Справа № 22-а-4994/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

апеляційний адміністративний суд
У Х В А Л А

Іменем України

7 травня 2008 року справа
№ 22-а-4994/08

приміщення суду за адресою:
м.Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суд у складі:

головуючого

Білак С.В.

суддів при секретарі

Сухарьок М.Г., Гаврищук Т.Г. Білоус К.І.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу відповідача:

судовому засіданні
Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської
ради Луганської області

на постанову

Кіровського міського суду Луганської області

від 24.03.2008 року

по справі

№ 2-а-120/08 /суддя Нестеренко Н.В./

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Кіровської міської ради Луганської області

про

зобов»язання сплатити недоотриману разову грошову
допомогу

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Кіровського
міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління праці
та соціального захисту населення Кіровської міської ради Луганської області про
зобов»язання сплатити недоотриману разову грошову допомогу до 5 травня за
період з 2002 по 2007 роки.

Постановою Кіровського міського суду Луганської області
від 24.03.2008р. позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Стягнуто з
управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради
Луганської області на користь ОСОБА_1 1
440 грн. 35 коп. за 2004р. і 2007р. за рахунок коштів державного бюджету. В задоволенні
решти позовних вимог позивачу відмовлено.

28.03.2008р.
Управлінням праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради
Луганської області подана апеляційна
скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити
позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Апеляційну
скаргу мотивує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неправильно
застосовано норми ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

В
апеляційній скарзі зазначає, що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється річний строк, а
пропущення строку є підставою для відмови у задоволенні позову. В своєму
рішенні від 01.12.2004р. та 09.07.2007р. Конституційний Суд визнав
неконституційним дію Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік»
та Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але не було
визначено дій в подальшому.

Відповідач до судового засідання не з»явився, просив
розглянути апеляційну скаргу без його участі,
сторони про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання
осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду
справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач має право на пільги, встановлені
законодавством України для учасників війни, є учасником війни і відповідач
сплатив йому одноразову грошову допомогу до 5 травня у 2005 році - 50 грн., у
2006 році - 50 грн., у 2007 році - 55 грн.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а
судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України,
судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником
війни, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 /а.с.5/.

Згідно листа відповідача , позивачу було сплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня у 2005 році - 50 грн., у 2006 році - 50 грн., у 2007 році - 55 грн.
/а.с.6/.

Відповідно до ст. 13 Закону України № 3551-ХІІ «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам війни щорічно до 5 травня виплачується разова грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Статтею 17 Закону України № 3551-ХІІ передбачено, що щорічна виплата
разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст.ст. 12 - 16
цього Закону, здійснюється органами праці та соціального захисту населення
через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а
особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового
утримання.

Позивачу було фактично виплачено відповідачем одноразову допомогу,
передбачену Законом України № 3551-ХІІ у 2005 році - 50 грн., у 2006 році
- 50 грн., у 2007 році - 55 грн.

Судом першої інстанції вірно застосовано норми рішень
Конституційного Суду України від 01.12.2004р. та від 09.07.2007р., якими
визнані неконституційними відповідні положення Законів про бюджети України на
2004 та 2007 роки і тому позивачу повинні були проведені за 2004, 2007 роки
виплати грошової допомоги у відповідності до ст.12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Відповідно до принципу верховенства права та законності -
суд при вирішення справи керується принципом
верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість держави. Крім того, як роз”яснено
постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійснені
правосуддя», - судам необхідно виходити з того, що нормативно - правові
акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови
Верховної ради України, постанови і розпорядження
Кабінету Міністрів України, підлягають оцінці на відповідність як Конституції України так і закону.

Враховуючи
вищевикладене, суд першої інстанції правильно вважав, що дії відповідача щодо
відмови позивачу в виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, в
розмірах, встановлених ч.5 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є неправомірними.

Суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що
стосується посилання відповідача в апеляційній скарзі на застосуванні ст.99 КАС України, то зазначена
норма закону не може бути застосована з наступних підстав:

Відповідно
до ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В суді
першої інстанції відповідач не заявляв про застосування до спірних правовідносин ст.99 КАС України, а
тому суд апеляційної інстанції не може
розглядати вимогу відповідача про застосування строку звернення до
адміністративного суду.

Таким
чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду
не вбачається.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Кіровської міської ради Луганської області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського міського суду Луганської області від 24.03.2008р. по
справі № 2-а-120/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської міської ради Луганської області про зобов»язання
сплатити недоотриману разову грошову допомогу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя С.В.Білак

Судді
Т.Г.Гаврищук

М.Г.Сухарьок