Справа № 7/28
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2008-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД міста КИЄВА
вул. Десятинна, 4/6
№
Окружним адміністративним судом
м. Києва у складі судді Арсірія Р.О.,
при секретарі Ісіковій О.Г., розглянувши позовну заяву та додані до неї
Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва
зобов'язання вчинити певні дії ,
Цінчик В.М. -представник за
довіреністю Ільїн Г.А. -представник за довіреністю
Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідача про зобов'язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач при нарахуванні позивачу пенсії повинен був виходити з грошового
забезпечення позивача станом на день його звільнення з урахуванням всіх складових частин грошового забезпечення,
в тому числі й надбавки за право на пенсію.
Розрахунок відповідачем пенсії
позивачу з урахуванням Закону України «Про державний бюджет України на 2006
рік»за останні 24 календарні місяці служби підряд перед звільненням та без
урахування щомісячної надбавки за право на пенсію є, на думку позивача,
порушенням його конституційних прав.
У зв'язку з цим позивач просить суд
зобов'язати відповідача зробити на підставі довідки Управління Служби безпеки
України у м. Києві № 251 від 24.09.2007 перерахунок раніше призначеної йому
пенсії (з моменту її призначення) відповідно до ст. 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших
осіб»з грошового забезпечення станом на день звільнення з урахуванням всіх
складових частин отримуваного позивачем перед звільненням грошового
забезпечення, в тому числі з урахуванням надбавки за право на пенсію.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27.12.2007 було відкрито провадження в адміністративній
справі та призначено попереднє судове засідання на 21.02.2008 об 11:30.
Відповідач надав суду заперечення
на позов, в якому зазначив про те, що позивач підпадає під категорію
військовослужбовців, на яких поширювалася ч.2 ст. 40 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»і тому при обчисленні пенсії позивачу не
були враховані деякі види грошового забезпечення на час звільнення. Відповідач
також вважає, що посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від
43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби та деяких інших осіб».
Враховуючи наведене, відповідач
просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
За результатами розгляду документів
і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний
адміністративний суд м. Києва, встановив:
Позивач є підполковником запасу.
Відповідно до довідки Фінансового
позивач звільнений в запас Служби безпеки України наказом Голови Служби безпеки
України від 08.11.2006 № 1722-ос за ст.67 п. «б»за станом здоров'я.
Згідно з наявною у справі копією
розрахунку пенсії по вислузі років загальний розмір пенсії позивача складає 1
Відповідно до Довідки Фінансового
відділу Управління Служби безпеки України у м. Києві від 24.09.2007 № 251,
виданої позивачу, зазначено, що на момент звільнення з військової служби його
грошове забезпечення в Управлінні Служби безпеки України у м. Києві станом на
01.12.2006 складало 2 797,50 грн.
У відповідях наданих позивачу
Управлінням Служби безпеки України у м. Києві від 07.02.2007 № 51/17/к-37 та
Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.10.2007 №
законодавства України під час нарахування позивачу пенсії не порушувалися.
Відповідно до ч.3 ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» передбачено, що пенсії особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення)
та премії в розмірах, установлених законодавством.
Позивач належить до тих суб'єктів,
які згідно зі ст.1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших осіб»мають право на пенсійне забезпечення
Обґрунтовуючи правомірність своїх
дій, відповідач посилається на те, що позивач був звільнений з військової
служби у 2006 році, а тому нарахування йому пенсії мало здійснюватись з
урахуванням вимог ст. 40 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік».
Відповідно до ст. 40 Закону України
«Про державний бюджет на 2006 рік»встановлено, що при звільненні у 2006 році
для обчислення пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", та членам їх сімей
до грошового забезпечення враховуються відповідні оклади за посадою, військовим
(спеціальним) званням, процентна надбавка за вислугу років у розмірах,
встановлених за останньою штатною посадою перед звільненням, а також щомісячні
додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії
в розмірі, що визначаються за 24 останні календарні місяці служби підряд перед
звільненням у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При цьому при обчисленні пенсій у
розрахунок грошового забезпечення не включаються щомісячні надбавки (доплати),
встановлені особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із
законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі.
Відповідно до п.30 ст.77 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»зупинено дію ч.3 ст. 43
Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави.
Згідно зі ст. 22 Конституції України
права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст.8 Конституції В
Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За ст. 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
Відповідно до ч.3 ст.1-1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» передбачено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на
пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього
Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
На момент звільнення позивача із
служби, будь-яких змін до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка передбачала
врахування при нарахуванні пенсії
відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням,
процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій в розмірах, установлених
законодавством, не вносилося.
Таким чином, оскільки даний закон є
спеціальним в сфері регулювання порядку здійснення пенсійного забезпечення, то
при обчисленні та нарахуванні пенсій мають застосовуватись положення саме цього
Відповідно до п.20 ст. 1 Бюджетного
кодексу України визначено, що закон про Державний бюджет України є законом, який
затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання
Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.
Згідно з ч.2 ст.38 Бюджетного
кодексу України встановлено, що законом про Державний бюджет України
визначаються: загальна сума доходів і загальна сума видатків (з розподілом на
загальний та спеціальний фонди, а також з розподілом видатків на поточні і
капітальні); граничний обсяг річного
дефіциту (профіциту) Державного бюджету України в наступному бюджетному періоді
і державного боргу на кінець наступного бюджетного періоду, повноваження щодо
надання державних гарантій, а також обсягу цих гарантій відповідно до статті 17
цього Кодексу; бюджетні призначення
головним розпорядникам коштів Державного бюджету України за бюджетною класифікацією;
доходи бюджету за бюджетною класифікацією; бюджетні призначення міжбюджетних
трансфертів; розмір оборотної касової готівки Державного бюджету України; розмір мінімальної заробітної плати на
плановий бюджетний період; рівень забезпечення прожиткового мінімуму на
плановий бюджетний період; додаткові
положення, що регламентують процес виконання бюджету.
Отже, Бюджетний кодекс України як
нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, на підставі якого приймаються
закони про державний бюджет на відповідний рік, не відносить до сфери
регулювання таким законом відносин, що виникають у процесі реалізації
громадянами свого права на отримання гарантованого Конституцією України
пенсійного забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду
України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 справа № 1-29/2007 у справі за
конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої
статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9,
12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103,
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа
про соціальні гарантії громадян) зазначено, що метою і особливістю закону про
Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень
інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг,
компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України
мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права,
забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і
гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній
життєвий рівень (стаття 48 Конституції України).
Оскільки предмет закону про
Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то
цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій
і гарантій, передбачених іншими законами України.
Конституційний Суд України в даному
рішенні прийшов до висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України
дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення
змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового
регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям
1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті
19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій,
третій статті 95 Конституції України.
Таким чином, Верховна Рада України
не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до
нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію
окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими
законами України правове регулювання суспільних відносин.
Як зазначено у Рішенні
Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень
пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини
- це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини,
необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини -
це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його
множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних
Звуження змісту прав і свобод
означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які
відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик
права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру
території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно
вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної
В контексті даного спору йдеться
про право позивача на отримання пенсійного забезпечення в розмірі,
гарантованому державою та закріпленому відповідним нормативно-правовим актом, а
саме Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб»(ст.43).
Таким чином зазначене право
позивача за своєю природою є певною соціальною гарантією, наданою державою
громадянам за умови настання певних обставин, що передбачають отримання
пенсійного забезпечення.
Встановлення державою пенсійного
забезпечення як громадянам в цілому, так і окремим їх категоріям, є публічним зобов'язанням держави із
забезпечення належного матеріального рівня особам, які за наявності для того відповідних
підстав виходять на пенсію.
З прийняттям Закону України «Про
державний бюджет України на 2006 рік»було змінено порядок пенсійного
забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб, який викладено у ст. 40
Закону України «Державний бюджет України на 2006 рік».
Зазначені дії з боку законодавця
можуть бути охарактеризовані як одностороння зміна взятого на себе публічного
зобов'язання щодо реалізації права позивача на пенсійне забезпечення в розмірі
та порядку, передбаченому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до ст. 525 Цивільного
кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором
Закон, а саме Закон України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших
осіб»допускає односторонню зміну зобов'язання держави по здійсненню пенсійного
забезпечення, проте у певний спосіб -шляхом внесення змін до даного закону.
Як було встановлено судом, на
момент виходу позивача на пенсію будь-яких змін до даного закону, рівно як і до
ст. 43 не вносилося.
Неправомірність дій відповідача
також підтверджується наступним.
Правовідносини, що виникають в
процесі реалізації права на пенсійне забезпечення (в даному випадку це
стосується можливості реалізації встановленої державою гарантії для
військовослужбовців та деяких інших осіб на отримання пенсійного забезпечення,
розмір якого визначається у певному порядку, відмінному від пенсій для решти
категорії громадян), будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений
принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного
акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у
конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van
Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної
визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на
зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у
законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія
зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави,
який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання відповідальності.
При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання
військовослужбовцям та деяким іншим особам певних гарантій, а саме пенсійного забезпечення
у розмірі, що визначається за правилами ст. 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», така
держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони
відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без
завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом
публічної влади такої політики чи поведінки.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч. 2 ст. 19 Конституції
За п. 6 тієї ж статті передбачено,
якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то
застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження
надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок
щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається
на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування
правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень.
Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та
заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи службова особа).
Зважаючи на вищевикладене та
керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити
Зобов'язати Головне Управління Пенсійного
Фонду України у м. Києві зробити, на підставі довідки УСБУ у м. Києві № 251
від 24.09.2007 року, перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 43
Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб»з грошового забезпечення станом на день звільнення, з
урахуванням всіх складових частин отримуваного перед звільненням грошового
забезпечення, в тому числі з урахуванням надбавки за право на пенсію з моменту
Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з за правилами, встановленими
ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви
про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів
апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений
для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата
складення та підписання повного тексту постанови -24 березня 2008 року.

Суддя
Арсірій Р.О.