Справа № 2а-3434/2008
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2008-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-3434/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

22 серпня 2008 року
Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді-Самойлової
В.В.

при
секретарі- Демченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Харківській області, 3-я
особа: начальник Головного управління МВС України в Харківській області
Развадовський Віктор Йосипович про визнання наказів незаконними, поновлення на
службі та відшкодування збитків,

встановив:

ОСОБА_1
звернувся в порядку адміністративного судочинства з вказаним позовом, де ставить питання щодо визнання неправомірними дій відповідача
стосовно винесення наказу № 131 о/с від 14.02.2008р. про його звільнення з органів
внутрішніх справ за порушення дисципліни
та накладення аналогічного адисциплінарного стягнення. Одночас, просить поновити його в органах
внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку
Краснокутського РВ ГУ з 14.02.2008р. та стягнути з відповідача на його користь
грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 14.02.2008р., посилаючись на
те, що ніяких порушень службової дисципліни він не вчиняв, а тому його
звільнення за порушення дисципліни вважає незаконним.
Крім того, ставить питання про відшкодування за рахунок відповідача спричинених збитків у
вигляді моральної шкоди в розмірі 10000
грн., оскільки відповідач своїми діями завдав йому моральні страждання та витрат на
юридичні послуги в розмірі 1000 грн.

Представник відповідача та третьої особи за дорученнями Колесник Г.М. проти позову заперечує, посилаючись на те, що
позивач порушив вимоги ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України», Присяги працівника органів внутрішніх справ
України та Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ України, а
саме: будучи присутнім при скоєні злочину іншим працівником міліції не вжив
ніяких заходів по припиненню та попередженню неправомірних дій, що негативно
вплинуло на авторитет міліції серед населення, сприяло виникненню значного
суспільного резонансу, що є
несумісним з його подальшим
проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Заслухавши сторони, дослідивши докази суд приходить висновку про
задоволення позову як законного та обґрунтованого зі слідуючих підстав.

Встановлено,
що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 02.04.2001 року
на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Краснокутського РВ ГУ.

Під час
проходження служби у Краснокутського РВ
ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_1 позитивно зарекомендував себе, про
що свідчать матеріали його особової
справи, які дослідженні в судовому засіданні. За час проходження служби в
органах МВС України мав дисциплінарні
стягнення, але вони погашені в
установленому порядку, оскільки пройшло більше року після їх накладень, та на
час звільнення вважався, як такий, що не
має дисциплінарних стягнень, відповідно до статті 18 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", де передбачено,
що особа рядового або начальницького складу вважається такою, яка не має
дисциплінарного стягнення, якщо її заохочено шляхом дострокового зняття
дисциплінарного стягнення, нагороджено державною нагородою чи відзнакою
Президента України або минув рік з дня накладення дисциплінарного стягнення, в
зв'язку з чим, суд вважає безпідставними посилання відповідної сторони на цю
обставину, як на обставину, яка була врахована при прийнятті рішення щодо
звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ.

Привидом
звільнення позивача з ОВС стало слідуюче: 12.02.2008 року до ВВБ в Харківській
області СВБ ГУБОЗ МВС України з письмовою заявою звернулась громадянка ОСОБА_2
про те, що перший заступник начальника - начальник кримінальної міліції
Краснокутського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3 вимагає у неї
грошову винагороду у сумі, еквівалентній 600 доларам США за непритягнення її до
кримінальної відповідальності.

14.02.2008 року працівниками ВВБ в Харківській області СВБ ГУБОЗ МВС
України під час проведення оперативних заходів
на території помешкання заявниці, при намаганні отримання хабара, був
затриманий начальник кримінальної міліції Краснокутського РВ ГУМВС України в
Харківській області ОСОБА_3, де був присутній також оперуповноважений сектору
карного розшуку Краснокутського РВ ГУМВС
України в Харківській області ОСОБА_1

За
результатами службової перевірки та відповідно до її висновку від 14.02.2008р.,
який затверджено начальником ГУМВС України Крижановським С.В., 14.02.2008р.
Головним управлінням МВС України в Харківській області винесено наказ № 91 про
покарання працівників Краснокутського РВ ГУМВС України в Харківській
області, згідно якого за порушення
службової дисципліни, що виразилось у грубому порушені вимог ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України» щодо неухильного дотримання вимог чинного
законодавства України, Присяги працівника органів внутрішніх справ України та
Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ України старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_1
оперуповноваженого СКР Краснокутського РВ ГУМВС України в Харківській
області звільнити з органів внутрішніх справ.

Вказана перевірка проведена без дотримання вимог ст. 14 Положення, де
передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає
службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більше як на один місяць. Забороняється проводити
службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам
проступку або зацікавленим особам у наслідках розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. А саме, відсутній
наказ начальника про призначення такої службової перевірки, порушений термін її
проведення, оскільки вона проведена протягом 2 днів, що свідчить про її
терміновість та відсутність часу для повного і об'єктивного встановлення всіх
обставин вчиненого позивачем проступку та відсутність обов'язкової участі в
проведенні розслідування безпосереднього
начальника позивача - начальника Краснокутського РВ ГУМВС України в Харківській
області, який, як ніхто інший, не знає свого підлеглого краще на предмет його
відношення до виконання своїх службових обов'язків та інших даних, що
характеризують особу порушника та що враховується при накладенні
дисциплінарного стягнення.

14.02.2008р. Головним управлінням МВС України в Харківській області
винесено наказ № 131 ос про звільнення ОСОБА_1
з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил на підставі п. 64 «Є» «Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
України» (за порушення дисципліни) з посади оперуповноваженого сектору карного
рзшуку Краснокутського РВ ГУ з 14.02.2008 року. Звільненню позивача з ОВС
передувало притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді
звільнення з ОВС, відповідно до наказу відповідача про покарання працівників Краснокутського РВ
ГУМВС України в Харківській олласті № 91
від 14.02.2008 року, що сталося без відома ОСОБА_1, оскільки відсутнє було
передбачене в даному випадку діючим законодавством проведення бесіди та ознайомлення його з цим
наказом.

Згідно ст. 12 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: )
усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову
відповідність; звільнення з посади;
пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» за кожне порушення службової дисципліни накладається
лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни
кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При
визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість
проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення
службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи
рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання
службової дисципліни. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності
осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що
накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. У разі повторного вчинення
особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням
його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових
обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших
поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу
дисциплінарним стягненням. Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в
спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання,
і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не
накладаються. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Тобто, в
даному випадку застосоване до ОСОБА_1 звільнення з органів внутрішніх справ,
як дисциплінарне стягнення, не
відповідає характеру та тяжкості вчиненого ним порушення, оскільки не взято до
уваги відсутність його вини щодо причетності при намаганні першим заступником
начальника - начальник кримінальної міліції Краснокутського РВ ГУМВС України в
Харківській області ОСОБА_3 отримати
хабар, та оперативні заходи проводились
стосовно останнього, а не позивача, тобто, відповідачем не прийнято до уваги
при прийнятті свого рішення: ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну
ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника,
що передбачено ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України».

Відповідно до вимог статті 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному
випадку відповідною стороною не надані
докази поважності звільнення позивача зі служби та проведення службової
перевірки і атестації стосовно цього за його участю відповідно до вимог
„Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ”, як і стосовно обгрунтованості прийняття рішення про
накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача з ОВС.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження. У справах
щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це
повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу
між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Таким
чином, відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, порушені вимоги
„Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ”, а саме: не проведено належне службове розслідування стосовно
причетності позивача до факту отримання 12.02.2008 року першим заступником
начальника - начальником кримінальної міліції Краснокутського РВ ГУМВС України
в Харківській області ОСОБА_3 хабара та вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення з ОВС за його участі, а тому сукупність
наведених доказів дає суду підстави для висновку про те, що відповідач
діяв не на підставі, не в межах та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, в зв'язку з чим має місце порушення права позивача на прийняття законного рішення щодо його
звільнення з органів внутрішніх справ, захист якого можливо шляхом поновлення його на посаді, яку він займав до звільнення.

Згідно вимог ст.8
КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ,
де передбачено, що суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода
на обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу,
таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який
закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де
передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

А тому
при таких обставинах, вказані дії відповідача
не можуть вважатися законними та обгрунтованими, оскільки вони
направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції
України.

Згідно
ст. 235 КЗпП. при
винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час
вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної
роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі
розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 перебував у вимушеному прогулі 6 місяців 8 днів з 14 лютого 2008 р. по 22
серпня 2008 р., то за цей час відповідач зобов'язаний виплатити на його користь
грошове забезпечення за час вимушеного прогулу,
виходячи із середнього заробітку.

Відповідно до вимог ст. 256 КАСУ постанова в частині поновлення позивача
на службі та зобов'язання щодо відшкодування місячного грошового
забезпечення. підлягає негайному виконанню.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача, не
підлягають задоволенню, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході
судового вирішення справи.

Згідно ст. 90
КАСУ витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. А тому відсутні
підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування позивачеві
витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 159
КАСУ, ст. ст. 8, 19, 22 Конституції України, Положенням про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ ", Законом України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України», суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії Головного управління МВС України в Харківській області в
частині винесення наказу № 91 від 14.02.2008р. щодо покарання ОСОБА_1 у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ України та наказу
№ 131 о/с від 14.02.2008р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх
справ України у запас Збройних сил за
ст. 64 п «Є» ( за порушення дисципліни)
згідно з Положенням про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ та скасувати їх.

Поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого карного розшуку
Краснокутського РВ ГУ з
14.02.2008р.

Зобов'язати Головне управління МВС України в Харківській області відшкодувати ОСОБА_1 грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу з 14.02.2008р. по 22.08.2008р.

В частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000
грн. та витрат на юридичні послуги в розмірі 1000 грн. в позовних вимогах
ОСОБА_1 відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в
частині поновлення ОСОБА_1 в органах
внутрішніх справ України та зобов'язання щодо відшкодування місячного грошового
забезпечення.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження,
а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ - з
дня складання постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя-