Справа № 22-а-2127/2008
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2008-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2008 року м.Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого - судді Шавеля Р.М.,

суддів Пліша
М.А. та Заверухи О.Б.,

при секретарі - Романишин О.Р.,

з участю осіб, які взяли участь у справі:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 26.09.2007р. у справі за
позовом ОСОБА_1 до Президента України, третя особа Міністерство оборони
України, про визнання незаконною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та
зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а:

13.12.2006р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом,
у якому просить визнати незаконною бездіяльність суб'єкта владних повноважень -
Президента України щодо усунення від розгляду його скарги від 10.11.2006р. про
порушення права на соціальний захист зі сторони Держави, шляхом перенаправлення
її для розгляду повноважному суб'єкту - Міністерству оборони України;
зобов'язати Президента України прийняти до розгляду його скаргу від
10.11.2006р. про порушення права на соціальний захист зі сторони Держави та
розглянути її згідно з обсягом прав та обов'язків, передбачених Конституцією
України (а.с.2).

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 26.09.2007р. у
задоволенні заявленого позову відмовлено за безпідставністю (а.с.38-39).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив
позивач ОСОБА_1, який покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задоволити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд при вирішенні спору
не врахував того, що в Секретаріаті Президента України самостійним структурним
підрозділом є Служба забезпечення зв'язків з Конституційним Судом України,
основним завданням якої є забезпечення здійснення Президентом України його
повноважень як глави держави щодо звернення до Конституційного Суду України; у
своїй скарзі апелянт просив звернутися Президента України як належного суб'єкта
на конституційне подання до Конституційного Суду України з конституційним
поданням на предмет конституційності ст.2 Закону України “Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів”; при розгляді його скарги замість спеціальних норм
матеріального права, які регламентують механізм конституційного подання до
Конституційного Суду України помилково застосовані загальні норми матеріального
права, які регулюють загальний порядок розгляду звернень громадян в Секретаріат
Президента України.

Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про правомірність
направлення відповідачем його скарги від 10.11.2006р. для розгляду у
Міністерство оборони України, оскільки останнє є центральним органом виконавчої
влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні
Сили України, та не відноситься до суб'єктів права на конституційне подання з
питань прийняття рішень Конституційним Судом України (а.с.46-48).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача на підтримання поданої апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає
до задоволення, з наступних підстав.

Як
встановлено судом першої інстанції, 10.11.2006р. позивач направив Президенту
України скаргу, в якій просив звернутися до Конституційного Суду України з
конституційним поданням в порядку ст.ст.39, 40 Закону України «Про
Конституційний Суд України» на предмет відповідності Конституції України положень
ст.2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» (а.с.3,
4).

17.11.2006р.
вказане звернення Секретаріатом Президента України було направлено на розгляд у
Міністерство оборони України, про що супровідним листом було проінформовано
позивача (а.с.5).

Відмовляючи
у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що звернення
позивача, адресоване Президенту України, правомірно було скеровано
Секретаріатом Президента України Міністерству оборони України, оскільки подана
скарга за своїм змістом стосується соціального захисту військовослужбовців.
Міністерство оборони згідно пп.7 п.4 Положення про Міністерство оборони
України, затв. постановою КМ України № 1080 від 03.08.2006р., приймає участь у
формуванні і реалізації державної політики, спрямованої на розв'язання
соціальних проблем військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби
в запас або відставку.

При
цьому колегія суддів також враховує, що Конституцією України, яка визначає
виключені повноваження Президента України, не передбачені повноваження
Президента України стосовно розгляду скарг щодо порушення права на соціальний
захист військовослужбовця зі сторони Держави.

Відповідно
до ст.40 Закону України «Про Конституційний Суд України» звернення до Конституційного
Суду України з конституційним поданням є правом Президента України. Обставини,
які викладені у скарзі, не є підставою для звернення Президента України до
Конституційного Суду України.

Згідно
з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом
28 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України створює для
здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і
служби.

Згідно
з Указом Президента України № 144 від 14.10.2005р. «Про створення Секретаріату
Президента України» створено Секретаріат Президента України як допоміжний орган
щодо здійснення Президентом України своїх повноважень.

Підпунктом
19 п.4 Положення про Секретаріат Президента України, затв. Указом Президента
України № 1548 від 04.11.2005р. «Питання Секретаріату Президента України»
визначено повноваження Секретаріату організовувати розгляд звернень громадян,
які звертаються до Президента України.

Відповідно
до ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в
одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно від форми власності, об'єднаннями громадян
або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін
не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

З
врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що скарга
позивача правомірно була направлена за належністю до Міністерства оборони
України Службою з питань звернень громадян Секретаріату Президента України в
межах її компетенції у зв'язку з тим, що питання, викладені у скарзі не входять
до повноважень Президента України, про що було повідомлено заявника.

Покликання
апелянта на те, що суд першої інстанції мав застосувати до спірних правовідносин
Положення про Службу забезпечення зв'язків з Конституційним Судом України
Секретаріату Президента України, затв. розпорядженням Глави Секретаріату
Президента України № 129 від 26.10.2006р., є необґрунтованими, оскільки
зазначене положення не регулює спірні правовідносини, а визначає повноваження
структурного підрозділу Секретаріату Президента України щодо виконання доручень
керівництва Секретаріату Президента України.

Таким
чином, відповідач, направляючи звернення позивача до Міністерства оборони України,
діяв в межах чинного законодавства, через що заявлений позов задоволенню не
підлягає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає
і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254
КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду
м.Львова від 26.09.2007р. залишити без задоволення, а згадану постанову суду -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного
місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Шавель
Р.М.

Судді: Пліш
М.А.

Заверуха О.Б.