Справа № 22-а-6965/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 липня 2008 року справа № 22-а-6965/08
приміщення суду за адресою: м.Донецьк, бульвар Шевченко, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Білак С.В.

суддів при секретарі

Сухарьок М.Г., Гаврищук Т.Г. Безруковій
В.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Стаханівського міської ради Луганської області

на постанову

Стаханівського міського суду Луганської
області

від

15 травня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-456/08 /суддя Люклянчук В.Ф./

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Стаханівського міської ради Луганської області

про

стягнення недоотриманої щорічної допомоги

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1
звернулася до Стаханівського міського суду Луганської
області з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Стаханівського міської ради Луганської області про стягнення недооотриманої щорічної допомоги.

Постановою Стаханівського міського суду
Луганської області від 15.05.2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Стаханівського міської ради Луганської області про стягнення недоотриманої щорічної допомоги -
задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Управління праці та
соціального захисту населення Стаханівського міської ради Луганської області
щодо не донарахуванню та невиплаті у
2004р. і 2007р. щорічної допомоги, передбаченої ч.5 ст.14 Закону України «Про
статус ветерана війни, гарантії їх соціального захисту» ОСОБА_1 Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення
Стаханівського міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 за рахунок
коштів Державного бюджету України недоплачену щорічну допомогу. Передбачену ч.5 ст.14 Закону
України «Про статус ветерана війни, гарантії їх соціального захисту» за 2004 рік в сумі 854, 03 грн. та за 2007
рік у розмірі 1 175 грн. 18 коп.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач є учасником війни і має право на отримання одноразової грошової
допомоги в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком.

Позивачеві в 2004 році недовиплачено щорічної
грошової допомоги 854.03 грн., у 2007
році - 1 175.18 грн. всього на загальну суму 2029 грн. 21 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права,
судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст.14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В апеляційній
скарзі зазначає, що відповідно до ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
щорічно, до 5 травня учасникам війни передбачена виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 3 мінімальних пенсій за
віком. Згідно із ст.17 вищезазначеного закону фінансування витрат, пов”язаних
із реалізацією закону, здійснюється за рахунок державного та місцевого
бюджетів. Дана допомога сплачується за рахунок коштів державного бюджету. Ст.95
Конституції України зазначає, що тільки законом про Державний бюджет України
регулюються будь-які витрати держави. Здійснити виплати у розмірах, визначених
ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» Управління праці та соціального захисту
населення не має права, так як являється головним розпорядником бюджетних
коштів та в своїй роботі керується Бюджетним кодексом України. Відповідно до
ст. 51 БКУ управління праці бере на себе бюджетні зобов”язання та здійснює
витрати у межах, встановлених кошторисом Кошторис складений з урахуванням осіб,
які мають право на пільгу, та встановленого законом про Державний бюджет
України розмір допомоги.

Сторони до
судового засідання не з»явилися,
відповідач просив розглянути апеляційну скаргу без його участі, сторони про час і місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання осіб, які були
належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів апеляційну скаргу
обґрунтованою частково, а судове рішення таким, що підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення
повинно бути законним та обґрунтованим.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є учасником війни, і у відповідності до ч.5 ст. 14 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має
право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 3
мінімальних пенсій за віком (а.с.5).

Згідно
довідки відповідача, позивачу було сплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня, у
2007 році - 55
грн. (а.с.7).

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону,
чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

КАС України набув чинності з 01.09.2005 року.
Позивач звернувся з теперішнім позовом до суду 11.03.2008року, тобто більш ніж
через два роки після набрання чинності процесуальним Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач щорічно
отримував грошову допомогу до 9 травня, яка йому виплачували до 5 травня
поточного року, тобто з виплачених сум він повинен був дізнатися, що, на його
думку, його право на отримання цих сум в більшому розмірі, порушено.

Далі, юридична необізнаність позивача не може
бути визнана поважною причиною для поновлення йому строку звернення до суду.

Закони та інші нормативно-правові акти є
доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини
про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої
людини.

Більш того, ч.4 ст. 17-1 Закону № 3551
передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня,
мають право звернутися за нею та
отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата
допомоги.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачем
пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення
грошової допомоги за 2004 рік і поважних причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін, а відповідач в даному випадку на цьому наполягає. Тому пропуск такого
строку є підставою для відмови в позові за 2004 рік.

Згідно Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік» розмір прожиткового мінімуму та
відповідно розмір мінімальної
пенсії за віком з 01.04.2007 р. встановлено в розмірі 410,06 грн.

За 2007 рік позивач отримав від управління 55
грн., хоча має право на отримання за 2007
рік вказаної допомоги у розмірі 1230 грн. 18 коп. Виплата позивачеві
проведена вчасно, принаймні спору з цього приводу між сторонами не заявлено.

Відтак, недоотримана сума
складає 1175 грн.18 коп., яка підлягає стягненню з відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", законодавство України про
статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та
інших актів законодавства України; права та пільги
для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути
скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади,
які обмежують права і пільги ветеранів, передбачені цим законом, є недійсними.

Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якою встановлювався
розмір щорічної разової допомоги до 5 травня у розмірах менших, ніж
передбачено Законом визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Стаття 8 Конституції
України передбачає, що Конституція має найвищу юридичну силу, закони і інші нормативні акти повинні їй відповідати. Відповідно до
Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; дотримання державою і її органами встановлених
законом особистих, майнових прав гарантується Конституцією.

Відповідно до ч.1 ст. 8,
ч.2,3,4 ст. 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом верховенства
права, застосовує Конституцію, закони України, інші
нормативно-правові акти; у разі невідповідності акту суд застосовує правовий
акт, що має вищу юридичну силу.

Посилання відповідача на
необхідність застосування Закону „Про Державний бюджет на 2007 рік" та на
вищу юридичну силу даного Закону над Законом, який надав позивачеві певне
майнове право, є безпідставним, таким, що суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України
передбачає, що конституційні права та свободи гарантуються законом і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на
ту обставину, що виплата вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2007
рік, є також безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі
підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової
допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у
передбаченому законом розмірі.

В даному випадку є
суперечність стосовно визначеності розміру даної грошової допомоги в двох
різних законах. Враховуючи
рішення Конституційного суду, наведене вище, а також приймаючи до уваги вимоги Конституції України щодо
верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту вже
встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який
встановив конкретне право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в
тому числі і законом „Про державний бюджет".

Посилання відповідача на ту обставину, що
Законом „Про Державний бюджет на 2007 рік" було зупинено дію ч.5 ст. 14
Закону „Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту" в
частині визначення розміру допомоги до дня перемоги, також суперечить закону, з
наведених вище підстав.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права в
частині задоволення позову за 2004 рік, що призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає
скасуванню. В іншій частині, тобто стягнення недоотриманої частини допомоги за
2007 рік судове рішення слід залишити без змін.

В решті постанова місцевого суду сторонами не
оскаржена, апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ст. 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області -
задовольнити частково.

Скасувати постанову Стахановського міського
суду Луганської області від 15 травня 2008 року у справі № 2-а-456/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області про стягнення недоотриманої щорічної допомоги в
частині задоволення позову за 2004 рік в сумі 854 гривень 03 копійок.

Відмовити ОСОБА_1 у
задоволені позовних вимог до Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області про
стягнення недоотриманої щорічної допомоги за 2004 рік в сумі 854 гривень
03 копійки.

В
решті постанову Стахановського міського суду Луганської області від 15 травня
2008 року у справі № 2-а-456/08, в тому числі про стягнення
з Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 недоотриманої разової грошової допомоги до 5 травня
за 2007 рік у сумі 1175 гривень 18 копійок -
залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови
проголошена 4 липня 2008 року, в повному обсязі складена 9 липня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя С.В.Білак

Судді
М.Г.Сухарьок

Т.Г.Гаврищук