Справа № К-32465/06
Суддя: Фадєєва Н.М.
Дата ухвалення: 2008-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 року
м.Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Фадєєвої Н.М., Бим М.Є., Гордійчук М.П., Леонтович К.Г., Шкляр Л.Т.

розглянувши в попередньому розгляді справу за
касаційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення
Лисичанської міської ради Луганської області на постанову Лисичанського міського
суду від 07 червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від
12 вересня 2006 року у справі №2-а-212/06 за позовом ОСОБА_1до Управління праці
та соціального захисту населення Лисичанської міської ради про стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

05 травня 2006 року
позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон) він, як
інвалід війни 3-ї групи має право на одноразову щорічну допомогу до 5-го травня у розмірі семи мінімальних пенсій за
віком, однак у 2003-2005 роках
допомога виплачувалась не у повному обсязі, тому вій просить стягнути з відповідача заборгованість з допомогу у розмірі
2802, 25 грн.

Постановою
Лисичанського міського суду від 07 червня
2006 року, яка залишена без змін апеляційного
суду Луганської області від 12 вересня 2006 року позов задоволено частково. Стягнуто
з Управління праці і соціального
захисту населення Лисичанської міської ради
на користь ОСОБА_1заборгованість з щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня за 2005 рік у сумі
2054 (дві тисячі п'ятдесят чотири) гривень.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до
Управління праці і соціального захисту
населення Лисичанської міської ради про стягнення щорічної одноразової допомоги до 05 травня за 2003-2004
роки у сумі 748 (сімсот сорок вісім) грн. 25 коп. відмовлено за пропущенням
строку звернення до адміністративного суду.

В
касаційній скарзі Управління праці та
соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області
просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали
справи, правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Судом
встановлено, що відповідно
до ст.13 ч.5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач мав
право на отримання допомоги до 05 травня у
2003-2004 роках як інвалід війни 3-ї групи відповідно 331,1 грн. та 647,15 грн., а всього 978,25 грн.. Різниця між
належною та виплаченою сумою складає 748.25 грн. Право на стягнення цієї суми з відповідача позивач втратив у
зв'язку з пропуском строку звернення
до адміністративного суду.

Також позивач мав право
на отримання у 2005 році вказаної допомоги у розмірі 2324 грн.. фактично отримавши 270 грн..

Відповідно
до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни 3-ї групи виплачується разова
грошова допомога у
розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України звуження змісту та обсягу гарантованого ч. 5 ст.
13 Закону права позивача шляхом прийняття нових законів або внесення змін до
чинних законів не допускається.

Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. за №20-рп визнано такою, що не відповідає
Конституції України ст. 44 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004
рік", якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня у
розмірах, менших, ніж передбачено Законом.

Зменшення
Законами України про державні бюджети України на 2003-2005р.р. розміру щорічної допомоги до дня
Перемоги також суперечить ч.2, 3 ст. 2 Закону, згідно з якими права та пільги для
ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством
колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти
органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права
і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Згідно
посвідчення позивач є учасником бойових дій, відповідачем ця обставина не заперечується, тому суди дійшли правильного
висновку, що позивач має право на отримання щорічної разової допомоги у
розмірі, встановленому ч.5 ст. 13 Закону.

Разом
з тим, суди обґрунтовано дійшли висновку, що позивачем було пропущено строк
звернення до адміністративного суду, оскільки ч.4 ст.17-1 Закону передбачено, що особи, які не отримали
разової грошової допомоги до 5 травня,
мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата
допомоги.

Таким чином, строк
звернення до суду з позовними вимогами про стягнення допомоги за 2003 рік закінчується 01 жовтня 2004 року, за
2004 рік - 01 жовтня 2005 року, тобто позивач
пропустив строк звернення з позовом до суду про стягнення щорічної допомоги до 05 травня на суму 748,25 грн. за 2003-2004р.р., з
відповідною заявою про поновлення строків на таке звернення до суду не звертався.

За
таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Управління праці і соціального
захисту населення Лисичанської міської ради на користь ОСОБА_1заборгованість з щорічної
одноразової грошової
допомоги до 05 травня за 2005 рік у сумі 2054 грн.

Доводи касаційної
скарги зазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати,
що судами попередніх інстанцій при
розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.3 ст.220-1
Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220-1,
223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради
Луганської області відхилити, а постанову Лисичанського міського суду від 07
червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 12 вересня
2006 року - залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді: