Справа № К-19276/07
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2008 року м. Київ
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
головуючого-судді - Бутенка В.І.,
суддів: Лиски
при секретарях Марушевському А.А. та Єрко С.М.,
за участю позивачаОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3 та представників третьої особи ОСОБА_4і
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської
міської ради Київської області, третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю “Інтергруп-ЛДН”, про визнання неналежним виконання
повноважень, що порушує право та скасування незаконного рішення, -
року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
своїх вимог зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1
березня 2007 року третьою особою - Товариством з обмеженою відповідальністю
“Інтергруп-ЛДН” (далі - ТОВ “Інтергруп-ЛДН”) розпочато будівництво
салону-магазину по продажу промислових товарів з офісними приміщеннями та
майданчиком для короткочасного паркування автотранспорту за адресою:АДРЕСА_1.
те, що будівництво фактично здійснюється на прибудинковій території
багатоквартирного жилого будинку, без вилучення земельної ділянки із
користування відповідним рішенням міської ради та без погодження з ним, як
власником квартири і землекористувачем, ОСОБА_1 просив визнати неналежним
виконання Білоцерківською міською радою наданих їй законом повноважень, що
позивач уточнив позовні вимоги і просив також визнати незаконним і скасувати
рішення 29 сесії 4 скликання Білоцерківської міської ради від 31.10.2005р. №
357 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної
ділянки за адресою:АДРЕСА_1, та надання
вказаної земельної ділянки в оренду ТОВ “Інтергруп-ЛДН”.

Постановою
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2007 року
позовОСОБА_1 задоволено.

Визнано
неналежним виконання Білоцерківською міською радою повноважень в частині
надання дозволу ТОВ “Інтергруп-ЛДН” на будівництво магазину по бул. 50 років
Перемоги, 75-Б без розроблення та затвердження проекту розподілу території
житлового кварталу.

Визнано
незаконним і скасовано рішення 29 сесії 4 скликання Білоцерківської міської
ради від 31.10.2005р. № 357 в частині затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки за адресою:АДРЕСА_1, та надання ТОВ
“Інтергруп-ЛДН” вказаної земельної ділянки в оренду строком на 5 років.

Ухвалою
Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2007 року вказане
судове рішення залишено без змін.

В касаційній
скарзі ТОВ “Інтергруп-ЛДН”, з посиланням на порушення судами норм матеріального
і процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Представник
позивача надав свої заперечення на касаційну скаргу, в яких вважає вимоги ТОВ
“Інтергруп-ЛДН” безпідставними, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - законними і
обґрунтованими.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Приймаючи
рішення про задоволення позовних вимогОСОБА_1, суд як першої, так і апеляційної
інстанцій виходили з того, що Білоцерківською міською радою було допущено
неналежне виконання наданих їй законодавством повноважень в галузях житлово-комунального
господарства, будівництва та регулювання
земельних відносин і охорони навколишнього природного середовища.

В зв'язку з
цим судами також зроблено висновок про незаконність рішення 29 сесії 4
скликання Білоцерківської міської ради від 31.10.2005р. № 357 в частині
затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання
її ТОВ “Інтергруп-ЛДН” в оренду.

Однак, зазначені
висновки судів не відповідають вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно
і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як було
встановлено судами, ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2, згідно договору купівлі-продажу від 20.03.2002 року,
засвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального
округу Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3348.

Багатоквартирний
жилий будинокАДРЕСА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) збудований відповідно до рішення
Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.04.1980 року № 192.

Цим рішенням
відділу капітального будівництва Виконавчого комітету Білоцерківської міської
ради відведено для будівництва 9-ти поверхового 4-х секційного 96-ти
квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим приміщенням
продовольчого магазину на площі 2-х секцій першого поверху - земельну ділянку
площею 6600 кв.м. по вул. Червоноармійській, 25, за рахунок земель домоволодінь
№№ 19,21,23,25/1 по вул. Червоноармійській, №№ 3-5 по 1-му Мокрому провулку,
№32 по вул. Водопійній, а також за рахунок земель міськземфонду.

Згідно із
рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 05.03.1982 року
№ 124 відділу капітального будівництва міськвиконкому надано для будівництва
32-х квартирного житлового будинку по вул. Червоноармійській №25 земельну
ділянку площею 2920 кв.м. за рахунок земельних ділянок домоволодінь №25 по вул.
Червоноармійській,3 та №6 по Першому Мокрому провулку та земель міськземфонду.

На даний час
будинокАДРЕСА_2 знаходиться на балансі ЖЕД №1 Управління ЖКГ м. Біла Церква.

Відповідно до
ст.15 Земельного кодексу Української РСР від
08.07.1970р. земля надавалась в безстрокове або тимчасове користування.

Безстроковим
(постійним) визнавалось землекористування без заздалегідь встановленого строку.

Право
землекористування згідно із ст. 20. цього ж Кодексу повинно було засвідчуватись
державними актами на право користування землею.

Зазначений
Кодекс втратив чинність відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР
від 18 грудня 1990 року N 562-XII " Про порядок введення в дію Земельного
кодексу Української РСР".

Абзацом третім пункту 5 Постанови Верховної Ради
Української РСР від 18 грудня 1990 року N 562-XII із змінами, внесеними згідно
із Законом України від 05.05.93 р. N 3180-XII, було передбачено, що громадяни,
підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки,
надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до
оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або
землекористування.

Статтями
22, 23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561-XII
встановлювалось, що право користування земельною ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і
одержання документа, що посвідчує це право.

Право
постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних
депутатів.

У
відповідності із п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III рішення про надання в користування земельних
ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами,
але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню
відповідно до вимог цього Кодексу.

Статтею
92 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III передбачено, що право постійного користування
земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право
постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної
власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що
належать до державної та комунальної власності.

Згідно із ст.
125 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001
року N 2768-III право власності та право постійного користування на
земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування
земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 123 Земельного
кодексу України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III ,
надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування
здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Юридична
особа, яка зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із
земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним
клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних
адміністрацій або сільської, селищної, міської ради.

Відповідна
районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає
клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення
земельної ділянки.

Проект
відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по
земельних ресурсах, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами,
органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку
державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається
до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради,
які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених
цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Статтею 124
Земельного кодексу України передбачено, що передача в
оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної
ділянки.

Передача
в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних
осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і
орендарем.

Передача
в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового
призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами
відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Із зазначених
норм випливає, що отримання земельної ділянки в оренду чи користування
супроводжується певними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень
органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування та укладенням договору
оренди або отриманням державного акту.

В той же час,
відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України від
25 жовтня 2001 року N 2768-III земельні
ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до
них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної
власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Розміри та конфігурація
земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на
підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

Згідно ст. 16 Закону України "Про
планування і забудову територій" від 20 квітня 2000 року N 1699-III ,
проект розподілу території - це містобудівна
документація, яка розробляється для мікрорайону (кварталу) чи його частини з
метою розмежування земельних ділянок.

Рішення про розроблення та затвердження проектів
розподілу території приймаються відповідними радами. Проект розподілу території
є основою для визначення меж земельних ділянок на територіях існуючої забудови
для розташування будинків і споруд, розроблення відповідної землевпорядної
документації та оформлення в установленому законодавством порядку
правовстановлюючих документів власникам, співвласникам, орендарям, а також
встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Відповідно до
визначення, наведеного у п.1.3 "Правил та порядку розподілу території
житлового кварталу (мікрорайону)", затверджених наказом Держбуду України від 16 вересня 1999
р. N 228 , прибудинковою територією є встановлена за
проектом розподілу території житлового кварталу (мікрорайону) та проектом
забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної забудови, яка необхідна
для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з
ним господарських та технічних будівель і споруд. Прибудинкова територія
встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку
(блоку, поверху, секцій квартир тощо).

При цьому за
змістом п.п. 3.1, 3.2, виконавчі органи
міських (районних в місті) рад організують розроблення проекту розподілу
території кварталу (мікрорайону) за зверненням співвласників житлових будинків
або за ініціативою управлінь містобудування і архітектури, землевпорядних
органів, державної податкової адміністрації.

Місцеве (міське, районне) управління, відділ
містобудування і архітектури разом з місцевим землевпорядним управлінням
(відділом) проводить підготовчі роботи для складання завдання на проектування
або доручає їх проведення організації, яка виконує проект розподілу території
кварталу (мікрорайону).

Замовник у термін до 30 днів після завершення
розроблення письмово повідомляє про дату і місце громадського обговорення
проекту розподілу території кварталу (мікрорайону), населення вказаного
кварталу (мікрорайону), власників і користувачів об'єктів, які знаходяться на
території кварталу (мікрорайону), інших заінтересованих осіб.

Проект розподілу території кварталу
(мікрорайону) затверджується рішенням виконкому міської (районної) ради та
передається після затвердження органам земельного устрою для організації
розроблення проекту відведення земельних ділянок прибудинкових територій.

Однак
відомостей щодо надання у користування земельної ділянки для обслуговування
багатоквартирного житлового будинкуАДРЕСА_2, як і факту оформлення права
користування земельною ділянкою, матеріали справи не містять.

Не було
досліджено також питання розроблення та затвердження проектів розподілу кварталу (мікрорайону), в якому розташована спірна земельна
ділянка.

Твердження
позивача про те, що спірна земельна ділянка є частиною прибудинкової території
багатоквартирного жилого будинкуАДРЕСА_2, наявними матеріалами справи не
підтверджується.

Не було цього
належним чином з'ясовано і судами першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином,
під час судового розгляду залишилось нез'ясованим питання щодо правового
статусу як спірної земельної ділянки, так і земельної ділянки, що відноситься
до прибудинкової території житлового будинкуАДРЕСА_2.

Тобто,
висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції,
про те, що неналежним є відведення відповідачем земельної ділянки під нове
будівництво в АДРЕСА_1 в зв'язку з відсутністю меж прибудинкової території
будинку № 75, є передчасним.

З огляду на
викладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій,
неповно встановивши фактичні обставини справи, допустили порушення норм
процесуального права, які призвели до ухвалення ними незаконних судових рішень.

Відповідно до
вимог ст. 227 КАС України оскаржені судові рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, під час
якого суду слід врахувати наведене та у відповідності із вимогами закону
вирішити даний спір.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 232 КАС
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
“Інтергруп-ЛДН” задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від 28 березня 2007 року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2007 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий
розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає.

Згідно ст.ст. 236, 237 КАС України рішення суду
касаційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду України лише за
винятковими обставинами протягом одного місяця з дня відкриття таких обставин.

С у д д і :