Справа № 22-а-225/2008
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2008-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14"
травня 2008 року
м. Харків

Справа №
22-а-225/08

Категорія: 33
Головуючий 1 інстанції: Мінаєва О.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія
суддів у складі:

Головуючий
суддя Філатов Ю.М.,

Суддя Водолажська
Н.С., Суддя Шевцова Н.В.

при секретарі
Житєньовій Н.М.

за участю представників:

представників відповідача - Гнатченко О.О., Зінченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною скаргою ДПІ у Жовтневому районі м.
Харкова на постанову Господарського суду Харківської області від 09.07.2007
року по справі № А-03370-05

за позовом ПП «Харків-Іновація»

до ДПІ у Жовтневому районі м.
Харкова

про
визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне
підприємство “Харків-Іновація”, звернувся до Господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просив визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова від 19.12.03 р. №
1582-262-11784/0, № 1582-262-11783/0, № 1582-262-11785/0.

Постановою
Господарського суду Харківської області від 09.07.07 р. адміністративний позов
Приватного підприємства «Харків-Іновація» до ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова
був задоволений.

Відповідач, ДПІ у
Жовтневому районі м. Харкова, не погодився з постановою суду та подав
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду
Харківської області від 09.07.07 р. по справі № А-03/370-05 та прийняти нову,
якою відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній
скарзі відповідач посилається на те, що постанова винесена без повного
з'ясування обставин справи, із порушенням норм матеріального та процесуального
права, а саме: законів України “Про ПДВ”, “Про оподаткування прибутку
підприємств”.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, постанову суду першої
інстанції, вислухавши осіб, які прибули в судове засідання, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої
інстанції було встановлено та підтвердженого в суді апеляційної інстанції, що
підставою для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень є акт №
489/26-222/372 від 18.12.03 р. позапланової документальної перевірки підприємства
позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з
01.10.02 р. по 01.10.03 р. При перевірці були виявлені порушення підприємством
вимог п. 4.1.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств", пов'язані з тим, що позивачем з ПП "Укр-техноком"
були укладені угоди б/н від 23.10.02 р. на ремонт трубного пучка ребойлера в
кількості 1 шт., при виконанні якої був складений акт прийому- передачі від
23.10.02 р. про те, що роботи - ремонт трубного пучка ребойлера в кількості 1
шт. виконані на суму 190000,0 грн., обладнання випробувано та здано замовнику,
який претензій до виконання не має, та виписана податкова накладна № 47 від
23.10.02 р. (ПДВ - 27796, 67 грн.); з ПП "Кермипромтехника" б/н від
30.09.02 р. на ремонт трубного пучка ребойлера у кількості 1 шт., при виконанні
якої складений акт прийому-передачі від 16.10.02 р. про те, що ремонт трубного
пучка ребойлера в кількості 1 шт. виконані на суму 146102,0 грн., в т.ч. ПДВ -
24350,0, обладнання випробувано та здано замовнику, претензій до виконавця не
має, і виписана податкова накладна № 23 від 16.10.02 р. (ПДВ - 24350,40 грн.);
з ПП "Опт - трейдинг" б/н від 13.11.02 р. на ремонт трубного пучка
ребойлера у кількості 1 шт., при виконанні якої складений акт прийому-передачі
від 16.11.02 р. про те, що ремонт трубного пучка ребойлера в кількості 1 шт.
виконаний на суму 143983,0 грн., в т.ч. ПДВ - 28796,67 грн., і виписана
податкова накладна № 59 від 16.11.02 р. (ПДВ - 28796, 67 грн.).

Як випливає з
позовної заяви, поданої позивачем 30.03.04 р., та подальших документів, наданих
позивачем при новому розгляді справи, позивач не наводив доводів, по яким він
вважає незаконним визначення оскарженим податковим повідомленням-рішенням №
1582-262-11784/0 від 19.12.03 р. податкового зобов'язання по податку на
прибуток в сумі 13300,0 грн.

В поясненнях в
судовому засіданні представник позивача вказував на те, що підприємство не
згодне з висновками перевіряючих стосовно того, що відвантаження на адресу вище
перелічених підприємств труб є невідображеною реалізацією за листопад 2002 р.,
тоді як передача труб здійснювалася як передача давальницької сировини в межах
кожного з перелічених вище договорів.

У підтвердження
передачі труб контрагентам позивачем до матеріалів справи були надані накладні №
2-ДС від 28.11.02 р. на відвантаження ПП «Укр-техноком" труб на суму
27375,3 грн. (ПДВ - 4562,55 грн.) як давальницьку сировину, №1-ДС від 08.11.02
р. на відвантаження ПП "Кермипромтехника" труб на суму 22802,4 грн.,
(ПДВ-3800,4 грн.) як давальницьку сировину.

Задовольняючи
позов в цій частині, суд першої інстанції послався на положення п. 4.1.1 ст. 4
та 1. 31 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств", в яких визначено, що до валового доходу включаються загальні
доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та
обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи
від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі,
іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з
нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення),
операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операції з консолідованим
іпотечним боргом відповідно до закону)", а продажем товарів визнаються
будь-які операції, які здійснюються згідно договорам купівлі-продажу, міни,
поставки та іншим цивільно-правовим договорам, які передбачають передачу прав
власності на такі товари за плату або компенсацію.

З урахуванням
наведених норм судом зроблений висновок стосовно того, що для підтвердження заниження валового
доходу від операції по передачі труб необхідно документальне підтвердження
факту їх реалізації - переходу прав власності на труби, оскільки акти прийому
передачі труб підтверджують лише факт їх передачі та прийому у якості
давальницької сировини та не висвітлюють чи перейшло право власності на них від
сторони, що передає труби, стороні, що приймає труби.

Дані висновки
суду першої інстанції також обґрунтовуються тим, що відповідно до протоколу
виїмки від 13.03.03 р. частина бухгалтерської документації було вилучена
слідчим СОГ прокуратури Харківської області капітаном міліції Тарасовим Н.С.,
та не була використана при проведенні перевірки і при розгляді справи в суді
першої інстанції відповідачем не доведено, що ним були з'ясовані всі обставини,
що підтверджують наявність порушення податкового законодавства.

Із наведеними
висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки судом
першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідно положенням п. 4.1.1
ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств, в редакції, що
діяла на час здійснення операцій, до валового доходу відносяться загальні
доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та
обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи
від продажу цінних паперів (крім операцій з їх первинного випуску (розміщення)
та операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації).

При цьому
відповідно приписам п. 11.3.1 ст. 11 вказаного Закону датою збільшення валового
доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів
від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт,
послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за
відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що
обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником
податку.

Як вказано в акті
перевірки і це не заперечується представником позивача і підтверджується
наданими ним договорами та актами з вищевказаними контрагентами, сторони за
цими договорами не передбачали виконання робіт на умовах передачі давальницької
сировини або матеріалів. Не укладання додаткових угод до цих договорів, які б
доповнювали договори цими положеннями не заперечувалося позивачем ні у позові,
ні в подальших поясненнях.

Колегія суддів
вважає доцільним відмітити, що в Законі України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не надано поняття «давальницької сировини» і в такому випадку є
можливим, скориставшись положеннями п. 7 ст. 9 КАС України, застосувати
визначення цього поняття, наведеного в Законі України "Про операції з
давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах", відповідно
якого давальницькою сировиною є сировина, матеріали, напівфабрикати,
комплектуючі вироби, енергоносії, ввезені замовником (чи закуплені замовником)
для використання у виробленні готової продукції.

З аналізу
наведеної норми випливає, що придбання і подальша передача виконавцю
давальницької сировини повинні передувати виготовленню готової продукції.

Наданими до
матеріалів справи актами прийому-передачі виконаних робіт та накладними на
передачу ТМЦ (труб) підтверджено те, що виконання робіт передувало передачі
сировини, яку позивач визнає як давальницьку. Таким чином, передані ТМЦ не
могли використовуватися при проведенні робіт, а тому не можуть визнаватися
давальницькою сировиною.

Оскільки
позивачем не була включена до валового доходу вартість переданих по накладним №
2-ДС від 28.11.02 р. на відвантаження ПП «Укр-техноком" труб на суму
27375,3 грн. (ПДВ - 4562,55 грн.), № 1-ДС від 08.11.02 р. на відвантаження ПП
"Кермипромтехника" труб на суму 22802,4 грн., (ПДВ-3800,4 грн.), що
не заперечується представником позивач, то висновки відповідача про порушення
платником податку вимог п. 4.1.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» і пов'язане з цим донарахування податкового зобов'язання
по податку на прибуток є правомірними.

Також
перевіряючими при проведенні перевірки були виявлені порушення позивачем вимог
п. 4.1.6 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»,
пов'язані з тим, що підприємство у лютому 2003 р. отримало поворотну фінансову
допомогу від директора Жили Л.Г. на загальну суму 13000,0 грн., що підтверджено
прибутковими касовими ордерами № 1 від 05.02.03 р., № 2 від 06.02.03 р., № 3
від 07.02.03 р., № 4 від 14.02.03 р., ; № 5 від 17.02.03 р. та № 6 від 18.02.03
р., але на кінець звітного періоду залишена неповернутою сума 2200,0 грн., яка
не була включена до валового доходу 1 кварталу 2003 р.

Слід відмітити,
що ні в позові, ні в подальших документах, поданих позивачем, ним не наведені
доводи та не надане обґрунтування у заперечення даних висновків акту перевірки.
Ці обставини також не були досліджені судом першої інстанції. Оскільки
визначення податкових зобов'язань по податку на прибуток пов'язане також і з не
включенням позивачем до валового доходу неповернуту суму 2200,0 грн., колегія
суддів вважає необхідним відмітити наступне.

Відповідно
приписам п. 4.1.6 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»
в редакції, що діяла на час проведення операцій, до валового доходу включаються
доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді, зокрема, сум
поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді,
що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є
платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із
законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати
ставку податку нижчу, ніж установлена п. 7.2 ст. 7 або ст. 10 цього Закону. У
разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку
поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник
податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової
допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке
повернення. При цьому валові доходи такого платника податку не збільшуються на
суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов'язання особи, що надала
поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її
зворотному отриманні. Як виняток з правила, визначеного цим абзацом, операції з
отримання (надання) фінансової допомоги між платником податку та його філіями,
відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної
особи, розташованими на території України, не призводять до зміни їх валових
витрат або валових доходів.

Як підтвердженого
представниками сторін, поворотна фінансова допомога була надана фізичною
особою, яка не є платником податку на прибуток, і не повернута повністю у
першому кварталі 2003 р. За таких обставин висновки перевіряючих про заниження
валового доходу на вказаний період на 2200,0 грн. є правомірними.

Зважаючи на вище
встановлені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що, задовольняючи
позов в частині визнання недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Жовтневому районі м. Харкова від 19.12.03 р. № 1582-262-11784/0, суд першої
інстанції порушив норми матеріального права.

При проведенні
перевірки перевіряючими також були встановлені порушення позивачем вимог п.
7.2.1, п. 7.2.4, п. 7.3.1, п. 7.4.1, п. 7.4.5 ст. 7 Закону України «Про ПДВ», у
зв'язку з чим занижено податок на додану вартість в сумі 89528,0 грн.

Виявлені
порушення пов'язані з тим, що ПП "Харків - Іновація" до податкового
кредиту були включені суми ПДВ на підставі податкових накладних, які не
відповідають вимогам п. 7.2.1 ст. 7 Закону України "Про ПДВ" на суму
57560,0 грн., оскільки державна реєстрація ПП „Укр - Техноком" скасована з
моменту реєстрації підприємства з 06.06.02 р. згідно рішення суду в Київському
районі м. Донецька по справі № 2-6149/2002 від 05.08.02 р., а свідоцтво
платника ПДВ № 07768192 анульовано з моменту видачі 12.06.02 р., державна
реєстрація ТОВ "Опт-Трейдинг" скасована з моменту реєстрації
підприємства - з 25.09.02 р. згідно з рішенням суду в Калінінському районі м.
Донецька від 31.10.02 р., а свідоцтво платника ПДВ анульоване актом № 127 від
12.11.02 р.

Також
відповідачем при проведенні перевірки були виключені з податкового кредиту суми
ПДВ, вказані у податкових накладних № 01/04-03 від 04.01.03 р., отриманої від
МП «ВИК», оскільки за повідомленням ДПІ м. Ялта у відношенні посадових осіб
даного підприємства порушена кримінальна справа по ст. 212 КК України, та №
2802/03 від 28.02.03 р., отриманої від ПП «Серина», оскільки від ДПІ м. Ялта не
надійшли результати зустрічної перевірки.

Таким чином, за
твердженням відповідача, податкові накладні, які включені позивачем в
розрахунок податкового кредиту по ПДВ відповідного звітного періоду, видані не
платниками цього податку, а інші суми податку не підтверджені зустрічними
перевірками.

Колегія суддів
погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що визнання в
судовому порядку недійсними з моменту реєстрації установчих документів платника
податку і його свідоцтва як платника ПДВ не є підставою для визнання вчинених
ним з іншими суб'єктами юридично значимих дій недійсними, оскільки його
контрагенти за договором можуть нести відповідальність за наявності вини. Сам
факт скасування державної реєстрації підприємства не тягне за собою недійсність
всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту
виключення з державного реєстру. Суду не надано доказів визнання у
встановленому порядку угод між позивачем та його контрагентами недійсними.

В Законі України
"Про ПДВ" відсутнє положення про відповідальність покупця у зв'язку з
протиправними діями продавця. Також, постановою Господарського суду Харківської
області від 15.08.06 р. по справі № АС-41/378-05 за позовом ДПІ у Жовтневому
районі м. Харкова до ПП "Харків - Іновація", м. Харків, ПП "Укр
- Техноком", м. Донецьк про визнання угоди недійсною в задоволенні
позовних вимог відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного господарського
суду від 21.09.06 р. апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а
постанову Господарського суду Харківської області від 15.08.06 р. - без змін.

Згідно п. 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" не
включаються до податкового кредиту суми по сплаті податку, не підтверджені
податковими накладними або митними деклараціями, що свідчать про перерахування
коштів в сплату вартості таких робіт (послуг)". Інших підстав для
виключення сум ПДВ з податкового кредиту відповідного періоду чинне на момент
здійснення операцій законодавство не передбачало.

Також чинне на
час проведення операцій податкове законодавство не ставило право платника ПДВ
на формування податкового кредиту по ПДВ у залежність від того, чи проведена
зустрічна перевірка органом ДПС контрагента щодо дотримання останнім вимог
податкового законодавства. Крім того, в Законі України «Про ПДВ» відсутні
застереження щодо можливості включення до податкового кредиту або необхідності
виключення з податкового кредиту по ПДВ сум податку в разі порушення
кримінальної справи у відношенні посадових осіб контрагента такого платника.

Доказів того, що
по кримінальній справі у відношенні посадових осіб МП «ВИК» був ухвалений вирок
і при цьому суд при розгляді цієї кримінальної справи дав оцінку господарським
правовідносинам з ПП "Харків - Іновація", ДПІ Жовтневого району м.
Харкова ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної скарги не надавало.

Оскільки відповідач не заперечує проти того,
що у позивача були в наявності податкові накладні № 47 від 23.10.02 р. (ПП
"Укр - Техноком"), № 59 від 16.11.02 р. (ТОВ
"Опт-Трейдинг"), № 01/04-03 від 04.01.03 р., отриманої від МП «ВИК»
та № 2802/03 від 28.02.03 р., отриманої від ПП «Серина», то виключення з
податкового кредиту за жовтень 2002 р. суму 28780,0 грн. та за листопад 2002 р.
суму 28780,0 грн., за січень 2003 р. суму 10583,35 та за лютий 2003 р. суму
14740,0 грн. є безпідставним і рішення суду першої інстанції в цій частині є
правомірним.

В акті перевірки
також відображено, що перевіряючими були виявлені порушення приписів «Положення
про ведення касових операцій в національній валюті України», затвердженого
постановою Правління НБК № 72 від 19.02.01 р., пов'язані з тим, що на
видаткових касових ордерах (перелік наведений на стор. 22 акту перевірки) відсутній
підпис одержувача - ОСОБА_1, у зв'язку з чим був зроблений висновок про
перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі підприємства, що є
підставою для застосування фінансових санкцій в порядку, передбаченому Указом
Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм по
регулюванню готівкового обігу».

Задовольняючи
позов в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що в наданому
позивачем оскарженому податковому повідомленні-рішенні № 1582-262-11785/0
вказано, що воно прийняте згідно п. 4.2.2 ст. 4 Закону України „Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами". Але згідно з преамбулою цього Закону, він є
спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені
та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами
та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення. Відповідно приписам п.
1.9 ст. 1 Закону податкове повідомлення (податкове повідомлення-рішення є його
різновидом) це письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок
платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену
контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Ця форма акту
ненормативного характеру може застосовуватись лише щодо обов'язків зі сплати
податків і зборів (обов'язкових платежів). Вичерпний перелік податків і зборів
(обов'язкових платежів) визначений у ст. ст. 14 та 15 Закону України „Про
систему оподаткування". Ці норми не передбачають штрафні санкції за
порушення положень Указу Президента України "Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм по регулюванню готівкового обігу» як виду податків
або зборів. Тому обов'язок платника податків сплатити суму штрафу за порушення
приписів цього Указу не віднесене до категорії податкового зобов'язання або
податкового боргу.

За таких обставин
за висновками суду першої інстанції у відповідача не було законного права
приймати податкове повідомлення-рішення № 1582-262-11785/0 від 19.12.03 р. у
зв'язку з виявленими фактами порушення законодавства, яке регулює готівковий
обіг, визначати податкові зобов'язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій
та встановлювати граничний строк оплати, як це передбачено ст. 5 Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами".

Колегія суддів
вважає необхідним зауважити, що при правильному посиланні на норми Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами" судом першої інстанції зроблений не
коректний висновок про відсутність у відповідача права приймати податкове
повідомлення-рішення, тоді як у відповідача не існувало права визнавати
застосовані фінансові санкції податковими зобов'язаннями.

Колегія суддів
також вважає необхідним відмітити, що в наданому до матеріалів справи №
1582-262-11785/0 від 19.12.03 р. вказано, що воно було прийняте відповідно не
тільки Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами", а і до ст. 4 та ст. 11
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Крім того,
застосування фінансових санкцій здійснено в порядку п. 17.1.3 ст. 17 Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами".

Але ст. 4 та ст.
11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не регулюють порядок
готівкового обігу, зокрема, не містять вимог щодо дотримання ліміту залишку
готівки на кінець дня. Дані питання на час здійснення операцій були
врегульовані Положенням «Про ведення касових операцій в національній валюті
України», затвердженого постановою Правління НБК № 72 від 19.02.01 р., в п. 3.4
якого передбачалося, що у разі видачі окремій фізичній особі готівки за
видатковим документом касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його
замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична
особа розписується у видатковому документі про одержання готівки із зазначенням
одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнило
або кулькову ручку з темним чорнилом. Видача готівки з каси, що не підтверджена
розписом одержувача у видатковому документі, для виведення залишку готівки в
касі не приймається.

Надані до
матеріалів справи копії видаткових касових ордерів дійсно не містять підпису
одержувача та даних його паспорту або іншого документа, що його замінює.
Наявність даних порушень позивачем не заперечувалося у позові та не спростовано
його представником в судовому засіданні.

Оскільки підпис
одержувача на касовому ордері є обов'язковим реквізитом цього документа, то сам
факт отримання коштів з каси підприємства, підтверджений лише поясненнями
одержувача, не спростовує факту порушення вимог спеціального законодавства.

Також слід
відмітити, що порядок застосування штрафних санкцій за порушення норм
регулювання обігу готівки визначений Указом Президента України, в якому
встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності,
фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які
є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові
санкції у вигляді штрафу за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в
касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний
день. При цьому штрафні санкції застосовуються органами державної податкової
служби на підставі матеріалів проведених ними перевірок і подань державної
контрольно-ревізійної служби, фінансових органів та органів Міністерства
внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку та в розмірах,
чинних на день завершення перевірок або на день одержання органами державної
податкової служби зазначених подань.

Як вбачається з
матеріалів справи, перевіряючими не досліджувалося перевищення встановленого
ліміту залишку готівки в касі за кожний день, в якому таке порушення
відбувалося. Також не вказано як операції по видачі готівки відображалися в
касовій книзі підприємства. Тобто дані висновки були зроблені без дослідження
обов'язкових в цьому випадку документів.

Колегія суддів
вважає необхідним також відмітити, що вказане в оскарженому податковому
повідомленні-рішенні застосування штрафних санкцій в порядку, визначеному п.
17.1.3 ст. 17 „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами" є безпідставним, оскільки дана
норма не передбачає відповідальність за порушення касової дисципліни.

За таких обставин
суд першої інстанції правомірно задовольнив позов про визнання недійсними
податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова №
1582-262-11785/0 від 19.12.03 р.

Зважаючи на
встановлені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова
Господарського суду Харківської області від 09.07.07 р. не в повній мірі
відповідає нормам чинного матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.
160, 163, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу
ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова на постанову Господарського суду Харківської
області від 09.07.2007 року по справі № А-03370-05 - задовольнити частково.

Постанову Господарського
суду Харківської області від 09.07.07 р. по справі № А-03/370-05 скасувати в
частині задоволення позову Приватного підприємства “Харків-Іновація” про
визнання недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м.
Харкова від 19.12.03 р. № 1582-262-11784/0 про визначення податкового
зобов'язання по податку на прибуток в сумі 13300,0 грн. та застосування
штрафних санкцій в розмірі 2780,0 грн. та прийняти в цій частині нову
постанову, якою відмовити в цій частині у задоволенні позову.

В іншій частині
Постанову Господарського суду Харківської області від 09.07.07 р. по справі №
А-03/370-05 за позовом ПП «Харків-Іновація» до ДПІ у Жовтневому районі м.
Харкова про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень - залишити без
змін.

Постанова набирає чинності негайно з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної
скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий
Ю.М. Філатов

Судді Н.С. Водолажська

Н.В. Шевцова

Повний текст постанови виготовлений та підписаний
19.05.2008 року.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду
Н.С. Водолажська