Справа № 22-а-8587/2008
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий в суді 1-ї інст. Чалий
І.С. Рядок статзвіту № 35
Рівненський окружний
адміністративний суд, №
2-а-1613/2008 Справа № 22-а-8587/08 Доповідач: Заверуха О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Заверухи О.Б.,

суддів: Олендера І.Я., Шавеля Р.М.,

при секретарі Ступницькій Г.Я.,

з участю осіб, які беруть участь у справі:

представника позивача - Журова Р.В., довіреність б/н від 12.03.2008 р.,

представників відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 3392/10-32 від
18.02.2008 р., ОСОБА_2, довіреність № 9616/10-32 від 26.05.2008 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області на постанову
Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2008 року в справі
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
«Рівне-Метал» до Державної податкової інспекції у Рівненському районі
Рівненської області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від
13.02.2008 року №№ /0, /0, 000091751/0, -

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рівне - Метал» звернулося в суд з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 13.02.2008 року №№
/0, /0, 000091751/0.

В обґрунтування позову зазначало, що податковим органам не надано
право самостійно нараховувати об'єкт оподаткування, не враховуючи витрат,
здійснених за угодами, довільно трактувати законодавство та безпідставно
позбавляти податкового кредиту. Позивач ставить під сумнів правильність методики,
за якою було визначено податковим
органом валовий дохід та валові витрати товариства з метою визначення оподатковуваного прибутку та суми податку
прибутку. Визначення оподатковуваного
доходу (валових доходів та валових витрат) та податку на прибуток здійснювалось відповідачем за кожен
квартал окремо, а не наростаючим підсумком з початку року, чим було грубо
порушено вимоги пункту 16.4 статті 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Порушення відповідачем вимог пункту 16.4 статті 16
Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» призвело до штучного та необґрунтованого збільшення валових
доходів при визначенні приросту
(убутку) балансової вартості товарів.

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від 24 березня 2008 року адміністративний
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівне-Метал» до Державної
податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області про визнання
нечинними податкових повідомлень-рішень від 13.02.2008 року №№ /0,
/0, 000091751/0 задоволено повністю, визнано нечинними вказані
податкові повідомлення - рішення.

Зазначена постанова мотивована тим, що
відповідач, обґрунтовуючи склад
порушення підпункту 5.9 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», проводить
збільшення валового доходу на балансову вартість запасів на кінець 2006 року та сумарне збільшення
валового доходу на балансову вартість запасів на кінець кожного звітного періоду - щоквартально протягом
9 місяців 2007 року, з
чим не погоджується суд першої інстанції. Позивача взято на податковий облік 30.10.2006 р., тобто всередині податкового
періоду, тому першим звітним податковим періодом не може бути 2006 рік, відтак, збільшення
валового доходу та визначення податку на прибуток за 2006 рік є необґрунтованим. Відповідачем не враховано, що декларація про прибуток
розраховується наростаючим підсумком за
квартал, півріччя, 9 місяців, рік, норми Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не містять положень сумарного складання балансової вартості
запасів за кожен окремий квартал, а з
врахуванням неправильного визначення першого звітного податкового
періоду висновки є законодавчо необґрунтованими щодо збільшення валового доходу на балансову вартість запасів за 1, II та
III квартал 2007 року. Стосовно податкового повідомлення - рішення № 000122351/0, то суд першої
інстанції зазначає, що відповідач проводить
збільшення валового доходу на дохід у вигляді процентів нарахованих у розмірі облікової ставки НБУ. Фактично ТОВ «РІВНЕ-МЕТАЛ» уклало 14.11.2006
р. договір безвідсоткової позики у відповідності
до § 1 глави 71 Цивільного кодексу України. Надана позика в розумінні податкового законодавства є поворотною
фінансовою допомогою (підпункт 1.22.2 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).
Відповідно до підпункт 4.1.6 статті 4
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» податкові
зобов'язання особи, що надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її
зворотному отриманні. Обґрунтовуючи
склад порушення підпункту 5.3.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», відповідач
проводить зменшення валових витрат на суми отриманих позивачем
інформаційно-консультаційних, маркетингових та юридичних послуг. Суд першої інстанції покликається на те, що
в підпункті 5.3.9 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств» значено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. В той же час, в судовому засіданні позивач
документально підтвердив виконання укладених договорів про надання інформаційно-консультаційних,
маркетингових та юридичних послуг. Стосовно складу порушення підпункту 7.4.5 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», суд першої інстанції вважає, що відповідач безпідставно
проводить зменшення податкового кредиту через відсутність
на момент перевірки податкових накладних, не конкретизуючи, яких саме податкових накладних не було під час перевірки. Позивачем
під час судового розгляду надано реєстри отриманих та виданих податкових
накладних за лютий, березень, квітень,
травень, червень, серпень та вересень 2007 року, а також надано для огляду вписані в них податкові накладні. При дослідженні реєстрів отриманих та виданих
податкових накладних судом встановлено відповідність
сум податку на додану вартість, зазначених в них, результатам проведеної перевірки. Стосовно порушення підпункту 4.2.1 статті 4, пункту 7.1 статті 7, підпунктів 8.1.1 та 8.1.2 статті 8, пункту 19.2 статті 19 Закону
України «Про оподаткування доходів фізичних
осіб», суд першої інстанції вважає, що згідно з нормами ст. 8 Закону України «Про оподаткування доходів фізичних
осіб» нарахування (виплату) та
оподаткування доходів здійснюється виключно
податковими агентами, до яких віднесено позивача, а відповідач
відповідно до підпункту 16.3.4 пункту 16.4 ст. 16 Закону України «Про
оподаткування доходів фізичних осіб» здійснює
лише контроль за правильністю та своєчасністю сплати податку. З приводу порушення підпункту 4.2.9 статті 4, пункту 7.1
статті 7, підпунктів 8.1.1 та 8.1.2
статті 8, пункту 19.2 статті 19 Закону
України «Про оподаткування доходів фізичних осіб», суд першої інстанції
вважає, що відповідачем не надано
документальних доказів, які б свідчили, що позика чи проценти нараховані на неї
були анульовані за самостійним рішенням позивача і відповідно до підпункту 2.9
статті 4 Закону України «Про оподаткування доходів фізичних осіб» як додаткове
благо має включатися до складу загального місячного оподатковуваного доходу
такого платника податку та оподатковується
на загальних підставах.

Не погоджуючись з цією
постановою, Державна податкова інспекція у Рівненському районі Рівненської
області подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного
суду в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову якою
відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована
тим, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм матеріального
та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Актом
«Про результати виїзної планової перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівне - Метал» з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за період з 01.11.2006 року по 30.09.2007
року» № 87/10/23-141/34643802 від 5 лютого 2008 року, перевіркою встановлено
порушення позивачем вимог п.п. 4.1.4 п. 4.1, п. 5.1, п.п. 5.3.9, п. 5.3, п.5.9
ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток в сумі 616080 грн.; п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження суми
податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету в сумі 136311 грн.;
п.п. 4.2.9 п.4.2 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, п.п. 8.1.1, 8.1.2 п.8.1 ст. 8, п.п. «а»
п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що
призвело до неутримання та не перерахування до бюджету податку з доходів
фізичних осіб в сумі 133615,49 грн. та 1335,50 грн.

Представники Державної
податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримали з мотивів, які в ній викладені

Представник
ТОВ «Рівне - Метал» апеляційну скаргу заперечив, просить залишити її без
задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши
доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення
представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, Актом «Про результати виїзної планової
перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівне - Метал» з питань
дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з
01.11.2006 року по 30.09.2007 року» № 87/10/23-141/34643802 від 5 лютого 2008
року, перевіркою встановлено наступні порушення: 1) п.п. 4.1.4 п. 4.1, п. 5.1,
п.п. 5.3.9, п. 5.3, п.5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 616080 грн.
в тому числі: за 4 квартал 2006 року 5218 грн.; за 1 квартал 2007 року 38876
грн.; за 2 квартал 2007 року 422729 грн.; 3 квартал 2007 року 149257 грн.; 2)
п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що
призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до
бюджету в сумі 136311 грн.; 3) п.п. 4.2.9 п.4.2 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, п.п.
8.1.1, 8.1.2 п.8.1 ст. 8, п.п. «а» п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», що призвело до неутримання та не перерахування до
бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 133615,49 грн. та 1335,50 грн.
за період з 1.11.2006 року по 30.09.2007 року (а.с. 16-41).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи
оскаржувану постанову порушив норми матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Так, судом першої інстанції не взято до уваги, що ТзОВ
«Рівне-Метал» в порушення вимог п.5.9 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" валові
доходи занизило на 80438 грн. .
в т.ч.: за ІУ кв. 2006р. 8988 грн., І кв.2007р. - 10954 грн., Пкв.2007р. 18749 грн., Шкв.2007р.- 41747 грн. та невірно
визначили приріст балансової вартості запасів
за ІУ кв. 2006р., І-Шкв.2007р.

Судом
не враховано, що відповідно до ст.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий дохід - це загальна
сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом
звітного періоду в грошовій, матеріальній
або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх
межами. Згідно пп.,4.1.2, п.4.1, ст..4 даного
Закону валовий доход включає доходи від здійснення банківських, страхових та інших операцій з надання
фінансових послуг, торгівлі валютними цінностями, цінними паперами,
борговими зобов'язаннями та вимогами.

В
процесі перевірки податковим органом позивача, було надано договір позики від 14.11.2006р., згідно якого заступник директора ТзОВ «Рівне-Метал» ОСОБА_3,
надає безвідсоткову позику у
готівковій формі директору ТзОВ «Рівне-Метал» ОСОБА_4 в розмірі 40 000
000 грн. Термін повернення позики в строк 11 місяців з дати підписання
договору. Одержання від позичальника процентів договором не передбачено.

Згідно
ст. 1048 ЦКУ позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до
дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він
укладений між фізичними особами на
суму, яка не перевищує п»ятдесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, і не пов»язаний із здійсненням підприємницької діяльності
хоча б однієї із сторін.

За період з 14.11.2006р. по 30.09.2007р. надану позику
директору ТзОВ «Рівне-Метал» в сумі 31 450 555грн. Станом на 30.09.2007р.
повернення позики не було. Позика видавалась ОСОБА_4з каси ТзОВ «Рівне-Метал»
згідно видаткових касових ордерів.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що позивач безпідставно в складі валового
доходу не врахував дохід у вигляді процентів
нарахованих в розмірі облікової ставки НБУ (8,5% до 01.06.07р., 8% з
01.06.2007р.) в сумі 891835,84 грн., чим
порушив пп..4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Колегія
суддів також відзначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку
про те, що позивачем здійснювалось ведення податкового обліку без порушень
встановленого законом порядку.

Відповідно до вимог п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг),
які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській діяльності.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»
встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського
та податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської
операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю
та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові
документи.

Згідно
з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995р. №88,
первинні документи (на паперових і
машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форма), код
форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її
вимірники (у натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської
операції і складання первинного документа.

Судом
встановлено, що за період з 1.11.2006 року по 30.09.2007 року позивачем було
включено у валові витрати інформаційно-консультаційні,
маркетингові та юридичні послуги надані ТОВ «Бізнес-Інтеграл ЛТД».

В той же час, за наслідками надання
вказаних послуг, відсутня інформація про фактично понесені витрати на
здійснення цих інформаційно-консультативних, маркетингових послуг, виконаних робіт, а саме: не вказано, які саме
послуги були надані виконавцем, статті витрат,
зміст господарської операції, чим порушено зміст та суть Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 "Витрати",
затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 31.12.1999р. Понесені витрати на придбання цих послуг
не оформлені актами прийому-передачі наданих послуг,
які б підтверджували фактичне виконання послуг. Крім того, до перевірки не представлено первинні документи, які б засвідчували
про фактичне виконання послуг в діяльності
підприємства. Таким чином, понесені
витрати на придбання вищезазначених послуг, згідно представлених до
перевірки документів, не оформлені відповідними документами, які б
підтверджували фактичне виконання цих
послуг. У зв"язку з цим, відсутнє підтвердження фактичного надання
послуг та їх зв"язок з підготовкою, організацією, веденням виробництва,
продажем продукції, не доведено їх
використання підприємством у власній господарській діяльності та відсутня підстава для включення до складу валових
витрат вартості даних послуг без підтвердження
відповідно складеними згідно з чинним законодавством первинними документами.

В пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» вказано, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і зберігання яких
передбачено правилами ведення податкового обліку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивач вірно визначив
валові витрати за 1-3 квартали 2007 року та вважає, що податковим органом
правильно визначено та встановлено завищення загальної суми валових витрат на
загальну суму 1492045,52 грн.

Стосовно
додержання вимог Закону України «Про податок на додану вартість», то в
порушення пп.7.4.5 п.7.4. ст.7 Закону України „Про податок на додану
вартість" позивачем включено до складу
податкового кредиту суму 136311 грн., не підтверджену податковими накладними та митними деклараціями.

У відповідності до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону
не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. У разі
коли на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму
податкового кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

У зв'язку з тим, що на момент перевірки податкові
накладні на суму 136311 грн. податку на додану
вартість були відсутні, колегія суддів вважає, що податковий орган вірно
визначив суму податкового зобов'язання та штрафних санкцій. Посилання суду першої інстанції на дослідження в
судовому засіданні реєстрів отриманих та виданих накладних, не спростовує
фактів виявлених податковим органом на момент перевірки порушень позивачем
вимог Закону України «Про податок на додану вартість».

Судом першої інстанції також
безпідставно не взято до уваги тієї обставини, що позивач не нарахував
заробітну плату директору та заступнику
директора товариства в межах законодавчо встановленого розміру заробітної плати. Із суми не нарахованої мінімальної
заробітної плати позивач був зобов'язаний нарахувати мінімальну заробітну плату директору та заступнику директора та утримати
з неї податок з доходів фізичних осіб в сумі 1335,50грн. відповідно до
пп..4.2.1.п.4.2 ст.4, п.7.1ст.7, ПП..8.1.І
та 8.1.2 п.8.1 ст.8, пп..19.2 ст..19 Закону
України "Про податок з доходів фізичних осіб", а також нарахувати
відсотки за користування позикою директором ОСОБА_4 виходячи із
облікової ставки НБУ в сумі 891835,84грн., що є додатковим благом для працівника
ОСОБА_4 і повинно бути оподаткованим відповідно до пп..4.2.9 п.4.2 ст.4 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб".

З огляду на
викладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому, апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване судове
рішення скасувати.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198,
202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області
- задовольнити.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 24 березня 2008 року в справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівне-Метал» до Державної
податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області про визнання
нечинними податкових повідомлень-рішень від 13.02.2008 року №№ /0,
/0, 000091751/0 скасувати та прийняти нову якою у задоволенні
адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівне-Метал»
до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 13.02.2008 року №№
/0, /0, 000091751/0 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду
касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання постановою законної
сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч.3 ст. 160
КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: О.Б.
Заверуха

Судді: І.Я.
Олендер

Р.М.
Шавель