Справа № 22-а-333/2008
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2008-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11"
червня 2008 року
м. Харків

Справа №
22-а-333/08

Категорія: 49
Головуючий 1 інстанції: Кононенко З.О.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія
суддів у складі:

Головуючий
суддя Філатов Ю.М.,

Суддя Водолажська
Н.С., Суддя Шевцова Н.В.

при секретарі Волошиній
Я.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною скаргою Вищої ради юстиції України на
постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2007 року по справі №
2-а-54/2007р.

за позовом ОСОБА_1

до Вищої ради юстиції України

третя особа Територіальне
управління Державної судової адміністрації в Харківській області

про
визнання незаконним рішення Вищої ради юстиції України
від 15.11.2006 року про внесення подання Президенту України про звільнення його
з посади судді Червонозаводського районного суду м. Харкова за порушення
присяги ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1,
звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив
визнати незаконним рішення Вищої ради юстиції України від 15.11.06 р. про
внесення подання Президенту України про звільнення його з посади судді Червоно
заводського районного суду м. Харкова за порушення присяги.

Постановою
Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.07 р. по справі № 2-а-296/2007
позовні вимогиОСОБА_1 були задоволені і оскаржене рішення визнане протиправним
та скасоване.

Відповідач не
погодився з постановою суду першої інстанції і звернувся з апеляційною скаргою,
в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції під
час розгляду даної справи при правильному встановленні обставин справи зроблені
висновки, які не відповідають цим обставинам, що призвело до порушення норм
матеріального і процесуального права та прийняття неправильного рішення.

Апеляційна скарга
вмотивована тим, що Вища рада юстиції не є органом державної влади, а також
суб'єктом, який здійснює владні управлінські функції, виходячи з того, що ст. 6
Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на
засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Оскільки Вища рада
юстиції не є органом ні законодавчої, ні виконавчої, ні судової влади, а
відповідно до ст. 1 Закону України «Про Вищу раду юстиції» є колегіальним,
незалежним органом, рішення Вищої ради юстиції не є нормативно-правовим актом,
який можна оскаржити в порядку адміністративного судочинства, оскільки воно не
зачіпає права, свободи та законні інтереси громадян та не має міжвідомчого
характеру, в той час як Кодекс адміністративного судочинства України визначає
особливості провадження у справах щодо оскарження рішень, які є саме
нормативно-правовими актами, рішення Вищої ради юстиції не є правовим актом
індивідуальної дії, так як не породжує жодних правових наслідків для судді щодо
якого воно прийнято, а носить лише рекомендаційний характер для Президента України
чи Верховної Ради України, апелянт наполягає на тому, що даний спір не підлягає
розгляду адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.

Також апелянт
вказує на те, що ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції»
встановлено, що питання про звільнення судді з підстав передбачених пунктами
4-6 частини п'ятої статті 126 Конституції України, Вища рада юстиції розглядає
після надання кваліфікаційною комісією відповідного висновку або за власною
ініціативою. Запрошення судді, справа якого розглядається, на засідання Вищої
ради юстиції, є обов'язковим. При цьому наполягає на тому, що положень щодо
обов'язкової присутності судді, справа якого розглядається за особливих
обставин, названий Закон не містить як не містить і порядку здійснення запрошення
судді на засідання Вищої ради юстиції. Крім того, ні порядку, ні будь-якої
іншої процедури здійснення запрошення судді на засідання Ради не визначено
жодним нормативно-правовим актом.

Третя особа без
самостійних вимог на предмет спору, Територіальне управління Державної судової
адміністрації в Харківський області, свого відношення до постанови суду та
апеляційної скарги не виказала. Третя особа заявила клопотання про розгляд
справи за відсутністю його представника.

Позивач у
письмових запереченнях та поясненнях в судовому засіданні наполягає на
законності та обґрунтованості судового рішення та просить залишити його без
змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів,
заслухавши суддю-доповідача, перевіривши судове рішення, дослідивши доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї, пояснення представників сторін, дійшла
до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої
інстанції було встановлено і підтверджено у суді апеляційної інстанції, що
23.11.06 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Червнозаводського районного суду м.
Харкова з адміністративним позовом до Вищої ради юстиції України, третя особа
без самостійних вимог на предмет спору - територіальне управління Державної
судової адміністрації в Харківський області та просив постановити рішення,
згідно якого визнати незаконним рішення Вищої ради юстиції України від 15.11.06
р. про внесення подання Президенту України про звільнення його з посади судді
Червонозаводського районного суду м. Харкова за порушення присяги.

Ухвалою судді
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області Кукліної
Н.О. визначена підсудність цієї адміністративної справи Жовтневому районному
суду м. Харкова.

При розгляді
справи у суді першої інстанції позивач уточнив свої позовні вимоги та просив
визнати нечинним та скасувати вищезазначене рішення Вищої ради юстиції № 550
від 15.11.06 р.

В обґрунтування
своїх вимог позивач посилався на те, що оспорюване ним рішення прийняте за
відсутністю кворуму. Так, позивач вважає, що із 14 присутніх на засіданні
членів Вищої ради юстиції троє осіб не мали повноважень членів Вищої ради
юстиції, оскільки станом на 15.11.06 р. Указом Президента України № 582/2006
від 26.06.06 р. «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких Указів
Президента України» визнано таким, що втратив чинність Указ Президента України
№ 1138 від 25.09.04 р. "Про призначення членів Вищої ради юстиції",
яким Задорожній О.В. та Гавриш С.Б. були призначені до складу Вищої ради
юстиції; а Указом Президента України № 582/2006 від 26.06.06 р. «Про визнання
такими, що втратили чинність, деяких Указів Президента України» визнано таким,
що втратив чинність, Указ Президента України № 387 від 01.04.04 р. "Про
призначення членів Вищої ради юстиції", яким був призначений на посаду
члена Вищої ради юстиції Чернушенко А.В.

Позивач також
посилався на порушення ст. 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції», згідно
якої запрошення судді, справа якого розглядається про звільнення за особливих
обставин, є обов'язковим. Він не був присутній на засіданні і не мав відомостей
про час розгляду його питання взагалі, бо знаходився у відпустці для складання
кандидатського іспиту. Телеграма була направлена відповідачем за місцем роботи
позивача. У зв'язку з відсутністю судді вхідну кореспонденцію отримала помічник судді, яка 14.11.06 р. факсограмою
надіслала до секретаріату Вищої ради юстиції копію наказу про відпустку ОСОБА_1
та усно повідомила про неможливість вручення судді телеграми. Позивач вважає,
що Вища рада юстиції при прийнятті рішення від 15.11.06 р. порушила право особи
на участь у процесі прийняття рішення.

Крім того,
позивач посилається на те, що при прийнятті рішення від 15.11.06 р. відповідач
надав невірну оцінку діям судді при вирішенні цивільних справ та порушив ч. 2 ст.
31 Закону України «Про статус суддів», якою встановлено, що скасування або
зміна судового рішення не тягне за собою дисциплінарної відповідальності судді,
який брав участь у винесенні цього рішення, якщо при цьому не було допущено
навмисного порушення закону чи несумлінності, що потягло за собою істотні
наслідки. Вважає, що при постановлені ним, як суддею місцевого районного суду,
ухвали від 13.12.06 р. та ухвали від 26.05.05 р. по забезпеченню позовів по
конкретним цивільним справам не було допущено навмисного порушення закону.
Ухвали були через нетривалий час скасовані самим суддею, не оскаржувались
жодною стороною по справам, а тому, на думку позивача, рішення від 15.11.06 р.
є необґрунтованим та свідчать про упередженість відповідача при прийнятті цього
рішення.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 55 Конституції України
передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Особи, що
мають статус судді і захищають свої права при розгляді спорів з питань
проходження публічної служби - професійної діяльності суддів, не є виключенням
та не обмежені у праві на захист.

В п. 2 ч. 1 ст.
17 КАС України визначено, що до компетенції адміністративних судів віднесений
розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби. Професійна діяльність суддів відноситься до
категорії публічної служби згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України.

Рішенням
Конституційного суду України по справі №1-14/2002 за конституційним поданням
Вищої ради юстиції щодо офіційного тлумачення положень абзаців 2, 3 п. 1 ч. 1
ст. 150 Конституції України (справа щодо актів про обрання/призначення суддів
на посади та про звільнення їх з посад) № 7/рп/2002 від 27.03.02 р. в абзаці 3
п. 6 зазначено, що вирішення питань, пов'язаних з трудовими спорами суддів та
оскарження актів Вищої ради юстиції, може бути предметом розгляду судів
загальної юрисдикції у випадках і в порядку, встановлених законом, який також
може визначати і підсудність даних справ судам загальної юрисдикції
відповідного рівня.

Відповідно до ст.
131 Конституції України в Україні діє Вища рада юстиції, до відання якої
належить внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення
їх з посад.

Відповідно до ст.
1 Закону України «Про Вищу раду юстиції» Вища рада юстиції є колегіальним,
незалежним органом, відповідальним за формування високопрофесійного
суддівського корпусу, здатного кваліфіковано, сумлінно та неупереджено
здійснювати правосуддя на професійній основі, а також за прийняття рішень
стосовно порушень суддями і прокурорами вимог щодо несумісності та у межах
своєї компетенції про їх дисциплінарну відповідальність.

Статтею 3 цього
Закону передбачено, що до повноважень Вищої ради юстиції належить внесення
подань Президенту України про призначення суддів на посади або про звільнення
їх з посад.

Згідно ст. 32
Закону України «Про Вищу раду юстиції» питання про звільнення судді з підстав,
передбачених пунктами 4-6 ч. 5 ст. 126 Конституції України, Вища рада юстиції
розглядає після надання кваліфікаційною комісією відповідного висновку або за
власною ініціативою.

Колегія суддів
вважає доцільним відмітити, що твердження апелянта стосовно того, що Вища рада
юстиції не є органом державної влади, є помилковим, оскільки на цей орган
покладені повноваження по призначенню та звільненню суддів, тобто владні
управлінські функції.

Розглядаючи
справу в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції стосовно того, що приймаючи оскаржене в даному
провадженні рішення, Вища рада юстиції діяла в межах повноважень, наданих їй
Конституцією України і чинним законодавством, з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано та на підставі матеріалів перевірки, що
підтвердили порушення, які стали підставою для прийняття цього рішення.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції зробив висновок, що оскаржуване позивачем рішення
прийнято Вищою радою юстиції з порушенням процедури, а саме, без урахування
права особи на участь у процесі прийняття цього рішення, що позбавило його
права на захист, в т.ч. заявляти відводи членам Ради з підстав та в порядку, що
передбачені частиною першою статті 26 Закону України „Про Вищу раду
юстиції", ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарної справи та
матеріалами перевірки, бути присутніми на засіданні Ради при розгляді
відповідних питань, заявляти клопотання, мати свого представника, давати
пояснення, підтверджувати їх відповідними документами та іншими фактичними
даними, які безпосередньо стосуються справи, одержувати копії рішень і ухвал, а
також витяги з протоколів засідання Ради з відповідних питань, з огляду на те,
що згідно ст. 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» запрошення судді,
справа якого розглядається про звільнення за особливих обставин, є
обов'язковим. Відповідно до п. 8 параграфу 2.1 Регламенту Вищої ради юстиції
особам, які згідно за Законом України „Про вищу раду юстиції", а також цим
Регламентом, мають бути запрошені на засідання Ради, відповідний структурний
підрозділ секретаріату завчасно повідомляє дату і час засідання Ради.

Відповідно до п.
8 параграфу 3.1 цього ж нормативного акту у випадках, якщо особа, яка згідно з
Законом України «Про Вищу раду юстиції», а також з цим Регламентом, була
запрошена на засідання Ради, не з'явилась без поважних причин або причина
визнана неповажною, Рада визначається щодо можливості розгляду питання за
відсутності такої особи. За результатами обговорення Рада ухвалює протокольну
ухвалу про перенесення розгляду цього питання порядку денного або про
можливість його розгляду за відсутності особи, яка не з'явилася.

Представники
сторін в судовому засіданні не заперечували проти того, що на засідання Вищої
ради юстиції 15.11.06 р. в.о. голови Вищої ради юстиції Ізовітова Л.П.
проінформувала членів Вищої ради юстиції, що суддя ОСОБА_1 вдруге не з'явився
на засідання Вищої ради юстиції, вперше він був запрошений на засідання Вищої
ради юстиції 17.05.06 р., але питання стосовно нього не розглядалося у зв'язку
з отриманням 16.05.06 р. телеграми про неможливість його присутності на
засіданні Вищої ради юстиції через хворобу.

Про заплановане
засідання Вищої ради юстиції 15.11.06 р. позивач був повідомлений телеграмою
від 10.11.06 р. Але 13.11.06 р. на адресу Вищої ради юстиції засобами
факсимільного зв'язку надійшла копія наказу Червонозаводського районного суду
м. Харкова про надання судді ОСОБА_1 додаткової відпустки з 13 по 20 листопада
2006 р. для складання кандидатського іспиту до аспірантури Національної
юридичної академії ім. Я. Мудрого.

Вища рада юстиції
визначилася вважати неповажною причину відсутності судді ОСОБА_1 та розглянути
пропозицію члена Вищої ради юстиції Сафулька С.Ф. про прийняття подання про
звільнення ОСОБА_1 з посади судді Червоно заводського районного суду м. Харкова
за порушення присяги за відсутності ОСОБА_1

Позивач та його
представник у позові, в запереченнях на апеляційну скаргу і в поясненнях в
судовому засіданні наполягали на тому, що телеграма про виклик на засідання
Вищої ради юстиції ним не була отримана, оскільки направлялася до
Червонозаводського районного суду м. Харкова (86065, м. Харків, вул. Українська
15), отримана канцелярією суду 13.11.06 р. (вх.№30933), але на цей час він
знаходився у додатковій відпустці (заява від 07.11.06 р., виклик від 03.11.06
р. на складання іспиту, наказ № 06-100/84 від 07.11.06 р.).

Проте колегія
суддів не погоджується з доводами позивача та не підтримує позицію суду першої
інстанції стосовно того, що відповідач не виконав свого обов'язку повідомити
особу, чиє питання розглядається, про дату та час цього засідання, оскільки ні
Закон України «Про Вищу раду юстиції», ні Регламент, ні будь-який іншій нормативний
акт не визначають процедуру здійснення запрошення. Тому, обравши спосіб
сповіщення про дату та час засідання шляхом направлення телеграми на адресу
суду, в якому працює суддя, відповідач діяв аналогічно положенням ст. 35 КАС
України, що колегія суддів вважає правомірним, оскільки в даному випадку
питання стосується проходження позивачем публічної служби.

За таких обставин
у суду першої інстанції не було належних підстав для задоволення позову.

Зважаючи на те,
що судом першої інстанції невірно зроблений висновок щодо недотримання
відповідачем процедури сповіщення позивача про заплановане засідання, колегія
суддів дійшла до висновку, що постанова Жовтневого районного суду м. Харкова
від 04.07.07 р. по справі № 2-а-296/2007 підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.
160, 163, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Вищої ради юстиції України на постанову
Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2007 року по справі №
2-а-54/2007р. - задовольнити.

Постанову
Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2007 року по справі №
2-а-54/2007р. за позовомОСОБА_1 до Вищої ради юстиції України про визнання
незаконним рішення Вищої ради юстиції України від 15.11.2006 року про внесення
подання Президенту України про звільнення його з посади судді
Червонозаводського районного суду м. Харкова за порушення присяги - скасувати.

Прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає чинності негайно з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної
скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий
Ю.М. Філатов

Судді Н.С. Водолажська

Н.В. Шевцова

Повний текст постанови виготовлений та підписаний
17.06.2008 року.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду
Н.С. Водолажська