Справа № К-26476/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2008

№ К-26476/06

Вищий
адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Брайка А.І., Голубєвої Г.К., Нечитайла О.М., Федорова М.О.

при
секретарі: Прудкій О.В.

за
участі представника позивача: Забави С.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя на постанову
Господарського суду Запорізької області від 10.02.2006 та ухвалу Запорізького
апеляційного господарського суду від 23.06.2006 по справі № 23/7/06-АП

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Державної
податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та рішення про
застосування фінансових санкцій

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя від
26.08.200:

№ /0-80538/17, яким визначено суму податкового
зобов'язання з прибуткового податку від підприємницької діяльності у розмірі
3159,54 грн.;

№ /0-80537/10/17, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 7291,26
грн.(4860,84 грн. - основний платіж та 2430,42 - штрафні санкції);

та рішення про застосування фінансових санкцій №
/0-80536/10/17 від 26.08.2005, згідно п.1 ст. 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» на суму 145 825,0 грн.;

винесених за наслідками перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (далі ПП ОСОБА_1.) щодо правильності
обчислення, повноти і своєчасності внесення до бюджету прибуткового податку за
період з 01.04.2002 по 31.12.2003, податку з доходів фізичних осіб за період з
01.04.2002 по 31.03.2005 по іншим податкам і зборам за період з 01.04.2002 по
31.03.2005, за результатами якої складено Акт перевірки від 25.08.2005 №245/17-,
де зазначено про наступні порушення:

в порушення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (зі змінами та
доповненнями), так як за ІІІ-ІУ квартал 2004 року встановлено заниження чистого
доходу на 19 050,83 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання
податку з доходів фізичних осіб на 24 76,61 грн.;

за І квартал 2005 року внаслідок не включення до валового
доходу сум, отриманих за реалізацію м'ясних виробів встановлено заниження
чистого доходу на 5 253,33 грн., що призвело до заниження податкового
зобов'язання податку з доходів фізичних осіб на 682,93 грн.;

в порушення п.п.7.3.1 п.7.3 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, занижено суму
податкових зобов'язань з ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у липні 2004 року
- лютому 2005 року на 4 860,48 грн.

в порушення п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування
електронних контрольно-касових апаратів і товарно-касових книг при розрахунках
із споживачами у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» №265/95-ВР
від 06.07.1996 не проведено розрахункові операції через реєстратори
розрахункових операцій та не проведено роздрукування документів, що
підтверджують виконання розрахункових операцій у готівковій формі на суму 29
165 грн.

Постановою Господарського суду Запорізької області від
10.02.2006 залишеною без змін ухвалою Запорізького апеляційного господарського
суду від 23.06.2006 по справі № 23/7/06-АП позов задоволено, визнані нечинними
та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м.
Запоріжжя від 26.08.2005 № /0-80538/17; № /0-80537/10/17 та
рішення про застосування фінансових санкцій № /0-80536/10/17 від
26.08.2005.

Постанова суду мотивована тим, що, у відповідності до
Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій
являються первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської
операції, які є підставою для їх бухгалтерського обліку та відображення в
обліку валових доходів і витрат. Згідно п.2 ст.9 цього Закону первинні та
зведені облікові документи можуть бути складені на паперових бо машинних носіях
і повинні мати обов'язкові реквізити. Як вбачається з матеріалів справи, надані
позивачем накладні (які відображені в акті перевірки) не містять обов'язкових
реквізитів, а саме: назву підприємства від імені якого складено документ; місце
складання; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні господарської операції.

При
цьому судами зазначені пояснення свідка Приватного підприємця ОСОБА_2 (далі -
ПП ОСОБА_2.) про те, що ПП ОСОБА_1. вона не знає і ніколи не бачила. М'ясо
замовляли її продавці (які вже не працюють) по мобільному телефону, за яким
номером вона не пам'ятає. Продукцію привозили начебто водії ПП ОСОБА_1. з
накладними без печатки та реквізитів. Оплата за отриманий товар проводилась нею
відразу за готівку, яка передавалась водіям. Після того, як їй не передали
накладні з усіма необхідними реквізитами, вона більше м'ясо не замовляла.
Розрахунки за формою № 1ДФ подавала її бухгалтер, яка зараз вже не працює і
місце знаходження її невідоме. Таким чином, достовірно вона не знає від кого
надходив товар та кому вона за нього сплачувала кошти.

Крім
того, за матеріалами справи суди встановили, що нумерація вказаних накладних не
відповідає накладним, що виписувались ПП ОСОБА_1., зокрема, останній номер
видаткової накладної за червень 2004 року - №59. З липня 2004 року почата нова
нумерація у зв'язку з переходом на загальну систему оподаткування. Останній
номер за грудень - № 310 від 31.12.2004. У 2005 році накладні, які наведені в
Акті перевірки як такі, що не включені до валового доходу, видано зовсім іншим
покупцям, тобто твердження про продаж товарів за цими ж накладними ПП ОСОБА_2.
є безпідставними.

Судами
також зазначено, що фактично висновки Акту перевірки ДПІ ґрунтуються лише на
поясненнях ПП ОСОБА_2. та його звітів за формою 1-ДФ за ІІІ квартал 2004 року -
І квартал 2005 року, наданих ПП ОСОБА_2. до ДПІ у Комунарському районі м.
Запоріжжя. Однак, звіт 1-ДФ - це податковий розрахунок сум доходів, нарахованих
(сплачених) на користь платника податку і сум утриманого з них податку (який
заповнюється у односторонньому порядку). Таким чином визнано, що дані цього
звіту не можуть доводити факт наявності розрахунків між ПП ОСОБА_2. та ПП
ОСОБА_1., і що вони проводились у готівковій формі та без видачі розрахункових
документів.

Беручи до уваги викладене, суди визначились, що у
відповідності до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову. Таким шляхом суди дійшли висновку, що
податковий орган не довів правомірність прийняття своїх рішень.

Не
погодившись із постановою Господарського суду Запорізької області від
10.02.2006 та ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від
23.06.2006 по справі № 23/7/06-АП відповідач (ДПІ) подав касаційну скаргу, в
якій просить скасувати судові рішення та відмовити в задоволенні позову,
оскільки рішення винесені із порушенням та неправильним застосуванням норм
матеріального права і судом не прийнято до уваги норми Наказу ДПА України «Про
затвердження форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого)
на користь платників податку (Ф.№1ДФ) та Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого ним податку» № 451
від 29.09.2005, ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97, п.1 ст. 3 Закону
України «Про застосування електронних контрольно-касових апаратів і
товарно-касових книг при розрахунках із споживачами у сфері торгівлі
громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1996, що потягло до
прийняття невірних рішень, без врахування чинників, що мають вирішальне
значення для розгляду спору по суті.

Позивач надав заперечення на касаційну скаргу, в якому проти скарги
заперечив і просив судові рішення залишити без змін, так як надані ДПІ накладні
(які відображені в Акті перевірки ДПІ) не містять назву підприємства від імені
якого складено документ; місце складання; посади осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність її оформлення; інші дані, що мають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні і господарської операції,
що суперечить п. 1 та п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні». При цьому зазначив, що зазначені в Акті
перевірки ДПІ видаткові накладні ПП ОСОБА_1. ніколи не виписувались, а
нумерація вказаних накладних не відповідає накладним, що виписувалися ПП
ОСОБА_1. А твердження ДПІ, що звіт Форми №1ДФ встановлює факт
фінансово-господарських взаємовідносин між суб'єктами підприємницької
діяльності, є таким, що не відповідає діючому законодавству України.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги та заперечення на неї, пояснення представника
позивача колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як визначено Законом України від 16.07.1999 № 996 «Про
бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських операцій являються первинні документи, які
фіксують факти здійснення господарської операції, які є підставою для їх
бухгалтерського обліку та відображення в обліку валових доходів і витрат.
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарські операції
та підтверджує їх здійснення. , відповідно до цього Закону первинні та зведені
облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і
повинні мати обов'язкові реквізити.

З огляду на наведену норму Закону, та беручи до уваги, що
надані позивачем та відображені в Акті перевірки накладні не містять назви
підприємства від імен якого складено документ, місце складання; посади осіб,
відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її
оформлення, інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у
здійсненні господарської операції, а також те, що фактично висновки Акту
перевірки ДПІ ґрунтуються лише на поясненнях ПП ОСОБА_2. та звітів за формою
1-ДФ за ІІІ квартал 2004 року - І квартал 2005 року, наданих ПП ОСОБА_2 до ДПІ
у Комунарському районі м. Запоріжжя, суд касаційної інстанції зазначає, що звіт
1-ДФ - це податковий розрахунок сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь
платника податку і сум утриманого з них податку (який заповнюється у
односторонньому порядку). Таким чином необхідно погодитись із обґрунтуванням
судами свого рішення про те, що податковий орган не довів правомірність
прийняття своїх рішень, оскільки дані цього звіту не можуть доводити факт
наявності розрахунків між ПП ОСОБА_2. та ПП ОСОБА_1., і що вони проводились у
готівковій формі та без видачі розрахункових документів.

Отже,
при прийнятті судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій дійшли
вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно
застосували до спірних правовідносин сторін норми матеріального права та
підставно задовольнили позов. А постанова Господарського суду Запорізької
області від 10.02.2006 та ухвала Запорізького апеляційного господарського суду
від 23.06.2006 по справі № 23/7/06-АП належним чином мотивовані і за своїм
змістом та формою відповідають вимогам процесуального закону і не підлягають
скасуванню. При цьому доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

З
огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 160, 220, 221, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну
скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя
залишити без задоволення.

Постанову
Господарського суду Запорізької області від 10.02.2006 та ухвалу Запорізького
апеляційного господарського суду від 23.06.2006 по справі № 23/7/06-АП залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як
з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Г.К.
Голубєва

О.М.
Нечитайло

М.О.
Федоров