Справа № 22-а-8842/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя - доповідач Білак С.В.
Суддя - доповідач 1-ї інстанції Владимирська І.М.
апеляційний адмініА1Йстративний суд
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2008 року справа
№ 22-а-8842/08

приміщення суду за адресою:
м.Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суд у складі:

головуючого

Білак С.В.

суддів при секретарі за участю: представника
відповідача

Сухарьок М.Г., Гаврищук Т.Г. Безруковій В.М. Кліменко К.О., довіреність від
18.01.2008р.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу відповідача

судовому засіданні
Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради

на постанову

Селидівського міського суду Донецької області

Від

08.07.2008 року

по справі

№ 2-а-7/08

за позовом

ОСОБА_1

До

Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради

Про

визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих
сум щомісячних виплат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Селидівського міського суду Донецької області з позовною заявою до Управління
праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької
області про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих сум
щомісячних виплат.

Постановою
Селидівського міського суду Донецької області від 08.07.2008 року по справі №
2а-7/08 позовна заява задоволена. Визнано неправомірними дії Управління праці
та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області
щодо не нарахуванню щомісячної виплати в розмірі 50 відсотків мінімальної
заробітної плати ОСОБА_1, відповідно до п.6 ч.1 ст. 30 Законом України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та стягнуто з Управління
праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької
області на користь ОСОБА_1 недоотримані щомісячні виплати за період 01.01.2005
по 11.12.2005 року в розмірі 1 655, 30 грн.

Управління
праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради подало
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове рішення, яким в задоволені позовної заяви відмовити.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням норм матеріального права.

Вважає,
що постанова суду першої інстанції прийнята без урахування розміру цього виду
допомоги, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Всі виплати, передбачені Законом України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, у тому числі щомісячні виплати на кожну дитину шкільного віку, яка
евакуйована із зони відчуження, виплачуються у розмірах, встановлених
постановою Кабінету Міністрів України.

Представник
відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач до судового засідання не з»явився, про час і
місце розгляду повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання
осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду
справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а
судове рішення таким, що підлягає зміні з наступних підстав.

Судом
першої і апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 11.12.1987 року
народження, має статус дитини, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи
(посвідчення НОМЕР_1), перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального
захисту населення Селидівської міської ради Донецької області (а.с. 7).

Його
батько - ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській
атомній електростанції, інвалід ІІІ групи, що підтверджується відповідним
посвідченням НОМЕР_2 (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України,
судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно
до ч. 1 п. 6 ст. 30 Закону України “Про соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, потерпілим дітям, зазначеним
у пунктах 1-6 ст.27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані
державою компенсації та пільги: щомісячна виплата 50 % мінімальної заробітної
плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка
евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до
категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час
вагітності має підстави належати до
категорії 1 або 2, а також на кожну дитину , яка проживала у зоні безумовного
/обов»язкового/ відселення з моменту аварії до прийняття постанови про
відселення.

В
порушення зазначених норм Управлінням праці та соціального захисту населення
фактичне нарахування та виплата позивачеві компенсації здійснювалася із
розрахунку 3 грн. 30 коп. за кожен місяць з січня 2005 року по грудень 2005
року /а.с.8/.

Позивач
звернувся до Управління праці та соціального захисту населення з проханням здійснити перерахунок належної до
сплати грошової компенсації у розмірі, визначеному ч. 1 п. 6 ст. 30 Закону
України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, на що отримав відмову з посиланням на значно менший
розмір компенсації, визначений Кабінетом Міністрів України /а.с.8/.

Між
сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої
інстанції та апеляційним судом, заявники скарг вказують на порушення норм
матеріального права, вважають, що виплати повинні здійснюватись у розмірах,
встановлених постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно
до ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження
рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею
19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в
Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу
юридичну силу.

Закони
та інші нормативно правові акти приймаються на основі Конституції України та
повинні відповідати їй. Постанови, положення, порядки готуються на підставі
законів України, актів чи доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів
України, рішень урядових комітетів, доручень Прем'єр - міністра, Першого віце -
прем'єр - міністра, віце - прем'єр - міністрів (пункт 10 розділу VI Тимчасового
регламенту Кабінету Міністрів України від 05 червня 2000 року № 915). Таким
чином, нормативно - правові акти КМУ повинні відповідати актам вищої юридичної
сили.

Відповідно
до ст. 67 Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, конкретні розміри всіх видів доплат,
пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до
зміни вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, розмір щомісячної грошової допомоги дітям, які потерпіли від
Чорнобильської катастрофи не збільшувався, в той час як Законами України “Про
встановлення мінімальної заробітної плати на 2002 рік”, “Про встановлення
мінімальної заробітної плати на 2003 рік”, “Про Державний бюджет України на
2004 рік”, “Про Державний бюджет України на 2005 рік” розмір мінімальної
заробітної плати збільшувався неодноразово, і вказаний розмір щомісячної
компенсації є значно нижчим за відповідний, передбачений ч. 1 п. 6 ст. 30
Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, кратний розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно
до ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тому до спірних
правовідносин суд застосовує нормативний акт вищою юридичної сили - Закон
України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Таким
чином, рішення Управління праці та соціального захисту населення про відмову у
нарахуванні та виплаті щомісячної грошової допомоги дітям, які потерпіли від
Чорнобильської катастрофи, у розмірі, визначеному ч. 1 п. 6 ст. 30 Закону
України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, а саме в розмірі мінімальної заробітної плати на
кожну дитину для ОСОБА_1 за 2005 рік є незаконним і з урахуванням фактично
отриманих позивачем сум і розміру мінімальної заробітної плати на користь
позивача підлягає стягненню недонарахована та несплачена грошова допомога.

Таким
чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення
позовної заяви.

Проте
суд першої інстанції допустив помилку при здійснені розрахунку суми
недоотриманої щомісячної допомоги.

Розрахунок
недоотриманих сум повинен бути таким: за період з січня 2005 року по грудень
2005 року (3 міс. х 262 грн. + 3 міс. х 290 грн. + 2 міс. х 310 грн. + 4 міс. х
332 грн.) - 39,6 грн. = 3 564, 40 грн. і ця сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195-196, п.
2 ч. 1 ст. 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Селидівської міської ради Донецької області на постанову Селидівського міського
суду Донецької області від 08.07.2008
року у справі № 2а-7/08 -
залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського
суду Донецької області від 08.07.2008
року по справі № 2а-7/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької
області про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих сум
щомісячних виплат - змінити.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області за
рахунок коштів Державного бюджету на користь ОСОБА_1 недоотримані щомісячні
виплати за період з січня 2005р. по грудень 2005 року в сумі 3 564, 40 грн.

В іншій
частині постанову Селидівського міського суду Донецької області від
08.07.2008р. по справі № 2а-7/08 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 20
серпня 2008 року, в повному обсязі
постанова складена 25 серпня 2008 року.

Постанова
Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками апеляційного
перегляду вступає в законну силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С.В.Білак

Судді:
Т.Г.Гаврищук

М.Г.Сухарьок