Справа № 22а-7635/2008
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2008-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№22а-7635/08
головуючий суддя у 1-ій
категорія статобліку- 48
інстанції Боженко Л.В.
(справа
№ 2а- 593/08)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2008
року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Мартиненка О.В. (доповідач)

суддів - Поплавського В.Ю., Уханенка
С.А.

при секретарі
судового засідання - Кочковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну
скаргу управління праці та соціального захисту населення Павлоградської
міської ради на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 01 липня 2008 року у справі № 2а-593/08 за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради
про визнання відмови про перерахунок допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку неправомірною та стягнення заборгованості по
допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відмову
управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради в
перерахунку їй державної допомоги сім'ям з дітьми неправомірною; стягнути з
відповідача на її користь 3986,08 грн. суми не донарахованої державної допомоги
на дитину до досягнення нею трирічного віку за період з 01 січня 2007 року по
02 січня 2008 року.

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2008 року позовні
вимоги задоволенні частково. Визнано відмову відповідача в перерахунку допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку неправомірною; стягнуто
з відповідача на користь позивачці недоотриману суму допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного віку з квітня 2007 року по січень 2008
року у розмірі 3021,90 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши
матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є особою, на яку поширюється дія статті 13
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (надалі Закон №
2811-ХІІ), та має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку у розмірі встановленому законом.

Згідно
частини 1 статті 15 вказаного Закону № 2811-ХІІ допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

У
відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2811-ХІІ розмір державної допомоги сім'ям з дітьми,
передбаченої статтею 15 цього Закону, визначається Верховною Радою України в
законі про Державний бюджет України на відповідний рік у відсотковому
відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з поступовим
наближенням до прожиткового мінімуму, але при цьому не може бути нижчим за
величину, що дорівнює 25 відсоткам зазначеного прожиткового мінімуму, а з 1
січня 2006 року - 50 відсоткам цього прожиткового мінімуму.

Дію
частини 1 статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону №
2811-ХІІ зупинено пунктом 14 статті 71 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007» від 19 грудня 2006 року № 489-V (надалі Закон № 489-V).

Статтею
56 Закону № 489-V встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку відповідно до Закону № 2811-ХІІ здійснюється у розмірі, що
дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 грн. для незастрахованих
осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетом.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про
соціальні гарантії громадян) визнано неконституційним положення пункту 14
статті 71 в частині зупинення на 2007 рік дії частини першої статті 15 та
пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону №
2811-ХІІ щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Зважаючи на те, що зупинення дії законів є способом тимчасового припинення
їх дії в часі та/або за колом осіб, то втрачання чинності нормативно-правовим
актом, яким відбулося зупинення дії певного закону, за правовими наслідками є
поновленням дії цього закону, а відповідно і поновленням прав та обов'язків
осіб, які є учасниками правовідносин, що є предметом регулювання такого закону.

При цьому статтею 74 Закону України "Про
Конституційний Суд України" визначено, що Конституційний Суд України може
вказати на преюдиціальність свого рішення при розгляді судами загальної
юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії
неконституційного акта.

Отже, Конституційний Суд України, виходячи із змісту статті 74 Закону
України "Про Конституційний Суд України", може поширювати або не
поширювати рішення у справі на правовідносини, які виникли внаслідок дії
оспорених нормативно-правових актів.

Зважаючи на те, що у п. 5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду
України від 09 липня 2007 року N 6-рп/2007 конкретно зазначено, що «рішення
Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними», то судова колегія, вважає безпідставним
довід апелянта щодо неможливості зворотної дії у часі вказаного рішення
Конституційного Суду України.

Статтею 62
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум
для дітей віком до 6 років вставлений з 01 січня 2007 року у розмірі 434,00 грн., з 01 квітня 2007 року
у розмірі 463,00 грн., з 01 жовтня 2007 року у розмірі 470,00 грн.

Як вбачається з
матеріалів справи відповідач з січня 2007 року допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку здійснював за січень, лютий, березень 2007 року
у розмірі 122,44 грн., за квітень 2007 року у розмірі 123,05 грн., за травень,
червень 2007 року у розмірі 129,03 грн., за липень 2007 року у розмірі 135,01
грн., за серпень, вересень 2007 року у
розмірі 129,03 грн., за жовтень,
листопад, грудень 2007 року у розмірі 130,64 грн.

Недоплачена сума допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік становить: за січень,
лютий, березень (434,00 - 122,44) х 3 = 934,68 грн., за квітень 463,00 - 123,05
= 339,95 грн.; за травень, червень
(463,00 - 129,03) х 2 = 667,94 грн.; за липень 463,00 - 135,01 = 327,99 грн.,
за серпень, вересень (463,00 - 129,03) х 2 = 667,94 грн.; за жовтень, листопад,
грудень (470,00 - 130,64) х 3 = 1018,08 грн.

Таким чином,
загальна недоплачена позивачці сума допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за 2007 рік становить 3956,58 грн.

Щодо вимог позивачки визнати відмову відповідача в перерахунку їй державної
допомоги сім'ям з дітьми неправомірною, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи факт звернення позивачки до відповідача з вимогою щодо
перерахунку їй державної допомоги сім'ям з дітьми не підтверджується.

Згідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до
адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа,
яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин.

Отже, судовому
захисту підлягає лише порушене право свободи чи інтересів особи.

За таких
обставин, позовні вимоги щодо визнання відмови відповідача в перерахунку
позивачці державної допомоги сім'ям з дітьми неправомірною задоволенню не
підлягають.

З огляду на
викладене колегія суддів вважає, що суд правильно застосував матеріальне та
процесуальне право при розгляді справи проте допустив помилки при розрахунку
суми заборгованості.

З урахуванням
викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що
постанова Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 01 липня 2008 року підлягає зміні.

Керуючись
ч.3 ст. 160,
ст. 195, 196, 198, 201, 207 КАС України
колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення
Павлоградської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2008 року у справі №
2а-593/08 змінити.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Павлоградської
міської ради на користь ОСОБА_1 3956,58 грн. недоплаченої суми допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова
суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
місячний строк до Вищого адміністративного суду України шляхом подання
касаційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 03.09.2008 року.

Головуючий
суддя:
О.В. Мартиненко

Судді:
В.Ю. Поплавський

С.А. Уханенко