Справа № 22-а-3332/2008
Суддя: Бабенко К.А.
Дата ухвалення: 2008-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 22а- 3332/08 Головуючий суддя суду 1 інстанції Прокопчук А.В., суддя-доповідач Бабенко К.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

03 липня 2008 року м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Бабенка К.А.,

суддів:
Дурицької О.М.,

Межевича
М.В.,

при секретарі:
Богдан О.М.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу
за апеляційною скаргою Головного управління праці та соціального захисту
населення Вінницької міської ради на Постанову Замостянського районного суду м.
Вінниці від 16 червня 2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення в Замостянському районі м.
Вінниці, Головного управління праці та соціального захисту
населення Вінницької міської ради про сплачення
недоплаченої разової щорічної допомоги

В С Т А Н О В И В:

Постановою Замостянського районного суду м.
Вінниці від 16 червня 2007 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення в Замостянському районі м. Вінниці, Головного управління праці та
соціального захисту населення Вінницької міської ради про сплачення
недоплаченої разової щорічної допомоги
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління
праці та соціального захисту населення Вінницької міської ради звернулось з
апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказане судове рішення винесене із
порушенням норм матеріального та процесуального права, що суд дав неправильну
правову оцінку усім обставинам справи та просить скасувати Постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 16
червня 2007 року та постановити нове рішення, яким Позивачу у задоволенні його
вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду
суддю-доповідача, пояснення присутніх в суді учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 202 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України) підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм
матеріального та процесуально права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивачу
надано пільги, як інваліду війни, відповідно до статті 12 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і він
має право на отримання щорічної разової грошової допомоги у розмірі, який
визначено цим Законом.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" Позивач, щорічно до 5 травня повинен отримувати разову грошову допомогу в розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Однак, Законами України «Про Державний бюджет України» на 2004-2005 роки
передбачено інші (значно менші) розміри щорічної грошової допомоги виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суд вирішує спори на підставі Конституції та
законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти,
прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Окрім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України
від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на
те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають
застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються
конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які
звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами
прав і свобод (абз.1 п.19).

Конституцією
України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою
(стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її
права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття
3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх
зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не може бути звужено (стаття 22).

На підставі статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.

Утверджуючи
і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими (спеціальними)
законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що
є складовою конституційного права, на соціальний захист і юридичними засобами
здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини
другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є
загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної
влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою
своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні
умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до
порушення принципів соціальної, правової держави.

Встановлення
інших розмірів виплат є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у
випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або
надзвичайного стану на певний строк).

Окрім
того, встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною
другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються
Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи
змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених
іншими законами України, зокрема Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», та не може будь-яким чином змінювати
визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного
Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись
від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже,
встановлення Законами України «Про Державний бюджет України» на 2004-2005 роки
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги, виходячи із обсягу видатків,
виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету, обмежило
обсяг прав громадян, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту». Залишивши незмінним зміст права на отримання
щорічної разової грошової допомоги, Закони «Про Державний бюджет України» на
відповідні роки звузили обсяг цього права, встановивши інший (менший) розмір
такої виплати, і водночас фактично скасували конституційну гарантію
забезпечення належних умов існування членів сімей померлих (загиблих) ветеранів
війни.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції при
розрахунку суми разової щорічної допомоги, обґрунтовано керувався положеннями
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а
не положеннями Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідні
роки.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення одноразової щорічної грошової
допомоги за 2004-2005 роки підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення щорічної разової грошової
допомоги на оздоровлення за 2006 рік, слід зазначити наступне.

Судом
першої інстанції не враховано, що дію зазначеної норми Закону в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни
зупинено на 2006 рік згідно із Законом України № 3235-IV від 20.12.2005 року
«Про Державний бюджет України на 2006 рік» (ст. 30 Закону).

А тому
до спірних правовідносин не могла бути застосована зупинена норма ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги.

Рішення
Конституційного Суду України № 20-рп/2004 від 01.12.2004 року, яким визнано
такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення
ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», що
встановлюють розмір виплат щорічної разової допомоги у розмірах, передбачених
Законом України «Про Держаний бюджет на 2004 рік», не має будь-якого відношення
до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік».

В той
же час, положення ст. 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006
рік» на предмет їх відповідності Конституції України у Конституційному Суді
України не переглядались, що свідчить про відсутність правових підстав для
незастосування до спірних правовідносин положень саме цього Закону.

З огляду на вищевикладене, при розрахунку суми разової
щорічної допомоги за 2006 рік суд першої інстанції мав би керуватися
положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а не
зупиненими положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Таким чином, з врахуванням того, що відповідачем разова
щорічна грошова допомога до 5 травня за 2006 рік виплачена позивачу у
встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
розмірі, підстав для задоволення позовних вимог у цій частині немає.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на пропущення
Позивачем строку звернення до суду в один рік, передбаченого ст. 99 КАС
України, є безпідставними, оскільки, спірні правовідносини виникли до 01.09.2005
року, тобто до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства
України. Так, враховуючи, що виплата разової щорічної грошової допомоги
відбувається до 05 травня відповідного року, Позивач про порушення свого права
на отримання такої допомоги за 2004 та 2005 рік дізнався відповідно 06 травня
2004 та 06 травня 2005 року, тобто до набрання чинності КАС України - в період
дії норм Цивільного кодексу України, якими встановлено трьохрічний строк
позовної давності, в межах якого він і звернувся до суду за захистом своїх
порушених прав. А подання до суду позову про стягнення разової щорічної
допомоги за 2006 рік здійснено Позивачем в квітні 2007 року, тобто в межах
річного строку позовної давності, встановленого КАС України.

Відповідно,
постанова суду першої інстанції підлягає
частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у даній частині.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П ОС Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління праці та
соціального захисту населення Вінницької міської ради задовольнити
частково.

Постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 червня 2007 року
- скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління праці та соціального захисту населення
Вінницької міської ради шляхом списання на рахунок Управління праці та
соціального захисту населення в Замостянському районі м. Вінниці на користь
ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу, як учаснику війни за 2004-2005 роки в
сумі 4075,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення
і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Постанову складено у повному обсязі
08.07.2008 року.

Головуючий суддя К.А. Бабенко

Судді: О.М. Дурицька

М.В. Межевич