Справа № К-29520/06
Суддя: Панченко О.Н.
Дата ухвалення: 2008-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 травня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого,
судді Панченка О.Н.,

суддів
Горбатюка С.А., Мироненка О.В., Смоковича М.І., Чумаченко Т.А.,

провівши
у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за
позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
Лисичанської міської ради Луганської області (далі - УПСЗН Лисичанської міської
ради) про стягнення недоплаченої щорічної одноразової допомоги за касаційною
скаргою УПСЗН Лисичанської міської ради на постанову Лисичанського міського
суду Луганської області від 07 червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 03 серпня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до УПСЗН Лисичанської
міської ради про стягнення недоплаченої грошової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що він є учасником бойових дій і відповідно до статті 12
Закону України від 22 жовтня 1993 року
№ 3551-Х11 “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
(далі - Закон № 3551), щорічно до 05 травня йому повинна виплачуватися грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, а оскільки у період
2003-2005 років грошова допомога йому була виплачена не в повному обсязі,
просив стягнути з відповідача на його користь суму недоплаченої щорічної
грошової допомоги за вказаний період у розмірі 1898,75 грн.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 07 червня
2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з УПСЗН Лисичанської міської ради на користь ОСОБА_1
заборгованість з щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня за 2005
рік у сумі 1410,00 грн.

У задоволенні позову про стягнення щорічної одноразової допомоги до 05
травня за 2003-2004 роки у сумі 488,75 грн. відмовлено за пропущенням строку
звернення до адміністративного суду.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 03 серпня 2006 року
апеляційну скаргу УПСЗН Лисичанської міської ради відхилено. Постанову
Лисичанського міського суду від 07 червня 2006 року залишено без зміни.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної
інстанції, УПСЗН Лисичанської міської
ради подало касаційну скаргу, в якій вказало на те, що оскаржувані рішення
судів у справі прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального
права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення у справі, яким відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є учасником війни.

Відповідно до
пункту 5 статті 12 Закону № 3551 учасники бойових мають право на щорічну
одноразову допомогу до 05 травня в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Статтею 17-1 Закону № 3551 встановлено, що щорічна
виплата разової грошової допомоги до 05 травня в розмірах, передбачених
статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюється органами праці та соціального
захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання.

Крім того, у цьому Законі не містяться положення,
відповідно яких розмір такої допомоги може бути зменшений з урахуванням
фінансових можливостей держави.

Отже, суд першої інстанції, приймаючи рішення про
стягнення з УПСЗН Лисичанської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати одноразової допомоги
за 2005 рік, а суд апеляційної інстанції залишивши це рішення без зміни,
правильно виходили з того, що відповідач неправомірно не доплатив ОСОБА_1 у
2005 році допомоги з 1660 грн. (загальної суми, яка підлягала виплаті
відповідно до Закону № 3551) - 1410 грн.

Також, суди правильно послались на положення статті 22
Конституції, яка передбачає заборону звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Посилання відповідача на Закон України “Про Державний
бюджет України на 2005 рік” є неправильним, оскільки цей Закон не є спеціальним
та не регулює питання надання державних соціальних гарантій для забезпечення
належного рівня життя учасників бойових дій.

Разом з тим, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 пред'явив позов до УПСЗН Лисичанської міської ради про стягнення
заборгованості у травні 2006 року і просив стягнути з відповідача суму
заборгованості з виплати щорічної разової допомоги за 2003 - 2005 роки.

Суд першої інстанції обговорив питання пропуску останнім строку для
звернення до суду і правильно вказав на те, що цей строк ОСОБА_1 пропущено без
поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суди виконали вимоги процесуального законодавства, а отже
підстав для скасування оскаржених рішень немає.

На підставі
викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230, Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Касаційну скаргу управління праці та соціального захисту
населення Лисичанської міської ради Луганської області залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову Лисичанського міського суду Луганської
області від 07 червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області
від 03 серпня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області про
стягнення недоплаченої щорічної одноразової допомоги - без зміни.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як у випадку та з
підстав, передбачених статями 236, 237 Кодексу адміністративного судочинства
України до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами, протягом
одного місяця з дня відкриття таких обставин.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар Н.М.
Мартинко