Справа № 22а-2761/2008
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2008-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
Головуючий суддя у 1-ї
категорія статобліку - 50
інстанції - Сторожук С.М.
постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
серпня 2008 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Уханенко С.А. (доповідача)

суддів: Поплавський В.Ю., Нагорної Л.М.

при секретарі Соболь Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення в м.
Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2007 року по
справі № 2-а-169/07 року за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської
області про стягнення коштів на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У
липні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області, в якому просив стягнути на його користь
заборгованість по щорічній допомозі на оздоровлення, яка передбачена ст. 48
Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, на отримання
якої він має право, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС першої категорії та витребувати з відповідача його особову справу з
інформацією про проведення щорічних виплат на оздоровлення на його ім`я за
період 2003-2007 роки. Вказував, що відповідач по справі у період з 2003-2007
рр. не виплачував йому допомогу на оздоровлення в повному обсязі, у зв'язку з
чим і виникла заборгованість у сумі
8130грн.

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з Управління праці та соціального
захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської
області на користь ОСОБА_1. невиплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення
в розмірі 5379 грн. 90 коп. за період з 2003 року по 2007 рік. Також стягнуто з
відповідача витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду
адміністративної справи на користь бюджету м. Павлограда у сумі 30 грн.Не
погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи
апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії,
що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1.

Відповідно статті ст. 48 Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” № 796-ХІІ передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48
Закону № 796-ХІІ).

Зі змісту ст.1 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, не вбачається будь-яких обмежень щодо
можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Доводи апелянта стосовно правильності визначення
позивачу розміру щорічної допомоги на оздоровлення, колегія суддів не приймає
до уваги, оскільки встановлений ще в
1996 році постановою КМУ № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
іншими законами України.

Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати,
відповідно до Закону України № 1766-ІІІ від 01.06.2000 року був встановлений з
1 липня 2000 року у розмірі 118 грн. на місяць. Законом України № 2896-ІІІ від
13.12.2001 року розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2002 року
встановлений у розмірі 140 грн. на місяць, а з 1 липня 2002 року у розмірі 165
грн. Законом України від 26.12.2002 року
№ 372-ІV розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2003 року у
розмірі 185 грн. на місяць, а з грудня 2003 року встановлений у розмірі 205
грн. Законом України № 1344- ІV від 27.11.2004 року розмір мінімальної
заробітної плати з 1 вересня 2004 року встановлений у розмірі 237 грн. на
місяць, а з 1 січня 2005 року Законом України № 2285-ІV від 23.12.2004 року
розмір мінімальної заробітної плати був встановлений у розмірі 262 грн., з 01
квітня 2005 року - в розмірі 290
грн., з 1 липня 2005 року - 310
грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн.

Зазначені нормативні акти свідчать про те, що
розмір мінімальної заробітної плати зростав кожен наступний рік. При цьому,
вказані закони не містили обмежень щодо застосування статті 48 Закону №
796-ХІІ. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в
наступному до 2006 року будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами
при вирішенні даного
спору, застосуванню підлягає не Постанова КМУ № 836, а саме стаття 48 Закону
№ 796-ХІІ та Закони України № 1766-ІІІ від 01.06.2000 року, № 2896-ІІІ від
13.12.2001 року, № 372-ІV від 26.12.2002 року, № 380-ІV від 26.12.2002 року, №
1344- ІV від 27.11.2004 року № 2285- ІV від 23.12.2004 року та № 3235- ІV від
20.12.2005 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
висновку, що відповідач по справі повинен був виплачувати позивачу щорічну
допомогу на оздоровлення за зазначений період, виходячи із суми мінімальної
заробітної плати на момент виплати.

Таким чином сума яку
необхідно стягнути на користь позивача буде складати:

Виплата за 2003 рік повинна
становити - 185 х 5 = 925,00 грн. - 26,70 грн. =
898,30грн.,

за 2004 рік - 205 х 5
= 1025,00 грн. - 26,70 грн. = 998, 30
грн.,

за 2005 рік - 290 х 5 = 1450, 00 грн. - 26, 70 грн. = 1423,
30 грн.,

за 2007 рік - 460 х 5 = 2300, 00
грн.-120, 00 грн. = 2180, 00 грн.

а всього 5
499,90грн.

Крім того, постанова суду в частині стягнення з
відповідача витрат з інформаційно-технічного забезпечення підлягає скасуванню,
як безпідставно стягнута, оскільки діючим законодавством не передбачена така
сплата при зверненні до суду саме з
адміністративним позовом.

Керуючись
ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л
а :

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області -
задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 жовтня 2007 року - скасувати в частині стягнення збору на інформаційно-технічне
забезпечення.

Змінити постанову Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2007 року в частині стягнутої
суми, зазначивши, що на користь позивача підлягає стягненню 5 499,90 грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з часу
виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий: Уханенко
С.А.

Судді: Поплавський В.Ю.

Нагорна
Л.М.