Справа № 2а-192/2008
Суддя: Мазай Н.В.
Дата ухвалення: 2008-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2а-192/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"21"серпня 2008 року
м. Монастирище

Монастирищенський
районний суд Черкаської області

в
складі: головуючого - судді Мазай Н.В.

при секретарі: Возній
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Монастирище адміністративну
справу за адміністративними позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління праці та соціального захисту
населення Черкаської обласної державної адміністрації про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги учасникам бойових дій,
поновлення строку позовної давності,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1. 19.05.2008 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення
недоплаченої щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій
посилаючись на те, що він є учасником
бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим йому 01.02.1996 року. Відповідно до
ч.2 ст.4 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
(далі - Закон) він належить до ветеранів війни. Згідно з ч.5 ст.12 Закону щорічно до 5 травня учасникам бойових дій
повинна виплачуватись разова грошова
допомога у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком. Частиною 1 ст.
17-1 Закону встановлено,
що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями
12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення,
тобто відповідач. Здійснюючи
передбачені Законом виплати, відповідач виплатив йому у 2005 та 2006 роках
по 250 грн., а у 2007 році - 280 грн. Однак,
у 2005 році мінімальна пенсія за віком становила 332 грн. Отже, відповідач у 2005 році недоплатив йому
разову грошову допомогу у розмірі 1410 грн. (332,00x5 = 1660,00-250,00= 1410,00). З 1 квітня 2006 року мінімальна пенсія за віком складала 359 грн. Отже, у 2006 році відповідач недоплатив йому
разову грошову допомогу у розмірі 1545 грн. (359,00 х 5 = 1795,00-250,00= 1545,00).
З 1 квітня 2007 рік мінімальна
пенсія за віком була встановлена у розмірі 406 грн. Отже, у 2007 році відповідач недоплатив йому разову
грошову допомогу у розмірі -1750 грн. (406,00 х 5 = 2030,00 -
280,00 = 1750,00). Таким чином, загальна сума недоплачених позивачу
відповідачем коштів складає 4 705 грн.

Позивач ОСОБА_2. 19.05.2008 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення
недоплаченої щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій
посилаючись на те, що він є учасником бойових
дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданим йому 01.02.1996 року. Відповідно до
ч.2 ст.4 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
(далі - Закон) він належить до ветеранів війни. Згідно з ч.5 ст.12 Закону щорічно до 5 травня учасникам бойових дій
повинна виплачуватись разова грошова
допомога у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком. Частиною 1 ст.
17-1 Закону встановлено,
що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями
12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення,
тобто відповідач. Здійснюючи
передбачені Законом виплати, відповідач виплатив йому у 2005 та 2006 роках
по 250 грн., а у 2007 році - 280 грн. Однак,
у 2005 році мінімальна пенсія за віком становила 332 грн. Отже, відповідач у 2005 році недоплатив йому
разову грошову допомогу у розмірі 1410 грн. (332,00x5 = 1660,00-250,00= 1410,00). З 1 квітня 2006 року мінімальна пенсія за віком складала 359 грн. Отже, у 2006 році відповідач недоплатив йому
разову грошову допомогу у розмірі 1545 грн. (359,00 х 5 = 1795,00-250,00=
1545,00). З 1 квітня 2007 рік
мінімальна пенсія за віком була встановлена у розмірі 406 грн. Отже, у 2007 році відповідач недоплатив йому разову
грошову допомогу у розмірі -1750 грн. (406,00 х 5 = 2030,00 -
280,00 = 1750,00). Таким чином, загальна сума недоплачених позивачу
відповідачем коштів складає 4 705 грн. Дії
відповідача в частині невиплати позивачам разової грошової допомоги в
установленому законом розмірі
позивачі вважають протиправними, оскільки
вони порушують їх
право на користування законодавчо встановленими пільгами,
компенсаціями та гарантіями, а також суперечать слідуючим нормам національного та міжнародного права : ст. 1
Конституції України, згідно з
якою Україна проголошена соціальною та правовою
державою; ст. З Конституції України,
відповідно до якої найвищою соціальною цінністю в Україні визнається
людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і
забезпечення є головним обов'язком держави; ч. 1 ст. 19 Конституції України, де зазначено, що органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; ст. 21
Конституції України, якою
встановлено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; ч. 2 ст.
22 Конституції України,
згідно з якою конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; ст.
ст. 46 та 48 Конституції України, якими встановлено право кожного на соціальний
захист та на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї; ч. ч. 2 і 3 ст. 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", якими передбачено, що
права та пільги для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані
без їх рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної влади, які обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними; ст.1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, згідно з якою кожна фізична
особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними принципами міжнародного права; ст.12 Європейської соціальної хартії
(переглянутої) 1996 року, згідно з якою держава зобов'язана підтримувати
функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень,
докладати зусиль для її поступового посилення тощо. Відповідач відмовляється
добровільно виплатити недоплачену їм суму коштів, посилаючись на обмежене фінансування з державного бюджету, передбачене
законами України про Державний бюджет
України на 2005, 2006 та 2007 роки. Однак, такі
посилання відповідача є
безпідставними, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № б-рп/2007 у справі
№ 1-29/20075 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) ряд положень Закону України „Про державний бюджет
України на 2007 рік", зокрема, ст. 29, за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги
учасникам бойових дій відповідно до Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
передбачена у розмірі лише 280 грн. Як зазначено в абзаці
2 п.3.1. мотивувальної частини згаданого
вище рішення Конституційного Суду України, аналіз законодавчої діяльності Верховної Ради
України свідчить про те, що
при прийнятті законів про Державний бюджет України систематично зупиняється дія інших законів України щодо надання
пільг, компенсацій і гарантій, які є складовою конституційного права громадян на соціальний захист і достатній рівень
життя. В п.5 мотивувальної частини
того ж рішення вказано, що проаналізувавши практику зупинення законом
про Державний бюджет
України дії інших
законів України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання
пільг, компенсацій і гарантій,
змін до інших законів України, не
відповідає ряду статей Конституції України. Таким чином, про порушення свого права на отримання разової грошової
допомоги у певному розмірі 2005
та 2006 роках вони дізналися лише з рішення Конституційного Суду України в липні 2007 року. Тому вважають, що
встановлений ст. 99 КАС України строк звернення
до адміністративного суду з приводу недоплати разової грошової допомоги у 2005 та
2006 роках пропущений ними з поважних причин і він підлягає поновленню. Відповідно до п.5 резолютивної частини вказаного
рішення Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними. Просять
поновити строк позовної давності для звернення до суду за 2005-2006 роки та
стягнути з відповідача на їх користь недоплачені відповідачем кошти в сумі 4705
грн.

У судове засідання позивачі не
з»явилися, в позовних заявах просять суд про розгляд справ у їх відсутність.

У судове засідання представники відповідача -
Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної
державної адміністрації не з»явились. Про дату, час та місце розгляду
справи повідомлені у встановленому законом порядку, про що свідчить поштова
розписка про вручення повістки № 261726 від 15.08.2008 року. Причини неявки
суду не повідомили. На адресу суду надали заперечення проти позовів, а саме в
запереченні проти позову ОСОБА_2.
№ 01-782 від 24.06.2008 року вважають, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не можуть бути задоволеними, а тому адміністративний позов повинен
бути залишений без задоволення з наступних
підстав: позивачем у позові сума
необхідної виплати розраховувалась відповідно і ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" від
22.10.1993р. №3551-XII - щорічно до 5 травня часникам
бойових дій виплачується разова
грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Дійсно, відповідно до ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у
розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Застосування спірних правовідносин
розміру мінімальної пенсії за віком, суперечить вимогам ст. 28 ЗУ “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, згідно з якою мінімальний
розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1 ч. 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів пенсій, згідно з цим Законом. На сьогодні
мінімального розміру пенсії за віком для визначення розміру щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій не існує, а встановлений
розмір мінімальної пенсії за віком ЗУ “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, не підлягає застосуванню приписам ст. ст. 12-16 ЗУ “ Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Однак, відповідно
до ст. 17 Закону фінансування
витрат, пов'язаних з введенням
в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та
місцевих бюджетів. Тобто, застосування пільг, компенсацій та гарантій
для певних категорій громадян, у т.ч.
виплата грошової допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету
України. Статтею 34 ЗУ „Про державний
бюджет України на 2005 рік"
установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до ЗУ "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 250
гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачу у
встановленому законом порядку в квітні місяці 2005 року. Пунктом 18 статті 77 Закону України „Про
державний бюджет України на 2006
рік" №3235-ІУ від 20.12.2005р., положення дій ч. 5 ст. 12 ЗУ
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги призупинено
на 2006 рік. Крім того, ст. 30 Закону установлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно
до ЗУ "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 250 гривень, які
і були нараховані (виплачені) позивачу у встановленому законом порядку в
квітні місяці 2006 року. Пунктом 13 статті
71 ЗУ „Про державний бюджет України на 2007 рік" №489-У від 19.12.2006р.,
положення дій ч. 5 ст. 12 ЗУ "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплат
щорічної разової грошової допомоги взагалі
призупинено на 2007 рік. Крім того, ст. 29 Закону установлено, що у 2007
році виплата щорічної разової допомоги відповідно до ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" учасникам бойових дій
здійснюється в розмірі 280 гривень, які і були нараховані
(виплачені) позивачу у встановленому законом порядку в квітні місяці 2007 року.
Частиною 2 ст. 95 Конституції України
зазначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове
спрямування цих видатків. Крім того, при розподілі державних коштів
повинні враховуватись вимоги ч.ч. 1 та 3 ст. 95 Конституції України щодо
справедливого і неупередженого розподілу
суспільного багатства між громадянами та територіальними громадами, а
також збалансованості бюджету України. Єдиним Законом України, який Конституція
України відокремлює серед інших - це ЗУ „Про Державний бюджет". Зокрема,
суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією України цей
закон приймається щорічно та має визначений
термін дії, суб'єктом праві законодавчої ініціативи щодо цього закону є
тільки Кабінет Міністрів України. Відповідно
до цих конституційних норм, у разі якщо застосування пільг, компенсацій
та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової
допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не
можуть визначатися будь - яким іншим
законом, крім Закону про Державний бюджет України на виідповідний рік. Відповідно до ст.ст. 116, 117 Конституції України
забезпечення проведення фінансової
політики, політики у сфері соціального захисту та розробка проекту закону про Державний бюджет
України покладено на Кабінет Міністрів
України, постанови і розпорядження якого в межах його компетенції є
обов'язковими до виконання. Статтею 51
Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язані та
проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами. Відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення ст. 29 ЗУ „Про державний бюджет на 2007
рік", за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 280
гривень, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними). Крім того, п. 13 ст. 71 ЗУ "Про Державний бюджет України на
2007 рік", яким зупинено на 2007
рік дію ч. 5 ст. ст. 12-16 ЗУ
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги визнано
також не конституційним. Вказані
положення Закону відповідно до ст. 152 Конституції України втрачають чинність з дня ухвалення рішення про їх
неконституційність, тобто з 09.07.2007р.
- дати прийняття рішення, однак позивачу як учаснику бойових дій щорічна
виплата допомоги здійснювалася до прийняття Конституційним Судом рішення. Постановою Кабінету Міністрів України „Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №177
від 18.02.2004р. установлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство
забезпечують щороку до 10 квітня виділення
коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірах, установлених законом про Державний
бюджет на відповідний рік, і
для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту
населення. Тобто, місцевими та районними управліннями праці та соціального
захисту населення відповідних райдержадміністрацій та міст обласного значення учасникам бойових дій
виплачуються кошти в тому обсязі,
які були виділені Головному управлінню для даної виплати. Зазначають, що відповідно до ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду України не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли
вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може
відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як
правопорушення. Позивач у пред'явленому
позові вважає, що Головне управління праці: соціального захисту населення неправильно здійснювало нарахування
щорічної разової грошової допомоги до
5 травня, тобто з порушенням норм Закону однак вказані нарахування та
визначення їх розміру здійснювались у чіткій відповідності до Законів України
про державний бюджет на відповідні роки : іншими
нормативними актами. Крім того,
Головне управління як розпорядник коштів II рівня
не є в даному випадку
суб'єктом владних повноважень відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, так як при здійсненні
(виконання владних управлінських функцій
на основі законодавства до
його повноважень
(компетенції) не входить прийняття рішень по визначенню конкретних розмірів щорічної разової грошової
допомоги. Допомога здійснювалась в тому обсязі, яка була
виділена Міністерством фінансів України і Державним казначейством України у
розмірах, установлених законом про Державний
бюджет на відповідний рік, зокрема позивач невірно визначив відповідача по справі адміністративної юрисдикції
(п. 1 ч. 1 ст. З КАС України), який
здійснює (повинен здійснювати) владні управлінські функції (Мінпраці
та/або Кабмін України), а не виконувати їх, як Головне управління. У зв'язку з тим, що позивачем не надано відповідних
доказів про поважні причини пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду встановленого ст. 99
КАС України, Головне управління як відповідач по справі взагалі
наполягає на відмові у задоволенні адміністративного позову в частині виплати
щорічної разової грошової допомоги протягом 2005-2006 років. Крім того, Конституційним судом визнані
неконституційними положення соціальних статей лише щодо ЗУ „Про
Державний бюджет на 2007 рік", а і положень
соціальних статей відповідних Законів України про Державний бюджет на
2005-2006 роки, які є чинними. Просять в задоволенні позову відмовити повністю.

Заперечення з аналогічним змістом надані
відповідачем на адміністративний позов ОСОБА_1.
№ 01-783 від 24.06.2008 року.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі
виходячи із наступного:

судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1( посвідчення серії НОМЕР_1 від
01.02.1996 року), ОСОБА_2( посвідчення серії НОМЕР_2 від 01.02.1996 року), є
учасниками бойових дій, що підтверджується вказаними посвідченнями.

Дані правовідносини регулюються ст. 12 Закону України “ Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” - щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

- Рішенням Конституційного Суду
України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення статті 44 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2004 рік», якими встановлено, що у 2004 році виплата щорічної
разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року із змінами і доповненнями
здійснюється в меншому розмірі, чим передбачено цим законом;

- частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено,
що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод;

- проаналізувавши рішення Конституційного Суду України
від 01.12.2004 р. №
20-рп/2004, яким визнано неконституційними положення статті 44 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2004 рік»,
частину 3 статті 22 Конституції України, та враховуючи те, що право на отримання разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не залежить від
розміру доходів отримувача чи наявності фінансування з бюджету, а має
безумовний характер, суд прийшов до висновку, що необхідно
задовольнити вимоги стосовно виплати
недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки, оскільки, Верховна Рада України,
приймаючи Закон України «Про Державний бюджет України 2005 рік», Закон України «Про Державний бюджет України 2006 рік» та Закон України «Про
Державний бюджет України 2007 рік», знову обмежила соціальне право громадян, закріплене Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на отримання
разової грошової допомоги до 5
травня при наявності рішення Конституційного Суду України з аналогічного
питання, застосувавши до спірних правовідносин у даній частині ч.7 ст. 9 КАС України, згідно якої: у разі відсутності
закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює
подібні правовідносини ( аналогія закону), що також заперечує і твердження представників відповідача про відсутність
визначеного мінімального розміру пенсії за віком, для визначення розміру
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій;

- мінімальна пенсія за віком на 2005 рік встановлена в
розмірі прожиткового мінімуму на одну особу,
яка втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік», у розмірі
332,00 грн., тому недоплата за 2005 рік, яка підлягає стягненню на користь
позивачів складає 1 410 грн. (332,00 х 5 =1660 - 250);

- мінімальна
пенсія за віком на 2006 рік встановлена в
розмірі прожиткового мінімуму на одну особу,
яка втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2006 рік» у розмірі 359
грн. з 1 квітня 2006 року, тому недоплата за 2006 рік, яка підлягає стягненню на користь позивачів складає 1 545 грн. (359,00 х 5 =1795 - 250);

- мінімальна
пенсія з 1 квітня 2007 року встановлена у розмірі 410 гривень. Однак, враховуючи те, що суд не може
вийти за межі пред»явленого позову, тому
недоплата за 2007 рік, яка підлягає стягненню на користь позивачів складає 1 750
грн. (406,00 х 5 = 2030,00 - 280), оскільки,
хоча встановлений прожитковий
мінімум на 2007 рік» у
розмірі 410 грн., однак позивачі в позовних вимогах зазначають 406 грн.

- в частині стягнення недоплаченої одноразової допомоги
із відповідача Головного управління праці та соціального захисту
населення Черкаської обласної державної адміністрації, підлягає задоволенню
виходячи із наступного:

- постановами Кабінету Міністрів України від 11.04.2002
рік № 486 „Про забезпечення виплати у 2002 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” та від 31.03.2003 р. №
425 „Про забезпечення виплати у 2003 р. разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, а також ст. 17-1 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що виплата разової грошової допомоги
здійснюється органами праці та соціального захисту населення, яке є
відповідачем за даним позовом;

- даний обов'язок вказаного відповідача також підтверджується п. 4 Типового положення про головне
управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської
державної адміністрації і управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської державної адміністрації, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від
29.09.2000 року № 1498, згідно якого у 2004 - 2006 роках управління
проводило роботу з надання адресної соціальної допомоги і підтримки
малозабезпеченим громадян, у тому числі інвалідів; здійснювало контроль за
правильністю і своєчасністю призначення та виплати соціальних виплат і
допомоги, проведення інших заходів соціального захисту населення;
здійснювало керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з
нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги. Вищезазначені функції
закріплені за Головним
управлінням парці та соціального захисту населення і сьогодні - постановою Кабінету Міністрів України від
30.05.2007 року № 790;

- статтею 64 Конституції України визначено, що в умовах воєнного або
надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод
людини із зазначенням строку дії цих обмежень;

- відповідач, на якого покладено обов»язок забезпечення та контролю по
забезпеченню соціальних гарантій громадян, не надав суду доказів
правомірності застосування ним положень закону про державний бюджет на
відповідний рік, а не спеціального - Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту". Крім цього, відповідач не
надав суду доказів звернення до вищестоящих органів (Міністерства Фінансів,
Кабінету Міністрів України тощо) з приводу нестачі коштів для забезпечення
виконання покладених на нього обов»язків чи до Конституційного Суду України з
приводу конституційності положень законів України про Державний бюджет на
відповідний рік.

- суд вважає твердження відповідачів
про пропуск позивачами строку звернення до суду за 2005-2007 роки
безпідставними, так як ст.99 КАС України передбачає не лише річний термін звернення
до суду із адміністративним позовом, але і в строки, встановлені іншими
законами, яким є ст.257 ЦК України, яка підлягає застосуванню при вирішенні
майнових спорів.

Сторони звільнені від сплати
судового збору.

Керуючись ст.ст.1, 3, 19, 21, 22, 46, 48,
55, 64 Конституції України,
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ із
змінами і доповненнями, Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004, Рішенням
Конституційного Суду України від 9.07.2007 року № 6 - рп/2007, ст.ст.
7, 8, 9,10, 11, п.1) ч.1
ст.17, 72, ст.99,
ст.100, 104-106, ч.4 ст. 128,
158-163, 185-186 КАС України, Постановою Кабінету Міністрів
України від 29.09.2000 року № 1498 “Про затвердження
типових положень про головне управління праці та соціального захисту населення
обласної, Київської міської державної адміністрації і управління праці та
соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації
і про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у
містах Києві та Севастополі державної адміністрації”, Постановою
Кабінету Міністрів України № 790 від 30.05.2007 року “Про затвердження
типових положень про Головне управління праці та соціального захисту населення
обласної, Київської міської, управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту
населення районної, районної у м. Києві та Севастаполі державної адміністрації”,
суд

п о с т а н о в и в :

Позови
задоволити повністю.

Стягнути із Головного управління
праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації на користь :

ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу за 2005-2007
роки в сумі 4 705 гривень 00 коп.

ОСОБА_2 недоплачену разову грошову допомогу за 2005-2007
роки в сумі 4 705 гривень 00 коп.

Заяву про апеляційне оскарження
постанови суду може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії повного
тексту постанови через Монастирищенський районний суд до Київського
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Київського
апеляційного адміністративного суду через Монастирищенський районний суд.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було
подано.

Суддя
Н.В.
Мазай