Справа № 22-а-1834/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2008 року справа
№ 22-а-1834/08

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суд у складі:

головуючого

Білак С.В.

суддів при секретарі

Сухарьок М.Г., Гаврищук Т.Г. Безрукової В.М.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні ОСОБА_1

на постанову

Сватівського районного суду Луганської області

від 07.11.2007 року

по справі

№ 2-а-57/07 /суддя Цибульник С.І./

за позовом

ОСОБА_2

до

Виконавчого комітету Сватівської міської ради Сватівського бюро технічної
інвентаризації ОСОБА_3 ОСОБА_1

про

визнання недійсним державного акту на право власності
на землю

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Сватівської
міської ради, Сватівського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
визнання недійсним державного акту на право власності на землю.

Обґрунтовуючи
свої позовні вимоги позивачка зазначила, що ОСОБА_1 безпідставно передано до
приватної власності 434 кв.м. землі, так як згідно архівної справи за даною
домобудівлею первинний розмір земельної ділянки, який надавався в постійне
користування для будівництва жилого будинку складав 391.7 кв.м. Згідно
повторної теодолітної зйомки, було встановлено точну площу земельної ділянки - 444
кв.м, що на 10 кв.м. більше ніж передано у приватну власність. Тому просила
визнати державний акт від 22.10.1999р. недійсним та вилучити з незаконного
користування ОСОБА_1 52.3 кв.м. і відмінити рішення виконавчого комітету
Сватівської міської ради № 1927 від
11.08.1997р.

Постановою
Сватівського районного суду Луганської області від 7 листопада 2007 року було
скасовано рішення виконавчого комітету Сватівської міської ради № 1927 від
11.08.1997р. про передачу в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1.
Визнано недійсним державний акт серії З № 070021 від 22 жовтня 1999р. на право
власності на землю на ім»я ОСОБА_1.

На
зазначене судове рішення відповідачем ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій
вона просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги
обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального
права.

В апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції не зазначив норм матеріального права, якими
керувався, позбавляючи її законно набутого права власності на землю. В описовій
частині постанови не зазначено доказів, які підтверджують законність і
правильність її землеволодіння. В мотивувальній частині не вказано мотивів
неврахування доказів на її користь. В резолютивній частині не зазначено, як її
поновлювати право власності на присадибну ділянку, та строк та порядок набрання
постановою законної сили. В рішенні не зазначено перелік підстав припинення
права власності на землю, встановлений ст.140 ЗК України. Не відповідає
дійсності твердження суду першої інстанції про те, що їй прохід був наданий
сусідами, але вона купила будинок у 1987 році в саме таких земельних межах
присадибної ділянки, а межа між присадибними ділянками наводилася у 1966 році,
що зазначено у плані на будинок попереднього власника.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач мешкає в будинку
АДРЕСА_1 і її присадибна ділянка межує з ділянкою ОСОБА_4, який мешкає в
будинку АДРЕСА_2. Земельна ділянка будинку АДРЕСА_3, де проживає відповідач
ОСОБА_1, не має самостійного виходу на
цю вулицю. Згідно пояснень ОСОБА_2 і ОСОБА_4, внаслідок добросусідських
відносин, вони надали в користування частину своїх земельних ділянок для
обслуговування проходу - виходу на вулицю Гагаріна ОСОБА_1. 22.10.1999р.
ОСОБА_1 було видано державний акт на право приватної власності на земельну
ділянку, яким було вилучено частину земельної ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_4.

Сторони
до судового засідання не з»явилися, про
час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія
суддів вважає, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином
повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за
необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, постанову скасувати і
закрити провадження в справі, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної
юрисдикції (адміністративна справа) визначається як переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Специфіка ж публічно-правового спору обумовлена його підставою: він виникає у
випадку порушення суб'єктом публічного управління суб'єктивних публічних прав
та інтересів громадян або організацій /п. 4 ст. 17 КАС України/.

Розглядаючи даний спір необхідно врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС
України - юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового вирішення.

Суд вважає, дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під
визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), яке
наведене у п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України. Компетенція
адміністративних судів, встановлена ст. 17
КАС
України на цей спір не поширюється.

Згідно
з приписами ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на спори фізичних і юридичних осіб із суб'єктами
владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Позивач
звернулася в суд з адміністративним позовом, у якому просила визнати недійсним
державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_1 і рішення виконавчого комітету Сватівської
міської ради № 1927 від 11.08.1997р. у зв'язку з тим, що порушуються її
права.

Частиною 1 статті 125 Земельного кодексу України
встановлено, що право власності та право постійного користування на
земельну ділянку виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. У відповідності
до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну
ділянку і право постійного користування земельною ділянкою засвідчується
державним актом.

Відповідно до "Технічних вказівок по встановленню
границь земельної ділянки загальної і загальної часткової власності
фізичних і юридичних осіб на забудованій території в населених пунктах",
затверджених Державним комітетом України по земельним ресурсам,
правовстановлюючий документ, це документ, що підтверджує право власності
фізичних чи юридичних осіб на земельні ділянки, тобто Державний акт. Закон
визначає Державний акт на земельну ділянку як документ цивільно-правового
характеру, що не є, а ні рішенням органу місцевого самоврядування, а ні
рішенням органу державної влади.

У відповідності до ст. 15 Цивільно-процесуального кодексу України, суди
розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних, сімейних,
трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Із позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір про право на
земельну ділянку.

Таким чином, справа не відноситься до юрисдикції адміністративних судів і
повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 статті 157 КАС України,
суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції від 7 листопада
2007 року не відповідає вимогам матеріального та процесуального права і повинна
бути скасована.

Колегія суддів вважає необхідним роз»яснити позивачу, що з зазначеним
позовом він може звернутися до місцевого суду для розгляду справи за правилами
цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 195-196, п.4
ч.1 ст. 198,
ст. 203,
ст.205, ст. 206, ст. 211, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову
Сватівського районного суду м. Луганська від 7 листопада 2007 року по справі №
2-а-57/07 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Сватівської міської ради,
Сватівського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання
недійсним державного акту на право власності на землю - скасувати.

Провадження у справі № 2-а-57/07 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету
Сватівської міської ради, Сватівського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю - закрити.

Роз»яснити позивачу, що з зазначеним позовом він може звернутися до
місцевого суду.

Ухвала суду прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина
проголошена у судовому засіданні 21 травня 2008 року, в повному обсязі
ухвала складена 21 травня 2008 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця.

Головуючий:
С.В.Білак

Судді: М.Г.Сухарьок

Т.Г.Гаврищук