Справа № 3/317
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

13 год. 50 хв.

08.08.2008 р. №
3/317

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є. при секретарі судового
засідання Серпутько Т. С.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За
позовом

ОСОБА_1

до

Київського
міського військового комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві

про

зобов'язання
вчинити дії

У
судовому засіданні 8 серпня 2008 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну
частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И
С П Р А В И

ОСОБА_1
(надалі -Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з
позовом до Київського міського військового комісаріату (надалі -Відповідач 1),
Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - Відповідач
2) про зобов'язання Київського міського військового комісаріату перерахувати
встановлену йому суму пенсії.

Ухвалою
Дарницького районного суду міста Києва № 2а-699/2007 року від 11.09.2007
року було відкрито провадження по даній
справі.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва №
2а-699/2007 року від 31 січня 2008 року справа за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату, Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання права на перерахування пенсії
та проведення перерахунку призначеної пенсії згідно правил підсудності була
направлена до Окружного адміністративного суду м. Києва для розгляду по суті.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 вважає, що його право на одержання більшого
розміру пенсії як військовослужбовця було безпідставно обмежене шляхом
неврахування:

- щомісячної 100-відсоткової надбавки, встановленої Указом Президента
України

від
23 лютого 2002 року № 173 „Про посилення соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх
справ”;

- щомісячної надбавки за безперервну військову
службу у ЗСУ, встановленої

Указом
Президента України від 5 травня 2003 року № 389/2003 „Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби Украни та Управління
державної охорони України за безперервну службу” ;

- премії, передбаченої пунктом 3
постанови Кабінету Міністрів України від 22

травня
2000 року № 829 „Про грошове забезпечення військовослужбовців” та розділом 34
Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ,
затвердженого наказом Міністра оборони України від 5 березня 2001 року № 75.

Відповідач
1 явку свого представника в судове засідання не забезпечив; в письмових
поясненнях на позов, що містяться в матеріалах справи, Відповідач 1 посилається
на правомірність нарахування ОСОБА_1 пенсії та подальшого її перерахування.

Представник
Відповідача 2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись
на відсутність правових підстав для перерахування ОСОБА_1 пенсії та наполягав
на застосуванні наслідків пропущення строків звернення до адміністративного
суду. В обгрунтування заперечень на позовні вимоги, ним було зазначено, що
законодавством з питань пенсійного забезпечення військовослужбовців, яке діяло
до 1 січня 2005 року, не було передбачено можливості перерахунку раніше
призначених пенсій у зв'язку із запровадженням після звільнення
військовослужбовців та осіб, котрі мають право на пенсію згідно з Законом
України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб”нових щомісячних, додаткових видів грошового забезпечення,
яких вони не отримували під час служби. Відповідач також зазначив, що
перерахунок раніше призначених пенсій з урахуванням усіх нововведених
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій став можливим
після 1 січня 2005 року внаслідок внесення змін до статті 43 Закону України
“Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”, яким було передбачено
здійснити перерахунок усіх пенсій з 1 січня 2005 року за новою нормативною
базою.

Так,
з 1 січня 2005 року усім звільненим військовослужбовцям, пенсії перераховані
виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою, займаною
конкретним військовослужбовцем перед звільненням з військової служби,
враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, проценту надбавку
за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених чинним законодавством.
Відповідач також, зазначив, що вищевказаний Закон набув чинності з 1 січня 2005
року та зворотної сили не має, а тому вимоги щодо перерахунку пенсії з
урахуванням запроваджених після звільнення зі служби нових щомісячних
додаткових видів грошового забезпечення та премій за минулий час, тобто до 1
січня 2005 -задоволенню не підлягають.

Розглянувши
подані документи і матеріали та заслухавши пояснення Позивача та представника
Відповідача 2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста
Києва,-

В С Т А Н О В
И В

Наказом
Начальника управління Залізничних військ Міністерства оборони України (по
особовому складу) від 23.07.1997 року № 013 ПМ ОСОБА_1 був звільнений з
військової служби у запас за пунктом 46 підпункт „в” (за станом здоров'я).

Наказом
командира військової частини А 0154 (по стройовій частині) № 152 від 02 серпня
1997 року ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу частини всіх видів
забезпечення і направлений на облік у Мінський РВК м. Києва з 02 серпня 1997
року.

З 03
серпня 1997 року Київським міським військовим комісаріатом ОСОБА_1 була
призначена пенсія згідно Закону України „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб”.

Відповідно
до положень статті 43 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ “Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”, при обчисленні пенсій
особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом враховуються відповідні
оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за
вислугу років, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію і умови
служби в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом
6 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 “Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсії
і грошової допомоги
особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби і військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей”передбачено, що
пенсії особам зазначеної категорії військовослужбовців обчислюються із суми
грошового забезпечення, що виплачується їм на день звільнення з військової
служби.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 452 (452-98-п) “Про
упорядкування додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців”,
якою затверджені додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил України, встановлено, що премія, що виплачується
військовослужбовцям, не віднесена до додаткових
видів грошового забезпечення.

Зазначене
преміювання військовослужбовців було запроваджене на підставі Указу Президента
України від 4 жовтня 1996 року № 923 “Про грошове забезпечення
військовослужбовців”та здійснювалось на підставі Постанови Кабінету Міністрів
України від 22 травня 2000 року № 829 “Про грошове забезпечення
військовослужбовців”. Проте наведеними нормативними актами не визначено, що ці
премії віднесені до додаткових видів грошового забезпечення
військовослужбовців, і що вони підлягають врахуванню при визначенні суми
грошового забезпечення, з якої обчислюється пенсія.

Оскільки,
премія не віднесена до додаткових видів грошового забезпечення, тому вона не
могла бути врахована позивачу при нарахуванні пенсії.

Щодо
інших надбавок, про врахування яких просив позивач, суд вважає за необхідне
зазначити, що щомісячні надбавки військовослужбовцям, встановлені з 1 вересня
1999 року Указом Президента України від 14 липня 1999 року № 847 “Про додаткові
заходи щодо упорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Збройних
Сил України”в розмірі 40 % посадового окладу Указом Президента України від 23
лютого 2002 року № 173/2002 “Про посилення соціального захисту
військовослужбовців”у розмірі 100%, Указом Президента України від 5 травня 2003
року № 389/2003 “Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони
державного кордону України та Управління державної охорони України за
безперервну службу” у розмірі до 90% не є підвищенням грошового забезпечення, з
якого позивачу нарахована пенсія, а новими видами грошового забезпечення, яких
позивач під час його служби в Збройних Силах не отримував, а тому ці надбавки
не могли бути враховані позивачу при перерахунку пенсії.

Крім
цього, зазначеними указами не передбачено перерахунку пенсій
військовослужбовцям у зв'язку із запровадженням цих надбавок.

Відповідно
до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 квітня 2005 року № 4 “Про окремі питання
застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців
(крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” встановлено, що
законодавством з питань пенсійного забезпечення, яке діяло до 1 січня 2005
року, не було передбачено можливості перерахунку раніше призначених пенсій у
зв'язку із запровадженням після звільнення військовослужбовців та осіб, котрі
мають право на пенсію згідно із Законом N 2262-ХП, нових щомісячних додаткових
видів грошового забезпечення, яких вони не отримували під час служби, а також
премій.

До
того ж Закон N 1769-1V, який набув чинності 1 січня 2005 року, не має зворотної
сили, тому вимоги щодо перерахунку пенсії з урахуванням запроваджених після
звільнення зі служби нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення
та премій за минулий час, тобто до 1 січня 2005 року, задоволенню не
підлягають.

Згідно
з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням
Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої
статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99, за
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58
Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той
закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або
мали місце.

Таким чином, право на перерахунок
пенсії позивач здобув після набрання чинності вищенаведеного Закону, а саме з 1
січня 2005 року, який проводиться з сум грошового забезпечення відповідної
посади на час набрання законом чинності.

Конституційність
положень частини 2 Прикінцевих положень Закону України № 1769-ІУ, згідно з
якими зроблено перерахунок раніше призначеної пенсії позивача, підтверджується
Рішенням Конституційного Суду України від 14 червня 2007 року № З-рп/2007,
згідно з яким визнано конституційним перше речення пункту 2 розділу ІІ
“прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до статті 43 Закону
України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” від 15.06.2004
р. № 1769-ІУ: “Встановити, що особи,
яким раніше призначено пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб” мають право на перерахунок пенсій з
урахуванням положень цього Закону та виплату 50 відсотків перерахованої пенсії
з 1 січня 2005 року, а з 1 січня 2006 року -100 відсотків перерахованої
пенсії”.

Частиною
2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України втановлено, що
для звернення до адміністративного суду
за захистом прав,свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися
про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно
до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач
звернувся до Дарницького районного суду міста Києва 16.08.2007 року, тоді як
перша відповідь Відповідача про вімову в перерахунку йому пенсії була дана 02
вересня 2004 року (що підтверджується наявною в матеріалах справи копією
відповіді Київського міського військового комісаріату від 02 вересня 2004 року
№ 121473) ; друга відповідь Відповідача була дана 17 березня 2005 року (що
підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповіді Київського
міського військового комісаріату від 17.03.2005 р. № ФА-121473).

Представник
Відповідача 2 в судовому засіданні наполягав на застосуванні строків звернення
до адміністративного суду. Позивачем не було наведено суду обставин, які
обгрунтовують поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного
суду.

Матеріалами
справи підтверджується, що, відповідачем правильно нарахована пенсія, тобто відповідно
до вимог вищевказаних нормативно-правових актів.

Посилання
позивача на невідповідність вищенаведених нормативно-правових актів нормам
Конституції України та міжнародного права, є необґрунтованими, оскільки ці
норми не суперечать положеннями Основного Закону та міжнародних конвенцій, а
останні не регулюють порядок нарахування та виплати пенсій в Україні.

Згідно вимог статті 6 Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Суд
звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають
підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно
до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись
вимогами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: …(3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Цей
критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на
обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що
мають значення у конкретній ситуації. Суд вважає, що для цього Відповідач
повинен ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають значення для
правильного вирішення конкретного питання.

Суд
звертає увагу сторін на те, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати
прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не
конкретними обставинами.

Частиною
1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд
і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві посилання Позивача є необґрунтованими, та відповідно, такими, що
не підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 17, 94, 99, 100, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва

П
О С Т А Н О В И В

В
задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є. Блажівська