСОБА_1 (а.с. 11-23).

Відповідно до п.1 договору товариство доручало ПП ОСОБА_1
надати послуги з проведення маркетингових
досліджень з питань зовнішньоекономічної діяльності за напрямками, які
цікавлять замовника (а.с. 35-36).

На виконання договору
представлено: акт виконаних робіт від 25.05.2007р., накладну та податкову накладну від 25.05.2007р. за № 1/05, яку
було включено до реєстру податкових накладних за травень місяць 2007
року. 25.05.2007р. платіжним дорученням
товариство перерахувало ПП ОСОБА_1 за надані маркетингові послуги 60000 грн. 20.07.2007р. товариством подано до МДПІ заява про повернення
відшкодування з бюджету ПДВ по даній господарській операції в сумі 10000
грн. з відповідним розрахунком (а.с. 24-34, 37-38 ).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено
договором. Частина 1 статті 903 ЦК України вказує на те, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається,
що ТзОВ „СІТТІМ" заключило
договір №1/05 від 23.05.2007 року щодо надання
маркетингових послуг з питань зовнішньоекономічної
діяльності з приватним підприємцем ОСОБА_1
(а.с. 35-36).

На
виконання вказаного договору приватним підприємцем ОСОБА_1 для ТзОВ "СІТТІМ" надано акт виконаних
робіт від 25.05.2007 року, накладну
від 25.05.07 року N 105, податкову накладну від 25.05.2007 року N 105 та включено її до Реєстру податкових
накладних за травень місяць 2007 року (а.с. 31-34, 37-38).

Відповідно до платіжного доручення №
25 від 25.05.2007 року ТзОВ „СІТТІМ"
перерахувало приватному підприємцю ОСОБА_1 за надані маркетингові послуги кошти також в сумі 60000 грн. (а.с. 30).

З врахуванням наведеного, колегія суддів
вважає, що вказане свідчить
про те, що договір №1/05 від 23.05.2007 року щодо надання маркетингових послуг з
питань зовнішньоекономічної діяльності,
укладений ТзОВ «СІТТІМ» з приватним підприємцем ОСОБА_1 є правомірним, факт
надання послуг, їх оплата та
виконання умов договору підтверджена належними доказами, а відтак, вважати його
недійсним з підстав, вказаних позивачем та судом першої інстанції, колегія
суддів не вбачає.

Посилання позивача на порушення ч. 3 ст.
238 ЦК України при укладенні договору колегія суддів вважає необґрунтованими,
оскільки вказана норма стосується представника особи, від імені якої
представник укладає правочин.

У відповідності до ч.1 ст. 92 ЦК
України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх
через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Статтею 97 ЦК України визначено, що управління товариством здійснюють його
органи, якими є загальні збори його учасників та виконавчий орган, якщо інше не
встановлено законом. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що при
укладенні договору між ТОВ «СІТТІМ» та підприємцем
ОСОБА_1, останній діяв як директор товариства, не від свого імені і не у своїх інтересах, а від імені та в інтересах
Товариства, а відтак, підстав вважати укладення договору з порушенням вимог ст.
238 ЦК України немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про неповне зясування судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому, апеляційні скарги слід задовольнити, а
оскаржуване судове рішення скасувати.

Керуючись ст.ст. 160,
195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги приватного
підприємця ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТТІМ»-
задовольнити.

Постанову господарського суду
Волинської області від 18 лютого 2008 року в справі за адміністративним позовом
Камінь-Каширської міжрайонної державної податкової інспекції до Товариства з
обмеженою відповідальністю «СІТТІМ», приватного підприємця ОСОБА_1 про визнання
угоди недійсною скасувати та прийняти нову якою у задоволенні адміністративного
позову Камінь-Каширської міжрайонної державної податкової інспекції до
Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТТІМ», приватного підприємця ОСОБА_1
про визнання угоди недійсною відмовити.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця з дня
набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий: О.Б.
Заверуха

Судді: І.Я.
Олендер

Р.М.
Шавель