Справа № К-3053/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2008-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

Головуючого, судді -
Смоковича М .І.,

Суддів - Весельської
Т.Ф.,

Мироненка
О. В.,

Сороки
М. О.,

Чумаченко
Т. А.,

провівши
у порядку письмового провадження касаційний розгляд справи

за скаргою ОСОБА_1 на
постанову начальника відділу Державної виконавчої служби Камінь-Каширського
районного управління юстиції Волинської області,

провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 січня 2005 року та
ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 18 квітня 2005 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2005 року ОСОБА_1, у порядку провадження у справах, що виникають з
адміністративно-правових відносин, звернувся до суду зі скаргою на постанову
начальника відділу Державної виконавчої служби Камінь-Каширського районного управління
юстиції Волинської області від 31 грудня 2004 року про накладення на нього
штрафу.

Вважаючи постанову незаконною,
просив її скасувати.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 січня 2005 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 квітня 2005 року,
у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями, ОСОБА_1 звернувся з касаційною
скаргою до Верховного Суду України, який передав її у порядку, визначеному
пунктом 10 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного
судочинства України для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і
процесуального права, ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій і задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Справа розглянута судами попередніх інстанцій до набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства України, а тому суд касаційної інстанції
перевіряє додержання норм матеріального і процесуального права, що діяли на час
розгляду справи.

Статтею 88 Закону України “Про виконавче
провадження” встановлено, що у разі порушення вимог цього Закону, невиконання законних
вимог державного виконавця громадянами чи посадовими особами, втрату або
несвоєчасне відправлення виконавчого документа, неподання або подання
неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також
неповідомлення боржником про зміну місця роботи (знаходження), якщо ці дії не
мають ознак злочину, а також за неявку без поважних причин за викликом
державного виконавця на винних осіб за постановою начальника відповідного
органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований,
накладається штраф від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян у порядку, передбаченому законом.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24 листопада 2003 року між
ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 затверджено мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_1
зобов'язано передати ОСОБА_3 4 м3 пиловника хвойного у рахунок
доплати за автомобіль “Ніссан-Санні”, 1986 року випуску.

Постановою державного виконавця Камінь-Каширського районного управління
юстиції Волинської області від 21 квітня 2004 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання зазначеної ухвали апеляційного суду.

Постановою начальника відділу Державної виконавчої служби
Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області від 31
грудня 2004 року на ОСОБА_1
накладено штраф у розмірі 200 гривень, з тих підстав, що він, незважаючи на
неодноразові вимоги державного виконавця, рішення суду не виконав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій виходили з
того, що оскаржувана заявником постанова є обґрунтованою, оскільки у
встановлений державним виконавцем строк його вимога про добровільне виконання
рішення суду виконана не була.

Втім, погодитися з таким висновком не можна, оскільки суди дійшли його з
порушенням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти
з'ясування дійсних обставин справи.

Так, з матеріалів справи не вбачається, коли та з якими законними вимогами
державний виконавець звертався до ОСОБА_1, а також те, у чому полягали ці
вимоги державного виконавця.

Відповідно до статті 24 Закону України “Про виконавче провадження”, у разі
прийняття виконавчого документа до виконання, державний виконавець у триденний
строк з дня його надходження виносить
постанову про відкриття
виконавчого провадження, в якій встановлює строк для добровільного виконання
рішення.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного
дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що, починаючи виконувати рішення,
державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія
постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії,
спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Суди ж, приймаючи рішення у справі, зазначені вимоги законодавства не
врахували та не перевірили, чи отримав та коли ОСОБА_1 копію постанови
державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, чи мав він
можливість добровільно виконати рішення суду у визначений у постанові строк. ОСОБА_1, впродовж розгляду
справи неодноразово зауважував, що постанова про відкриття виконавчого
провадження була отримана ним лише 6 січня 2005 року.

У разі, якщо боржник у встановлений державним виконавцем строк добровільно
рішення не виконав, останній, відповідно до статті 30 Закону України “Про
виконавче провадження”, повинен невідкладно розпочати його примусове виконання.

Відповідно до 46 зазначеного Закону, у разі примусового виконання рішення,
постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір.

Той факт, що боржник у встановлений державним виконавцем строк добровільно
рішення не виконав, не є обставиною, за наявності якої боржник притягується до
відповідальності, передбаченої статтею 88 цього Закону.

Статтею 88 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено
накладення на винних осіб штрафу у розмірі від десяти до тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за невиконання законних вимог
державного виконавця.

Однак, начальником відділу державної виконавчої служби Камінь-Каширського
районного управління юстиції Волинської області не перевірено та в постанові
від 31 грудня 2004 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 не відображено, які
законні вимоги та коли саме були пред'явлені йому державним виконавцем, а також те, які з них ОСОБА_1 не були
виконані.

Окрім того, розмір накладеного на нього штрафу - 200 гривень, не відповідає
кратності неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, як те встановлено
статтею 88 Закону України “Про виконавче провадження”.

Оскільки допущені судами при розгляді справи порушення
призвели до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунуті судом
касаційної інстанції, то, відповідно до статті 227 КАС України, прийняті судами
рішення підлягають скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати
викладене, встановити дійсні правовідносини між заявником та суб'єктом
оскарження, всебічно і повно з'ясувати та перевірити усі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і
вирішення, і в залежності від встановленого, правильно застосувати норми
матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 14 січня 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду Волинської області від 18 квітня 2005 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий, суддя М.
І. Смокович

Судді Т.
Ф. Весельська

О.
В. Мироненко

М.
О. Сорока

Т. А. Чумаченко