Справа № К-33408/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.,

Суддів:

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Мойсюка М.І.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській
області про стягнення грошової компенсації, яка переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_1на постанову
апеляційного суду Волинської області від 18 вересня 2006 року

установила:

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УМВС України
у Волинській області) про стягнення грошової компенсації.

Посилаючись на
те, що у 2004 року він був звільнений з органів внутрішніх справ на пенсію за
вислугою років і при звільненні відповідач не виплатив йому грошову компенсацію
за не отриманий продовольчий пайок за період з 1 квітня 2000 року по 29 березня
2002 року на загальну суму 1281 грн. 28 коп., грошову компенсацію за
невикористане речове майно, матеріальну допомогу за період служби з 1997 року
по 2004 рік, виплата яких була передбачена чинним на той час законодавством,
просив суд визнати бездіяльність УМВС України у Волинській області щодо
невиплати належних йому сум протиправною та стягнути з відповідача наявну
заборгованість.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 22 червня
2006 року строк звернення до суду ОСОБА_1. поновлено і позов задоволено.

Постановою апеляційного суду Волинської області від 18 вересня 2006 року
рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, з посиланням на порушення апеляційним судом
норм матеріального права, просить рішення останнього скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами встановлено, що позивач з 12 жовтня 1982 року по 16 березня 2004
року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 1997 року безпосередньо в
Любешівському РВ УМВС України.

Наказом начальника УМВС України у
Волинській області від 16 березня 2004 року №17-0с він був звільнений на пенсію
за вислугою років.

На момент звільнення, ОСОБА_1. не виплачені грошові компенсації за не
отриманий продовольчий пайок за період з 2000 по 2002 роки та за не отримане
речове майно.

Щорічна матеріальна допомога в
розмірі місячного грошового забезпечення виплачена за 1997 рік в розмірі 195
грн., за 1999 рік - 186 грн., за 2001 рік - 50 грн. і за 2003 рік - 648 грн.

Задовольняючи позов та визнавши за позивачем право на стягнення компенсацій
та допомоги, суд першої інстанції виходив з положень пункту 12 «Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
України», яким гарантується видача на день звільнення обмундирування чи
виплачується грошова компенсація за нього, статті 16 Закону України «Про
Збройні Сили України», якою
військовослужбовцям гарантується одержання за рахунок держави житла, фінансового,
речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших
видів забезпечення та положень Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року
№926 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та
оплати праці працівників органів внутрішніх справ» щодо виплати матеріальної
допомоги.

Відмовивши в позові, апеляційний суд зазначив, що
правових підстав для задоволення вимог не має.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Вищого
адміністративного суду України.

Так, частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний
та правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей» передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Проте Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів»
від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ, дію даної норми в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за бажанням
військовослужбовців грошової компенсації замість них призупинено.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про міліцію» фінансування і
матеріально-технічне забезпечення міліції здійснюється за рахунок коштів
республіканського і місцевих бюджетів.

Частинами п'ятою, шостою статті 51 Бюджетного кодексу України прямо
визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та
проводять видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Згідно плану асигнувань із Державного бюджету, доведеного до УМВС України у
Волинській області на 2004-2006 року, коштів по коду економічної класифікації
видатків (КЕКВ) 1134 «М'який інвентар та обмундирування» не передбачено.

Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки
встановлено, що матеріальна допомога може виплачуватись лише в межах фонду
грошового забезпечення, затвердженого для бюджетної установи.

Оскільки відповідач є бюджетною установою, то УМВС України у Волинській
області виплатило ОСОБА_1. матеріальну
допомогу в обмежених розмірах згідно виділених для цього коштів.

Тому апеляційний суд дійшов правильного висновку що заявлені вимоги
безпідставні.

За правилами частини 3 статті 220-1, частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства України, якщо апеляційний
суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні оскаржуваного судового рішення, то
суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, а судове рішення
залишає без змін.

Керуючись наведеним, статтями 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а
постанову апеляційного суду
Волинської області від 18 вересня 2006 року, -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами у строк та у порядку
визначеними статтями 237-239 КАС України.

Головуючий
М.І. Цуркан

Судді: М.І.
Гурін

М.Г. Кобилянський

М.І. Мойсюк

В.В. Юрченко