Справа № 2а-67/2008
Суддя: Стратейчук Л.З.
Дата ухвалення: 2008-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-67/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2008 року Центрально-Міський районний суд м. Макіївки у складі:

головуючого судді
Стратейчук Л.З.

при
секретарі
Торолашвілі О.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту
населення Центрально-Міської районної адміністрації м. Макіївки про
стягнення допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И
В:

Позивач просить
стягнути з відповідача
недоплачену частину допомоги на
оздоровлення за 2001 - 2003, 2008 роки,
вказуючи, що є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, визнаний
інвалідом 2 групи, і згідно ст.. 48
Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” має право на щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Проте,
відповідач сплачував йому компенсацію на оздоровлення у 2001 - 2003
роках по 26.70 грн щорічно, за 2008 рік - 120 грн. Дії відповідача вважає неправомірними та
просить стягнути на свою користь недоплачену суму встановлених законом платежів, яка за його
підрахунками становить 5344.90 грн.

У
судовому засіданні позивач підтримав
свої вимоги і уточнив їх, пояснивши, що перебуває на обліку в установі
відповідача як особа, що постраждала в наслідок аварії на Чорнобильській
АЕС, є інвалідом 2 групи, за 2001-2003 роки отримав компенсацію на
оздоровлення у розмірі 26.70 грн за кожний рік, у той час як мав отримати допомогу у
розмірі 5 мінімальних заробітних плат за кожний рік, за 2008 рік йому
нарахована допомога на оздоровлення у сумі 120, але до теперішнього часу не виплачена.
Дії відповідача щодо виплати одноразової допомоги на оздоровлення у розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів України вважав неправомірними і просив
стягнути недоплачену частину такої допомоги у відповідному розмірі, зазначивши,
що при підготування позову міг допустити помилку у розрахунках.

Представник
відповідача Остроушко Т.М., яка діяла за
довіреністю, позов не визнала і пояснила суду, що дійсно позивач знаходиться на обліку у відповідача, як
інвалід 2 групи, який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС, і згідно Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” має право на щорічну допомогу на оздоровлення. Фінансування витрат громадянам, які постраждали внаслідок аварії
на ЧАЕС, здійснюється за рахунок державного бюджету. Конституцією України встановлено, що виключно Законом про держбюджет
визначаються будь-які витрати держави на
загальнодержавні потреби, розмір та
цільове використання витрат. Згідно ст.. 51 Бюджетного кодексу України
розпорядники бюджетних коштів здійснюють витрати в
межах бюджетних асигнувань.
Оскільки державою виділяється конкретна сума на виплату допомоги, яка
передбачена з урахування положень постанови Кабінету Міністрів України № 836
від 26.07.1996 року про розмір щорічної допомоги на оздоровлення для інвалідів 1-2 груп 26.70
грн, а також положень постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005
року, яким така допомога визначена у сумі 120 грн на рік,
відповідач не має права виходити за рамки визначених сум, бо буде мати місце нецільове
використання державних коштів. Тому вважає, що відповідач вірно виплатив
позивачеві 26.70 грн щорічно за 2001 - 2003 роки і 120 грн нарахував за 2008 рік. Виплатити цю
суму відповідач не має можливості в зв'язку з арештом його рахунків, що було
зроблено на виконя інших судових рішень.
Окрім того, вважала, що позивач пропустив строк позовної давності щодо
виплат за 2001-2003 роки, встановлений статтею 99 КАС України терміном у 1 рік.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Позивач перебуває на обліку у
відповідача як постраждалий в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС та відноситься до першої категорії таких осіб, що підтверджується копію
посвідчення НОМЕР_1 є інвалідом
2 групи, яка 07.06.2007 року установлена безстроково (а.с.23, 4), за 2001 - 2003 роки йому виплачено допомоги
на оздоровлення по 26.70 грн за кожен рік: за 2001 - 03.11..2003
року(а.с.31), за 2002 рік - 15.04.2004 року, за 2003 рік - 03.09.2004
року(а.с.16), за 2008 рік нараховано 120 грн, але дана сума не виплачена в зв'язку
арештом рахунків з при виконанні
інших рішень судів (а.с.28).

Згідно з ст.48 Закону України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.1991 року № 796-ХП
(далі - Закон № 796-ХП) інвалідам 2 групи
щорічно сплачується допомога на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення Управління ПСЗН керувалось постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26.06.1996 року “Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”(далі -
постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений для інвалідів 2 групи
в 26.70 грн., і постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
„Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова № 562),
якою розмір зазначеної допомоги встановлений для інвалідів 2 групи в 120
грн.

Між тим, з моменту прийняття зазначених
постанов Кабінету Міністрів України встановлені ними розміри щорічної
допомоги на оздоровлення залишилися незмінними, у той час як Верховною Радою
Украйни неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався новий державний бюджет.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України
та законами України.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму верховного Суду України від 1 листопаду
1996 року № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя
щодо необхідності оцінки
нормативно-правових актів будь-якого державного чи іншого органу на
предмет їх відповідальності як
Конституції України, так і закону, визначено, що у випадку встановлення судом
невідповідності чи суперечності нормативно-правового акту, який підлягав
застосуванню, законові, суд зобов'язаний застосовувати закон, що регулює ці
правовідносини.

Виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню положення
ст.. 48 Закону № 796-ХП та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на відповідні роки.

Пунктами 1,3 Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002
року № 256 зі змінами та доповненнями (далі - постанова № 256), передбачено, що вказаний Порядок визначає
механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету та головними
розпорядниками коштів місцевих бюджетів
на здійснення цих заходів є керівники головних управлінь, управлінь
відділів т інших самостійних структурних підрозділів виконавчих органів рад, до компетенції яких
належить питання праці та соціального захисту населення.

Постановою
Кабінету міністрів України від 29.10.2003 року № 1687 (далі - постанова № 1687)
внесені зміни до постанови № 256 та
затвердженого нею Порядку про покладення на управління праці та соціального
захисту населення додаткових завдань щодо ведення персоніфікованого обліку, нарахування
та сплати передбачених законодавчими актами пільгових виплат громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст.. 55 Закону України „Про кабінет
Міністрів України” від 16.05.2008 року № 279-У1 постанови КМУ набирають чинності з дня їх
опублікування. Постанова № 1687 була опублікована 14 листопаду 2003 року у
Офіційному віснику України № 44.

Таким чином відповідач став розпорядником бюджетних коштів в частині соціальних виплат особам що
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 14.11.2003 року.

Виплата
одноразової допомоги на оздоровлення за 2001 рік була здійснена позивачеві 03.11.2003 року,
тобто до того, як відповідач став розпорядником бюджетних коштів відносно таких
виплат, тому суд вважає, що дії відповідача щодо виплати
одноразової допомоги за 2001 рік у сумі 26.70 грн відповідають вимогам
закону.

Оскільки відповідно до ст.48 закону 796-ХП розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати, а за
2002-2003 роки виплати у період,
коли відповідач став розпорядником відповідних коштів, його дії щодо виплати
позивачеві одноразової допомоги у сумі, визначеній Кабінетом Міністрів України,
як і дії щодо нарахування ОСОБА_1 одноразової допомоги на оздоровлення за 2008
рік у сумі 120 грн., є неправомірними, і
тому при розрахунках суд виходитиме з розміру мінімальної заробітної плати що
діяла на день здійснення фактичних виплат
відповідачем і стосовно суми одноразової допомоги на оздоровлення за
2008 рік - з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день ухвалення судового рішення в даній
справі.

Відповідно
до ст..89 Закону України „Про державний
бюджет України на 2004 рік” мінімальна заробітна плата станом на 5.04.2004 року
становила 205 грн, станом на 03.09.2004 року - 237 грн, на день розгляду справи
мінімальна заробітна плата становить 525 грн відповідно до Закону України „Про
державний бюджет України на 2008 рік”.

Зі змісту цих законів не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості
застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норм
статті 48 Закону 769-ХП.

Недоплачена частина щорічної допомоги на оздоровлення складе: за
2002 рік 205 х 5 - 26.70 = 998.30 грн, за 2003 рік 237 х 5 - 26.70 грн = 1158.30 грн, за 2008 рік - 525 х 5 = 2625
грн, а разом сума, що підлягає стягненню, складає 4781.60 грн.

Ст..99 КАС України передбачено річний строк для звернення до суду з
адміністративним позовом, якщо не встановлено інше.

Відповідно ст..268 ЦК України
позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої
ушкодженням здоров'я.

Таким чином позовна давність до даних правовідносин не застосовується.

Керуючись ст. 9, 11, 159-163 КАС
України, ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, суд,

П О С Т А Н О В
И В :

Адміністративний
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії посадових
осіб Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської
районної адміністрації м. Макіївки
щодо виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2002, 2003
роки, нарахуванні суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік у розмірі, встановленому постановами Кабінету
міністрів України № 836, 562.

Сягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації м.
Макіївки за рахунок державного бюджету
на користь ОСОБА_1 не виплачену частину щорічної допомоги на оздоровлення за 2002, 2003, 2008 роки у розмірі 4781.60 грн.

У
задоволенні позову про стягнення недоплаченої частини одноразової допомоги за
2001 рік - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного
суду шляхом подачі до суду першої інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення заяви
про апеляційне оскарження з наступною
подачею апеляційної скарги протягом 20 днів, або без попереднього подання заяви
у строк 10 днів.

Суддя: