Справа № 22-а-6963/2008
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий 1-ї інст. Максимюк Р.Ю.
Рядок статзвіту № 49
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області,
№2а-59/07.
Справа №22-а-6963/08
Доповідач : Заверуха О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Заверухи О.Б.,

суддів: Олендера І.Я., Шавеля Р.М.,

при секретарі Ступницькій Г.

за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача в/ч А0742 - Ковбаси В.О., що
діє на підставі довіреності №180/265 від 11.06.2008 року,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини А0742 на постанову
Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2007
року по адміністративній справі №2а-59/2007
за позовом ОСОБА_1 до військової частини А0742 про стягнення недоплати сум
грошового забезпечення, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2007 року ОСОБА_1
подала адміністративний позов до військової частини А0742 про стягнення
недоплати сум грошового забезпечення.

Постановою Коломийського
міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2007 року позов
ОСОБА_1 до військової частини А0742 про стягнення недоплати сум грошового
забезпечення задоволено.

Зазначена постанова
мотивована тим, що станом на 30.11.2004р.
позивач перебувала на військовій службі у Збройних Силах України. 30.11.2004р.
наказом командира в/ч
А-1501 її було звільнено в зв»язку із скороченням штатів, вважає, що при звільненні розрахунок проведено
неправильно, оскільки, згідно Указу Президента України № 389 від 05.05.2003р. усім
військовослужбовцям встановлюється з 01.05.2003р. щомісячна надбавка за безперервну військову службу в Збройних Силах
України у відсотках до грошового забезпечення
залежно від стажу службової діяльності. Станом на 01.05.2003р. стаж безперервної військової служби позивачки склав
понад 15 років, і надбавка повинна була виплачуватися в розмірі 50% грошового забезпечення щомісячно, проте за
період з травня 2003 р. по вересень 2004р. надбавка виплачувалася відповідачем
у заниженому розмірі, в зв"язку
із чим утворилась заборгованість за недоплату щомісячної надбавки за
безперервну військову службу в
Збройних Силах України в розмірі 2 668 ( дві тисячі шістсот шістдесят вісім) грн. 71коп., як різниці між сумою надбавки.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, військова частина А0742 подала апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних
вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
постанова суду першої інстанції суперечить
вимогам КАС України та Указу Президента України № 389 від 05.05.2003 року „Про надбавки
військовослужбовцям ЗС України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу". Вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не повністю
з'ясовані обставини, що мають значення для
справи.

Представник в/ч А0742 в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просить постанову Коломийського
міськрайонного суду Івано-Франківської області скасувати, в позові відмовити. У
зв»язку з виконанням постанови суду першої інстанції просить також стягнути з
ОСОБА_1 на користь в/ч А0742 суму грошового забезпечення в розмірі 2668 грн.

Позивач проти апеляційної скарги
заперечила, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду
першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду, пояснення представника апелянта та
позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом даного спору є стягнення недоплати сум грошового забезпечення
військовослужбовцям.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

Станом на 30.11.2004 року позивач мала вислугу безперервної військової служби понад 15 років в
календарному обчисленні, недоплата щомісячної
надбавки за безперервну військову
службу в Збройних Силах України становила 2 668 ( дві тисячі шістсот шістдесять вісім) грн. 71 коп., що
підтверджується розрахунком загального трудового стажу на пенсію за вислугою строків служби з врахуванням трудового
стажу. Право встановлювати військовослужбовцям щомісячні
надбавки за безперервну службу з Збройних Силах України надано Міністру оборони України, який визначає
порядок і умови її виплати. В Указі Президента
мінімальні та максимальні розміри в межах конкретної вислуги років не визначені, а розміри цієї надбавки щорічно
встановлюються виходячи з наявного фонду грошового забезпечення за рішенням Міністра оборони України.

Однак, колегія суддів з висновком про
те, що позивачу повинна виплачуватись надбавка за безперервну військову службу в Збройних Силах України в розмірі 50% не
погоджується з наступних підстав.

У відповідності до Указу Президента України № 389 від 05.05.2003 року „Про надбавки військовослужбовцям
ЗС України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну
службу", право встановлювати
військовослужбовцям щомісячні
надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України надано Міністру оборони України, який і визначає порядок і умови
її виплати.

Позивач вважає, що граничний розмір
надбавки є обов"язковим, тобто слова «до» перед кожним розміром надбавки, визначеної Указом,
він вважає зайвими.

Не бере він до уваги і те,
що визначення конкретного щомісячного розміру надбавки чітко поставлено Указом залежно від коштів, які затверджуються Законами
України „Про Державний бюджет України
на відповідний рік" на утримання Збройних Сил України (стаття 2 Указу).

Отже, ця норма ясно приписує Міністру оборони України дотримуватися
бюджетного законодавства, зокрема
Законів України „Про Державний бюджет України на відповідний рік".

З цією метою Міністром оборони
України був виданий наказ від 26.05.03 №149 „Про затвердження Інструкції про
порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах
України", пунктом 2 якої встановлено, що розміри цієї надбавки щорічно встановлюються
виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України.

Зазначений наказ, як
нормативно-правовий акт Міністерства оборони України пройшов у Міністерстві юстиції України правову експертизу на відповідність
чинному законодавству і зареєстрований в
Міністерстві юстиції України за
№ 411/7732 від 28 травня 2003 року. Виходячи з загальних
принципів тлумачення права, особа, яка наділена більшими повноваженнями відносно предмета права, вважається
наділеною й меншими повноваженнями
відносно цього предмета. Саме тому, реалізуючи надане Указом право встановлювати щомісячні надбавки, визначати
порядок і умови її виплати, Міністром оборони
України були визначені її розміри в межах граничних розмірів, передбачених Указом,
виходячи з наявного Фонду грошового забезпечення.

Виділені Міністерству оборони України
на 2003 і на 2005 роки кошти (82 відсотки від потреби)
дозволяли виплачувати військовослужбовцям зазначену надбавку наступним чином: Міністр оборони України, діючи в межах
своєї компетенції, своїм рішенням
від 26.05.2003 р. № 1038, яке було
доведено до військ телеграмою, встановив наступні розміри надбавки: при стажі понад 5 років - 3%, при стажі понад 10 років - 5%, при стажі понад 15 років - 10%, при стажі понад 20
років - 15%, при
стажі понад 25 років - 20%.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що відповідачем правомірно виплачена надбавка у розмірі 10%, так
як головним розпорядником коштів у 2003-2005 роках, передбачених на утримання
Збройних Сил України, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на
2003-2005 рік» було Міністерство оборони України (бюджетна програма КПКВ
2101020).

Так, відповідно до положень Указу
Президента України від 5 травня 2003 року №389/2003 «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної
охорони України за безперервну службу"
та положень Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки
за безперервну військову службу в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від
26 травня 2003 року № 149, зареєстрованого в Міністерстві юстиції
України 28 травня 2003 року за № 411/7732, виплату щомісячної надбавки за
безперервну військову службу в Збройних Силах України військові частини, військові навчальні заклади,
організації, установи здійснюють на підставі рішень керівників цих бюджетних установ у межах бюджетних
асигнувань, виділених на їх утримання,
в розмірах, встановлених рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Таким чином, Міністр оборони України,
повинен встановлювати працівникам (військовослужбовцям) надбавки та виплачувати
матеріальну допомогу лише в межах наявного фонду
оплати праці (грошового забезпечення) без утворення заборгованості. А тому,
вимоги позивача щодо обмеження та
нездійснення зазначених виплат є необгрунтованими.

Керуючись зазначеним, Міністр оборони
України, починаючи з травня 2003 року, встановлював
військовослужбовцям Збройних Сил України розміри надбавки.

Виходячи з викладеного, щомісячна
надбавка за безперервну військову службу в військовій частині була виплачена позивачу
відповідно до вимог чинного законодавства, а тому його позовні вимоги є безпідставними і не
можуть підлягати задоволенню.

Відповідно до ст. 202 КАС України
підставою для скасування рішення в апеляційному
порядку і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновку суду обставинам справи; неправильне застосування судом норм матеріального або
процесуального права.

У зв»язку з тим, що представник
відповідача не надав суду належних доказів про те, що оспорювана сума
стягнута з відповідача, колегія суддів
вважає, що у задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 в користь в/ч А0742
суми грошового забезпечення у розмірі 2668 грн. 71 коп., слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 205, 207, 254
КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну
скаргу військової частини А0742 на постанову Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 19 червня 2007 року по адміністративній
справі №2а-59/2007 за позовом ОСОБА_1 до
військової частини А0742 про стягнення недоплати сум грошового забезпечення
задоволити частково.

Постанову Коломийського
міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2007 року
скасувати та постановити нову, якою в задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до військової частини А0742 про стягнення недоплати сум грошового
забезпечення відмовити.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного місяця з дня
набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному
обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий: О.Б.
Заверуха

Судді: І.Я.
Олендер

Р.М.
Шавель