Справа № 2-А-266/2008
Суддя: Старжинська О.Є.
Дата ухвалення: 2008-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-266/2008
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2008 року Вознесенський міськрайоннийо суд Миколаївської області в складі головуючої – судді Старжинська О.Є., суддів – Миронової О.В., Дробинського О.Е., при секретарі Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську позовну заяву
ОСОБА_1
до командира військової частини
НОМЕР_1
Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними, стягнення грошової компенсації замість речового майна

В С Т А Н О В И В:

17.10.2008 року позивач
ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів: командира військової частини
НОМЕР_1
Міністерства оборони України (надалі - відповідач-1), Міністерства оборони України (надалі - відповідач-2) про визнання дій неправомірними, стягнення грошової компенсації замість речового майна в сумі 4373,26 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він проходив військову службу в військовій частині
НОМЕР_1
, перебуваючи на усіх видах забезпечення (речовому, грошовому) і був звільнений наказом командира військової частини
НОМЕР_1
від
ІНФОРМАЦІЯ_1
року в запас в зв'язку з скороченням штату з правом носіння військової форми.

Посилаючись на те, що при звільненні та при зверненні в 2008 році йому відповідач-1 не видав речове майно і не виплатив грошову компенсацію замість речового майна, а відповідач -2 не забезпечив військову частину фінансовими ресурсами для зазначеної виплати, позивач просив визнати дії відповідачів неправомірними, зобов’язавши відповідача-1 здійснити виплату грошової компенсації замість речового майна, відповідача-2 забезпечити коштами військову частину для грошової компенсації замість речового майна в сумі 4373,26 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції та
трьох відсотків річних
за весь час користування заборгованістю.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та збільшив розмір позовних вимог станом на
ІНФОРМАЦІЯ_2
року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, просить стягнути додатково 2485,88 грн. Вважає, що пропустив строк звернення до суду, але з заявою про його поновлення не звертається.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про вирішення справи на підставі наявних в ній матеріалів. В письмових запереченнях зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду та на необґрунтованість його вимог, оскільки норма Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачала право військовослужбовців за їх бажанням отримання грошової компенсації замість речового майна, чинна на час виникнення правовідносин була призупинена Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», частина 2 ст. 9-1 цього Закону була також зупинена Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» взагалі виключена. Застосування індексу інфляції щодо грошової компенсації замість грошового майна діючим законодавством не передбачено.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з’явився, належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що позивач
ОСОБА_1
проходив військову службу, наказом командира військової частини
НОМЕР_1

НОМЕР_2
від
ІНФОРМАЦІЯ_1
року був звільнений з військової служби в запас в зв’язку з скороченням штатів.

Зазначений спір за зверненням фізичної особи є справою адміністративної юрисдикції у відповідності до ст. 17 ч.1 КАС України – спір фізичної особи з приводу оскарження дії (відмови) суб’єкта владних повноважень
.

Згідно ст. 9 ч.2 Закону України від 20.12.1991 року "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" (до редакції Закону № 328- V від 03.11.2006 року) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Законом України від 17.02.2000 року "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" призупинено цю правову норму чинну на час спірних правовідносин в частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації замість речового майна.

Щодо дослідження в 2008 році судом питання відповідності
(
конституційності) Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» в частині згаданого призупинення правової норми Конституції України, то слід зазначити, що суд загальної юрисдикції користується певною дискрекцією щодо розгляду цих питань, але лише за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою шляхом зупинення розгляду справи і звернення з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання відповідності Конституції законів. У суду на час розгляду справи немає підстав для зупинення розгляду справи у зв’язку з необхідністю визначитися у питанні відповідності Закону України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” Конституції України, так як юрисдикція Конституційного Суду України поширюється на чинні нормативно-правові акти (абзац 1 п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14.11.01 р № 15-рн/2001), оскільки на цей час ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» через викладення цієї правової норми в редакції закону № 328-V від 03.11.2006 року та доповнення статтею 9-1 «Продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців» є нечинною.

За відсутності визнання Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» неконституційними у суду не має права визнавати, що відповідач діяв неправомірно, порушив ч.2 ст. 19 Конституції України.

Посилання на Постанову Кабінету Міністрів України № 1444 від 28.10.2004 року «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних сил…» як на підставу позовних вимог є необґрунтованим, оскільки в даному випадку застосуванню підлягає при вирішенні спору закон України як нормативно- правовий акт, що має вищу юридичну силу. Тому вимоги позивача задоволенню не підлягають з підстав необґрунтованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом, або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися (
а не могла дізнатися
) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 100 ч. 1 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна з сторін. З огляду на зміст зазначеної норми процесуального права, її положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише в тих випадках, коли буде доведено існування самого суб’єктивного адміністративного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб’єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалося, суд повинен відмовити не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Відповідач – військова частина
НОМЕР_1
- посилався в своїх письмових запереченнях на пропуск строку звернення до суду, вказуючи, що початком перебігу строку є дата звільнення
ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Позивач не скористався своїм правом на подачу заяви про поновлення строку на звернення до суду.

Для правильного обчислення позовної давності важливим є визначення її початкового моменту. Виходячи з вимог ст. 99 ч. 2 КАС України початок перебігу строку звернення до суду, суд пов’язує не з фактом обізнаності особи, якій належить порушене право в зв’язку з тим, що цей суб’єктивний момент є результатом недбалого ставлення особи до охорони власних прав, а з моменту, коли вона повинна була дізнатися про таке порушення. Об’єктивними даними про цей момент є наказ командира військової частини
ОСОБА_1
про звільнення з військової служби, а тому позивач не міг не знати про факт порушення його прав.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в позові
ОСОБА_1
до командира військової частини
НОМЕР_1
Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними, стягнення грошової компенсації замість речового майна за необгрунтованністю позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку в апеляційний адміністративний суд Одеської області через міськрайонний суд з дня її оголошення шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів і апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О.Є.Старжинська

О.Е.Дробинський

О.В.Миронова