Справа № 2-а-77/2008
Суддя: Бакланов Р.В.
Дата ухвалення: 2008-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-77/08р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 вересня 2008
року Лебединський
районний суд

Сумської
області

В складі:
головуючого судді - Бакланова
Р.В.

при секретарі Кальченко О.В.

з участю:
представника відповідача Лимар О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Лебедин справу за позовом ОСОБА_1 до Лебединського міського Управління праці та
соціального захисту населення про поновлення пропущеного стоку для звернення до
адміністративного суду та стягнення недоплаченої суми щорічної разової
державної грошової допомоги учаснику війни.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до
відповідача про поновлення пропущеного стоку для звернення до адміністративного
суду та стягнення недоплаченої суми щорічної разової державної грошової
допомоги учаснику війни, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», він є
ветераном війни та праці і на підставі ст. 14 цього закону має право на
отримання щорічно, до 5 травня, разової грошової допомоги в розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Однак, у супереч вимогам вищезазначеного закону,
ОСОБА_1., у 2001 - 2008 році виплата грошової допомоги проводилась не у повному
розмірі. Так, з 2001 року по 2004 рік він зовсім не отримував допомоги. У 2005
та 2006 році розмір виплаченої йому допомоги становив по 130 грн., щорічно, у
2007 році розмір допомоги склав 150 грн., у 2008 році йому виплатили 170 грн.
За підрахунками позивача з 2001 року по 2008 рік йому було не доплачено 5818
грн.

Про порушення своїх прав позивач дізнався у 2008 році, після того як у
засобах масової інформації було опубліковано рішення Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року. Тому позивач просить суд поновити
пропущений строк для звернення до адміністративного суду та зобов'язати
Лебединське міське Управління праці та соціального захисту населення виплатити
йому недоплачену суму щорічної разової державної грошової допомоги, як учаснику
війни.

В судовому засіданні позивач ствердив свої позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав проти позову заперечив з
тих підстав, що відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»,
дійсно передбачена виплата позивачеві, як інваліду війни ІІ групи,
щорічної разової грошової допомоги в
розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст.17 цього Закону
фінансування витрат, пов'язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету. Але, згідно п.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України,
положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій не
суперечать положенням Конституції України, цього кодексу та Закону України «Про
Державний бюджет України».

Відповідно до ст. 95 Конституції України, будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих видатків, визначаються виключно Законом про Державний бюджет України. Одним із
таких видатків, що здійснюється з Державного бюджету України, відповідно до п.
9 ст. 87 Бюджетного кодексу України є щорічна разова грошова допомога ветеранам
війни. Ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
встановлена виплата щорічної разової грошової допомоги інвалідам ІІ групи в
розмірі 360 грн., яка і була виплачена позивачеві відповідачем в квітні 2007
року. Тому представник відповідача
вважає дії управління правомірними, законними, а позов позивача не обгрунтованим
і просить залишити його без задоволення.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до
ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», позивач має право на отримання щорічно разової грошової допомоги в
розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст.17 цього Закону фінансування витрат,
пов'язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету. Згідно п.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України, положення
нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій не суперечать
положенням Конституції України, цього кодексу та Закону України «Про Державний
бюджет України». Відповідно до ст. 95
Конституції України, будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків,
визначаються виключно Законом про
Державний бюджет України. Одним із таких видатків, що здійснюється з Державного
бюджету України, відповідно до п. 9 ст. 87 Бюджетного кодексу України є щорічна
разова грошова допомога ветеранам війни. Ст.29 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» встановлена виплата щорічної разової
грошової допомоги інвалідам ІІ групи в розмірі 360 грн., яка і була виплачена
позивачеві відповідачем в квітні 2007 року, що стверджується довідкою
управління №914 від 21.07.2008 року і не спростовується позивачем.

Разом з тим, суд не може погодитись з
посиланням позивача на визнання рішенням Конституційного суду України від
09.07.07 № 6-рп/2007 неконституційними норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими були призупенені статті Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині
виплати разової грошової допомоги у розмірах, відповідно до мінімальної пенсії
за віком, оскільки воно набрало чинності 09.07.2007 року, а фактична виплата
позивачеві грошової допомоги в розмірі 360 грн. була проведена 23.04.2007 року,
тобто на момент її виплати Закон України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» був чинним.

Суд також не може погодитися з доводами
позивача про те, що розмір мінімальної пенсії для виплати одноразової щорічної
допомоги слід обраховувати виходячи зі ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки мінімальний розмір пенсії за віком, втсановлений цією
статтею, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених
згідно з вказаним Законом. Застосування мінімального розміру пенсії за віком
для визнанчення надбавок, підвищень до пенсій та розмірів допомоги Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено.

Крім того під час судового розгляду було
встановлено, що одноразова допомога Заонами України «Про державний бюджет
України на 2001 - 2004 роки» не передбачалась.

Також судом не було встановлено
невідповідності нарахування одноразової допомоги, розмір якої оспорюється,
Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік», яким встановлено розмір
одноразової щорічної допомоги учасникам війни 55 грн., Закону України «Про
державний бюджет на 2005 рік», яким встановлено розмір одноразової щорічної
допомоги учасникам війни 55 грн.

Таким чином, проаналізувавши всі докази по справі, суд дійшов
висновку про те, що управління праці та соціального захисту населення
Лебединської Районної державної адміністрації діяло у межах своєї компетенції і
забезпечило виплату щорічної разової грошової допомоги позивачеві у розмірах,
визначених Верховною Радою України в Законі України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», тому підстав для визнання його дій неправомірними та
зобов'язання виплати щорічної грошової допомоги позивачеві у розмірі 3
мінімальних пенсій за віком, суд не знайшов.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», ст.95
Конституції України, п. 9 ст. 87 Бюджетного кодексу України, ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», а також ст. ст. 7, 11, 18, 158-161, 167 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Лебединського міського Управління праці та соціального захисту населення про
поновлення пропущеного стоку для звернення до адміністративного суду та стягнення
недоплаченої суми щорічної разової державної грошової допомоги учаснику війни,
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до адміністративного
апеляційного суду Харківської області через Лебединський районний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження постанови протягом 10 днів з дня
проголошення постанови та поданням після цього апеляційної скарги протягом 20
днів з подачею її копії до апеляційного суду або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС
України.

Суддя