Справа № К-2394/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 року м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

Головуючого, судді -
Панченка
О. Н.,

Суддів - Смоковича
М.І.,

Весельської Т.Ф.,

Мироненка
О.В.,

Чумаченко
Т.А.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі міста
Запоріжжя про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11
лютого 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня
2005 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2004 року ОСОБА_1 пред'явив до Управління Пенсійного фонду України
у Комунарському районі міста Запоріжжя позов про стягнення недоотриманої ним
суми пенсійного забезпечення, посилаючись на те, що відповідно до Закону
України “Про пенсійне забезпечення” йому, як інваліду першої групи, належить до
виплати надбавка на догляд у розмірі 50 відсотків мінімального розміру пенсії
за віком, що становить 46 гривень 24 копійки.

Втім, відповідач незаконно зменшив розмір такої виплати, внаслідок чого він
отримує її у розмірі 9 гривень 96 копійок.

Просив стягнути недоотриману ним суму надбавки на догляд за вісім місяців
2004 року у сумі 290 гривень 24 копійки.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 лютого 2005
року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26
квітня 2005 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного
Суду України, який передав її у порядку, визначеному пунктом 10 “Прикінцеві та
перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, для
вирішення до Вищого адміністративного суду України.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального права,
позивач ставить питання про їх скасування і задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

Справа розглянута судами попередніх інстанцій до набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства України, а тому суд касаційної інстанції
перевіряє додержання норм матеріального і процесуального права, що діяли на час
розгляду справи.

Рішення суду першої інстанції, з обґрунтованістю якого погодився
апеляційний суд, про відмову у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що
Управління Пенсійного фонду у Комунарському районі міста Запоріжжя при
розрахунку надбавки на догляд ОСОБА_1 правильно керувалося положеннями
постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 “Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету”,
відповідно до яких розрахунок такої надбавки провадиться, виходячи з розміру 19
гривень 91 копійка.

Втім, зазначений висновок судів не відповідає вимогам закону, з огляду на
наступне.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 своєї постанови від
1 листопада 1996 року № 9 “Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя”, судам при розгляді справи необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента
України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету
Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів
місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази
керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який
підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний
застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Статтею 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, встановлено, що
мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі 20 відсотків
середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України,
за попередній рік, яка визначається спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі статистики.

За повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області (а. с. 15) середня заробітна плата працівників, зайнятих у
галузях економіки України за 2003 рік складає 462 гривні 33 копійки, а
мінімальна пенсія, відповідно, - 92 гривні 47 копійок.

Позивач є інвалідом першої групи з дитинства і відповідно до статті 33 та
пункту "б" статті 94 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №
1788-ХІІ від 5 листопада 1991
року має право на надбавку до пенсії на догляд за ним у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за
віком, що становить 46 гривень 24 копійки.

Отже, судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми
матеріального права. Втім, за відсутності у матеріалах справи необхідних даних
щодо фактичного отримання позивачем суми допомоги на догляд, суд касаційної
інстанції позбавлений можливості ухвалити нове рішення. За таких обставин,
колегія суддів вважає за необхідне скасувати усі прийняті у справі судові
рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв'язку
з чим касаційна скарга задовольняється частково.

Керуючись статтями 223, 229, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 лютого 2005 року та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 26 квітня 2005 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий, суддя М.
І. Смокович

Судді Т.
Ф. Весельська

С. А. Горбатюк

О. В. Мироненко

Т. А. Чумаченко