Справа № 22-а-3047/2008
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2008-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-3047/08
Головуючий у І інстанції - Грабик
Суддя-доповідач Бистрик Г.М.
Колегія суддів Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Бистрик Г.М.,
суддів Усенка В.Г.,
при секретарі Шевчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою відповідача управління праці та соціального захисту населення у
Ленінському районі м. Вінниці №1 (Центр) на постанову Ленінського районного
суду м. Вінниці від 11.06.2007 року у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в Ленінському
районі м. Вінниці №1 (Центр) про стягнення суми недоплаченої щорічної разової
У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління праці
та соціального захисту населення Ленінської районної ради м. Вінниці в якому
просить суд визнати бездіяльність відповідача по недоплаті грошової допомоги
протиправною та стягнути з відповідача на її користь суму недоплаченої разової
щорічної допомоги як учаснику війни за 2004 - 2006 роки в розмір 2250,35 грн.
Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 червня 2007 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов'язано управління праці та соціального
захисту населення у Ленінському районі м. Вінниці №1 (Центр) нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 разову щорічну грошову допомогу до 5 травня, передбачену ст.
14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
за 2006 рік в розмірі 1027 грн.
Не погоджуючись з зазначеною
постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права
та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що вимоги позивачки ОСОБА_1 про
стягнення недоплаченої суми щорічної разової допомоги за 2004 та 2005 роки не
підлягають задоволенню у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до
адміністративного суду та наявності клопотання представника відповідача про
застосування цього строку.

З таким висновком суду не можна погодитися.

Колегією суддів, встановлено, що позивачка ОСОБА_1, є учасником війни,
відповідно до посвідчення НОМЕР_1 і має право на пільги, встановлені
законодавством України для цієї категорії громадян.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_1 за 2004, 2005 роки,
разова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком
виплачувалася у розмірі, що не відповідає Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
та Законам України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та Закону України «Про Державний бюджету України» на
2004, 2005 роки, виплата разової грошової допомоги ОСОБА_1, має становити:

- за 2004
рік - 92,45 грн. х 3 = 277,35 грн.;

- за 2005 рік - 332,00 грн. х
3 = 996,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем разова щорічна грошова допомога в 2004 році
була виплачена в розмірі 50 грн., в 2005 році виплачено 50 грн., з посиланням
на Закон України «Про державний бюджет України» на відповідні роки.

За два роки недоплата позивачці ОСОБА_1 склала : (277,35 грн. - 50,00
грн.)+(996,00 грн. - 50,00 грн.) = 1173,35 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення
відповідної допомоги за 2006 рік не врахував, що дію зазначених норм Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині
визначення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги, зупинено на цей
рік згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 20.12.2005 року
«Про Державний бюджет України на 2006 рік».

При розрахунку суми разової щорічної допомоги за 2006 рік суд першої
інстанції повинен був керуватись положенням Закону України «Про державний
бюджет України на 2006 рік», а не положенням Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Законами України «Про Державний бюджет України» на 2004, 2005 роки зупинено
дію положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги ветеранам війни та встановлений інший розмір такої виплати,
виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету.

Обговорюючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин
Закону України «Про Державний бюджет України» за відповідні роки, колегія
суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Окрім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007
року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що відповідно
до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони
та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і
свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг
встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1
п.19).

Конституцією України, Україну
проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано,
що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження
і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини
є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття
22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян,
їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у
випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або
надзвичайного стану на певний строк).

Рядом Рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що окремі положення
Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг,
компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають Конституції України.

Встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою
статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про
Державний бюджет України, є вичерпним, а
тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг,
компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та не
може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного Закону України
конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись від прийняття
будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Встановлення Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні
роки, розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни,
виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії громадян,
визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту». Залишивши незмінним зміст права на отримання щорічної разової
грошової допомоги, Закони про Державний бюджет України на відповідні роки
звузили обсяг цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і
водночас фактично скасували конституційну гарантію забезпечення належних умов
існування ветеранів війни.

Висновок суду першої інстанції, що вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення
недоплаченої суми щорічної разової допомоги за 2004 та 2005 роки не підлягають
задоволенню у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до
адміністративного суду та наявності клопотання представника відповідача про
застосування цього строку, є помилковим з огляду на наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України, який передбачає річний строк для звернення до
адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів, набув чинності 01.09.2005 року, тобто після того, коли у
позивача виникло права на звернення до суду. А тому застосування до вимог про
стягнення суми недоплаченої щорічної разової грошової допомоги за 2004, 2005 роки
річного строку позовної давності фактично свідчитиме про застосування правила
зворотної дії у часі норми процесуального закону. Проте надання новим правилам
процесу зворотної дії порушує право позивачки на доступ до суду, передбачене
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою
Верховною Радою України 17.07.1997 року.

Зазначена позиція підтверджується Рішенням Європейського Суду з прав людини
у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції припустився помилки,
стверджуючи, що позивачкою пропущено передбачений КАС України річний строк для
звернення до суду з позовом про стягнення недоотриманих суми недоплаченої
щорічної разової грошової допомоги за 2004, 2005 роки.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що при ухваленні постанови,
суд першої інстанції не перевірив обставини справи наданими доказами,
застосував норми матеріального права, які не повинен був застосовувати, і не
застосував ті норми права, які необхідно застосовувати в конкретному випадку.

За таких обставин колегія суддів, вважає, що постанова Ленінського
районного суду м. Вінниці від 11.06.2007 року не ґрунтується на вимогах Закону.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому воно відповідно до вимог ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А
:

Апеляційну скаргу відповідача управління праці та соціального захисту
населення у Ленінському районні м. Вінниці №1 (Центр) - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.06.2007 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення в Ленінському районі м.
Вінниці №1 (Центр) на її користь недоплачену щорічну грошову допомогу за 2004,
2005 рік в розмірі - 1173,35 грн., в
решті позовних вимог відмовити

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця, шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:

Судді: