Справа № 2-а-185/2007
Суддя: Калініченко О.Б.
Дата ухвалення: 2007-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-185/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2007
року Солом'янський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Лісовській М. А.

за участю адвоката - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за
адміністративним позовомОСОБА_1, 3-тя
особа: ОСОБА_3, до Ліщинської сільської
ради народних депутатів, 3-тя
особа:ОСОБА_4, про визнання рішення
незаконним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогою визнати рішення Ліщинської сільської
ради народних депутатів в частині відмови у наданні позивачу у власність
земельної ділянки незаконним та зобов'язати відповідача передати у приватну
власність позивачу земельну ділянку площею 0, 25 га по вул.
АДРЕСА_1

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим,
що відповідач своїм рішенням порушив права позивача, визначені положеннями ст. 14 Конституції України та ст. 119 Земельного кодексу України. Дане твердження позивач обґрунтовує тим, що у відповідності до ст. 14 Конституції України громадяни , України мають право одержати безоплатно у приватну власність земельну
ділянку.

Таким чином,
реадізуючи конституційне право позивача на отримання земельної ділянки у

власність та на підставі
ст. 119 Земельного кодексу України, ОСОБА_3 ,
яка є матір'ю позивача та

виступає в якості 3-ої особи по даній справі, звернулася в інтересах свого сина - позивача
до Ліщинської

сільської ради народних депутатів з заявою про передачу у
користування йому земельної ділянки по вул.
АДРЕСА_1. і Однак, у задоволенні даної заяви ОСОБА_3 було відмовлено. Дану
відмову позивач вважає

формальною та незаконною, оскільки
він ще не скористався своїм конституційним правом та зазначена ділянка є
покинутою, бо вже 20 років ніким не використовується, та
нагадує сміттєзвалище, чим також створює
незручності його брату в користуванні розташованої поруч та належної тому
садиби.

3-я особаОСОБА_3 підтримала пояснення
позивача з тих же підстав, від
самостійні вимоги від свого імені та вступу у справу в якості позивача
відмовилася.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи. Просив розглянути дану справу за його відсутністю та
надав письмові пояснення, в яких проти
позову заперечує повністю та посилається на те,
що позивач -ОСОБА_1 до Ліщинської сільської ради народних депутатів особисто не звертався.
Однак, всупереч тому, що позивач особисто до сільради не
звертався, Ліщинські сільська рада
народних депутатів розглянула заяву ОСОБА_3. , яка зверталась в його інтересах, по
суті і запропонувала для позивача іншу земельну ділянку на вибір, від чого заявниця ОСОБА_3 відмовилась, при цьому,
за поясненнями відповідача,
зуміла образити депутатів сільради грубими словами.

Земельною ділянкою по вул. АДРЕСА_1
постійно користувалася сім'яОСОБА_5,
рідною сестрою якої є ОСОБА_4. і з якою вони спільно використовували цю
земельну ділянку. ОСОБА_4. скористалася своїм правом щодо отримання зазначеної
земельної ділянки у власність, про що
подавала відповідну заяву до Ліщинської сільської ради народних депутатів, яка була розглянута на засіданні четвертої
сесії п'ятого скликання 02.08.2006 року так же,
як і заява ОСОБА_3. - 3-ої особи зі сторони позивача.

Стосовно захаращеності земельної ділянки по вул. АДРЕСА_1,
то відповідач пояснив, що
зауваження відносно недобросовісного використання земельної ділянки ОСОБА_4.
стосувалися не всієї земельної ділянки,
а тієї частини землі, на якій
раніше був розташований будинок і яка на момент розгляду заяв заросла поросллю
від дерев.

Крім того, зауваження з питань
наведення належного благоустрою на прилеглій до садиби території в усній формі
були зроблені і ОСОБА_3

27 жовтня 2006
року, на п'ятій
сесії п'ятого скликання, на засідання якої
були запрошені обидві заявниці, дане
питання було розглянуто повторно. Підстав відібрати земельну ділянку у ОСОБА_4.
для передачі її за бажанням ОСОБА_3. її синові -
позивачу по справі депутати не знайшли.

Таким чином, враховуючи
вищевказане, відповідач просить суд у
позові відмовити повністю.

3-я особа ОСОБА_4.
в судове засідання не з'явилася.

Заслухавши пояснення позивача, 3-ї особи ОСОБА_3. , допитавши
свідка, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.07.2006 рокуОСОБА_3 , яка є матір'ю позивача
та проживає в м. Києві, звернулась до
Ліщинської сільської ради народних депутатів з заявою про передачу у приватну
власність позивачу земельної ділянки площею 0, 25 га по вул. АДРЕСА_1,
яка межує з належною заявниці садибою по вул. АДРЕСА_2. Посилалась в заяві на те, що ділянка в занепаді, а її власникОСОБА_5 на ділянку не з'являється
і нею не користується.

02.08.2006 року також ОСОБА_4., жителька
сЛіщинка, звернулась до селищної ради з
заявою про передачу їй у власність даної земельної ділянки, якою її сім'я користується тривалий час.

Обидві заяви були розглянуті на 4-й сесії п'ятого
скликання 02.08.2006
року. Згідно витягу з протоколу ОСОБА_3 було відмовлено у
передачі земельної ділянки її сину з тих підстав, що дана земельна ділянка вже більше 15 років
знаходиться у користуванні сім'ї ОСОБА_4. і згідно ст. 119 ЗК України вона може отримати її у
власність або користування у відповідності до чинного законодавства.

А було прийнято рішення зобов'язати ОСОБА_4. навести належний
санітарно-естетичний вигляд на земельній ділянці протягом місяця, після чого вирішити питання про передачу
земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

19.10.2006 рокуОСОБА_3 подала заперечення на
рішення сільради, в яких зазначала, що не ОСОБА_4., а зовсім інша особа користувалась даною
земельною ділянкою -ОСОБА_5, яка мала б право на отримання її у
власність, але занедбала цю ділянку і не
претендує на неї. Тому вважаючи, що
ОСОБА_4. не має право на передачу їй земельною ділянки, маючи при цьому в користуванні інші земельні
ділянки, просила переглянути рішення
сільради, оскільки її син ОСОБА_1 зовсім
не має земельного наділу.

ОСОБА_4. також 25.10.2006
року подала повторно заяву про передачу їй у власність
земельної ділянки по вул. АДРЕСА_1у
власність.

Як вбачається з витягу з протоколу,
на 5-й сесії п'ятого скликання 27.10.2006 року питання передачі спірної
земельної ділянки розглядалось повторно і були запрошені обидві
заявниці.ОСОБА_3 наполягала на передачі
саме цій земельної ділянки і саме їй, і
за що вона пропонувала тисячу доларів для потреб сіла, оскільки ця ділянка межує з належною її
меншому синові земельною ділянкою, вони
хочуть розширити подвір'я та створити маленький дендропарк. Іншої земельної
ділянки їй не потрібно.

Депутати ж сільради запропонували відмовити ОСОБА_3 у наданні земельної
ділянки та передати її ОСОБА_4., яка
виконала попереднє рішення сільради і навела належний благоустрій на цій
земельній ділянці, та одноголосно
проголосували за таке рішення.

Як випливає з письмових пояснень голови сільради до суду, земельною ділянкою по вул. АДРЕСА_1постійно користувалась сім'я ОСОБА_4.
таОСОБА_5, які є рідними сестрами, які народились на цій землі і там же пройшли
їх дитячі роки у вдовиній сім'ї. Після смерті їх матері будинок і майно
успадкувалаОСОБА_5, а земельну ділянку
вони використовували спільно,
оскількиОСОБА_5 за віком не в змозі працювати на землі. Тому ОСОБА_4.
разом з своїми дітьми та онуками останні 15 років відкрито і безперервно
користується земельною ділянкою,
господарює на даній земельній ділянці.

ОСОБА_3 та один з її синів - ОСОБА_4 вже скористались правом приватизації земельної ділянки відповідно
по вул. АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3. Для другого сина -
позивача по справі ОСОБА_3 пропонувалась будь-яка інша
земельна ділянка в с. Ліщинка, однак
вона категорично відмовилась.

Будь-яких переваг у позивача щодо набуття права власності на дану земельну
ділянку немає.

Відповідно до п.34 ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції
селищної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання
земельних відносин.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни набувають права власності та права користування земельними
ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених Земельним
кодексом України. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у
межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

У відповідності до п.3 Порядку передачі земельних ділянок у приватну
власність громадянам України,
затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах
від 15.02.1993
року № 10, земельні ділянки передаються безоплатно у приватну власність на підставі
матеріалів, що підтверджують їх
розмір, та заяв громадян.

Таким чином, рішення Ліщинської
сільської ради 5-й
сесії п'ятого скликання від 27.10.2006 року було прийняте відповідно до вимог законодавства та в межах компетенції
сільради, визначеної Конституцією
України, Земельним кодексом України, а також Законом України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Відтак, твердження позивача про
створення незручностей його брату в користуванні належної йому

садибою
нецільовим використанням спірної суміжної земельної ділянки її користувачами та
бажання позивача використовувати її для будівництва власного будинку, не є підставою для визнання незаконним
рішення Київської міської ради щодо відмови у задоволенні заяви матері позивача
про передачу йому у приватну власність спірної земельної ділянки.

Крім
того, суд зважує на ту обставину, що позивач,
будучи повнолітнім, дієздатним та
працездатним і вважаючи допустимим представництво його інтересів з порушених
питань його матір'ю без спеціальних на те повноважень, особисто щодо передачі йому у власність
земельної ділянки до сільради не звертався,
тому рішенням Ліщинської сільської ради від 27.10.2006 року було
відмовлено в задоволенні заяви його матері - ОСОБА_3

Позивач
не погодився вибути з процесу, але не
заперечував проти вступу в якості 3-ї
особи ОСОБА_3 , яка в свою чергу
відмовилась заявляти самостійні вимоги щодо предмету позову.

Зважаючи
на це, суд приходить до висновку, що порушення прав позивача ним доведено не
було, рішення Ліщинської сільської ради
від 27.10.2006 року
прийнято з дотриманням вимог законодавства,
тому у суду відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Враховуючи
вище викладене, керуючись ст.
ст. З, 12, 81,
116, 119, 121,
122 Земельного кодексу України, Порядком передачі земельних ділянок у
приватну власність громадянам України,
затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах
від 15.02.1993 року № 10,
Законом України "Про місцеве самоврядування в
Україні", ст. ст. 2,
6-Ю, 17, 104,
105, 121, 158-162 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити
у задоволенні позовних вимогОСОБА_1,
3-тя особа: ОСОБА_3, до
Ліщинської сільської ради народних депутатів,
3-тя особа:ОСОБА_4, про визнання
рішення незаконним.

Постанова може
бути оскаржена до Апеляційного суду м.
Києва протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана через Солом'янський
районний суд м. Києва протягом десяти
днів з дня проголошення постанови.