Справа № К-34580/06
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2008-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Головуючого

Цуркана М.І.

суддів

Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г., Мойсюка М.І., Юрченка
В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області про стягнення
сум недоплачених разових грошових допомог, яка переглядається за касаційною
скаргою Управління праці та соціального захисту населення Веселівської районної
державної адміністрації Запорізької області на постанову Веселівського
районного суду Запорізької області від 28 серпня 2006 року та постанову апеляційного суду
Запорізької області від 31 жовтня
2006 року

у с т а н о в и л а :

У червні 2006 року ОСОБА_1. звернувся в суд до УПСЗН Веселівської
райдержадміністрації Запорізької області про стягнення сум недоплачених разових
грошових допомог.

Зазначив, що йому, як ветерану війни - учаснику бойових дій, відповідно до
правил частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня належить виплачувати
разову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Посилаючись на те, що у 2003, 2004, 2005, 2006 роках виплати проведені в
розмірах, що не співвідносяться із встановленою мінімальною пенсією за віком, -
просив стягнути з відповідача 3443,75 грн., як різницю між належною та фактично
отриманою сумою виплат.

Постановою Веселівського районного суду Запорізької області від 28 серпня
2006 року позов задоволено частково.

Стягнуто з УПСЗН Веселівської райдержадміністрації Запорізької області на
користь ОСОБА_1 3297,25 грн. недоплаченої у 2004-2006 роках одноразової
щорічної грошової допомоги як ветерану війни - учаснику бойових дій. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 31 жовтня 2006 року
постанова районного суду змінена. З УПСЗН Веселівської райдержадміністрації
Запорізької області на користь ОСОБА_1 стягнуто 1545 грн. недоплаченої у 2006
році одноразової щорічної грошової допомоги.

У касаційній скарзі УПСЗН Веселівської райдержадміністрації Запорізької області,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є ветераном війни -
учасником бойових дій.

Також встановлено, що ОСОБА_1 до 5 травня виплачувалась разова грошова
допомога: у 2003 році - 90 грн.; у 2004 році - 120 грн., у 2005 році - 250
грн., у 2006 році - 250 грн.

Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції, а апеляційний суд
погодившись з таким висновком, виходили з того, що виплата грошової допомоги
передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком і не може
пов'язуватись з наявністю чи відсутністю коштів, оскільки при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих конституційних прав і свобод.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України у справі за № 1-27/2004
від 01.12.2004 положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2004 рік», якими обмежено розмір щорічної допомоги ветеранам війни, визнані
неконституційними.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що виплати за 2003 рік не
підлягають стягненню у зв»язку із пропуском строку позовної давності.

Змінивши рішення та ухваливши стягнути одноразову щорічну грошову допомогу
лише за 2006 рік, апеляційний суд зазначив, що у зв'язку із пропуском строку на
звернення до адміністративного суду виплати до 2004-2005 років стягненню не
підлягають.

З такими висновками судів не можна погодитися виходячи з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, у тому числі питання щодо надання їм
пільг, визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

До
ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни
(частина друга статті 4 Закону).

За змістом частини п'ятої статті 12
Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до
5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Частиною
першою статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих
бюджетів, а частиною першою статті 17-1 (стаття доповнена Законом України від
19.06.2003 р.№ 968-ІV, який набув чинності 12.07.2003)
визначено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня
здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Дія частини п'ятої статті 12 Закону щодо розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги учасникам війни у 2003 - 2006 роках не зупинялась.

Однак, Законом України від 26.12.2002 року №380-ІУ
установлено, що у 2003 році виплата допомоги учаснику бойових дій має становити
90 грн., Законом України від 27.11.2003 року № 1344-ІУ така виплата на 2004 рік
визначена у розмірі 120 грн., Законами України від 23 грудня 2004 року № 2285-IV, від 25 березня 2005
року № 2505-IV «Про держаний бюджет
України на 2005 рік» установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової
допомоги учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 250 гривень. У
розмірі 250 гривень
встановлені виплати і Законом України від 20.12.2005 року №2285-ІV «Про
держаний бюджет України на 2006 рік».

За таких обставин, судам необхідно було: з'ясувати до
повноважень якого органу належало здійснювати виплати у 2003 році, оскільки
станом на 5 травня цього року Закон не наділяв такими повноваженнями органи
праці та соціального захисту населення; навести докази, що підтверджують
незаконність рішень, дій чи бездіяльності відповідача з невиплати допомоги до 5
травня у 2004 році та при виплаті розміру допомоги у 250 гривень за 2005 рік та
2006 рік, з урахуванням того, що Закон України від 23 грудня 2004 року № 2285-ІV «Про Державний
бюджет України на 2005 рік» та Закон України від 20.12.2005 року №2285-ІV «Про
держаний бюджет України на 2006 рік» в частині визначення розміру виплат
неконституційним не визнані, а відповідно до статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діти лише на підставі, в межах повноважень у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, апеляційний
суд цих помилок не усунув і відхиливши доводи апеляційної скарги у своєму
рішенні не навів обставин якими спростовується твердження відповідача про
відсутність компетенції на здійснення виплат у непередбачених законами
розмірах.

Наведені порушення вимог законодавства, що допущені судами попередніх
інстанцій є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на
новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні, а оскарженні рішення не відповідають вимогам статті 159
Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та
обґрунтованості.

Керуючись викладеним, статтями 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області задовольнити
частково.

Постанову Веселівського районного суду Запорізької області від 28 серпня
2006 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 31 жовтня 2006
року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України лише за винятковими обставинами у строк та у порядку
визначеними статтями 237 - 239 КАС України.

Головуючий
М.І.Цуркан

Судді:
С.Є. Амєлін

М.Г.
Кобилянський

М.І.
Мойсюк

В.В.
Юрченко