Справа № К-8903/07
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2008-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

11 вересня 2008 року
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
суддів:
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах національностей та
міграції про визнання рішення протиправним за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2006 року
і ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2007 року,-
у с т а н о в и л а :
У липні 2006 році ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом
посилаючись на те, що є громадянином Афганістану. В січні 1997 року отримав
статус біженця та проживає в Україні.
Рішенням від 7 жовтня 2005
року №792 відповідач позбавив його
статусу біженця з підстав частини 3 статті 15 Закону України «Про біженців».

Справа № К-8903/07

Головуючий в І інстанції - Протасова О.М.

Доповідач в касаційній інстанції - Мойсюк М.І.

Таке рішення позивач вважає
протиправним, оскільки має цілком
обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування в країні свого походження - Республіці Афганістан, а
існуюча влада не може і не бажає захистити від цього.

Оскільки Державний комітету
України у справах національностей та міграції приймаючи оскаржуване рішення не
врахував зазначеного, а тому посилаючись на ці обставини ОСОБА_1 просив про
задоволення позову.

Постановою Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 20 грудня 2006 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2007 року у позові
відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення позову посилаючись на порушення судами норм
матеріального права.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку
про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1у позові районний суд, з яким
погодився і апеляційний суд, виходив з того, що подача заяви про відмову від
статусу біженця, тягне його припинення, перевірка підстав не вимагається.

Проте до такого висновку суди
дійшли без з'ясування дійсних обставин справи та в порушення норм матеріального
права.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач за національністю є громадянином Республіки Афганістан, у 1997
році йому був наданий статус біженця в Україні.

По заяві від 6 вересня 2005
року, рішенням Державного комітету України у справах національностей та
міграції №792 від 7 жовтня 2005 року, позивача позбавлено статусу біженця з
підстав пункту 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про біженців» (у зв'язку з
добровільним поверненням на батьківщину).

Статті 8, 9 Конституції
України проголошують, що чинні міжнародні договори України є частиною
національного законодавства, іноземці та особи без громадянства, які
перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і
свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за
винятком, встановленим Конституцією, законами чи міжнародними договорами
України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у
порядку, передбаченому законом (стаття 26 Конституції).

Виходячи з положень статті 92
Конституції України, статус іноземців та осіб без громадянства визначається
виключно законами.

Враховуючи норми Конституції
України, правовідносини у даній справі регулюються Законами України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», «Про біженців», Кодексом адміністративного судочинства України,
міжнародними договорами і зокрема, Конвенцією про статус біженців 1951 року,
Протоколом до неї 1967 року, Конвенцією про захист прав людини та
основоположних свобод 1950 року, рекомендаціями уповноважених міжнародних
організацій, зокрема УВКБ ООН, Ради Європи тощо.

Так, у відповідності з
пунктом 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про біженців», статус біженця
втрачається, якщо особа добровільно повернулася до країни, яку вона залишила чи
за межами якої перебувала внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідування.

Дане положення щодо втрати
статусу біженця узгоджується з пунктом 4 розділу С статті 1 Конвенції про
статус біженців 1951 року.

Аналіз наведених норм дає
підставу вважати, що статус біженця втрачається у випадку фактичного повернення
особи в країну яку покинула або за межами якої перебувала внаслідок побоювання
переслідувань.

Як зазначено в пункті 134
Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженця, положення
пункту 4 розділу С статті 1 Конвенції про статус біженців відноситься до
добровільного поселення. При цьому розуміється повернення в країну своєї громадянської
належності з метою постійного проживання. Тимчасовий візит не означає поселення
і не тягне за собою втрату статусу біженця.

Враховуючи наведене та у
відповідності з наведеними нормами матеріального права судам слід було
з'ясувати дійсні обставини щодо фактичного
добровільного повернення позивача в країну своєї громадянської
належності з метою постійного проживання, а не обмежитись лише фактом подачі
останнім заяви. Лише за таких обставин
особа втрачає статус біженця.

За таких обставин коли районний
і апеляційний суди неповно з'ясували дійсні обставини справи з предмету спору
та невірно застосували норми матеріального права, їх рішення не можуть
визнаватись законними, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 20 грудня 2006 року і ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 14 березня 2007 року скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова оскарженню не
підлягає, крім випадків і порядку, передбачених статтями 237 - 239 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий
М.І. Цуркан

Судді: С.Є.Амєлін

М.Г.Кобилянський

М.І. Мойсюк

М.О.Федоров