Справа № 22а-14626/2008
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2008-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
інстанції Бабоїд О.М.
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
липня 2008 року Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Глущенко
суддів Дурицької О.М., Усенка
секретарі Токар М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у
Таращанському районі Київської області на постанову Таращанського районного
суду Київської області від 27 грудня 2007 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі
Київської області про зобов'язання виплачувати розмір пенсії відповідно до
чинного законодавства та проведення перерахунку доплати за проживання у зоні
посиленого радіоекологічного контролю, -
звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на порушення
відповідачем норм Конституції України, положень Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», просила стягнути з УПФУ у
Таращанському районі Київської області суми
пенсії, що мають бути нараховані
у відповідності зі ст.ст. 50, 54
названого Закону з 2005 року. Також просила стягнути з відповідача за 2005-2007
роки доплату згідно ст. 39 «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відповідності до розміру
Таращанського районного суду Київської області від 27 грудня 2007 року
заявлений позов задоволено частково: визнано неправомірними дії посадових осіб
УПФУ у Таращанському районі Київської області щодо відмови ОСОБА_1.. як
потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи,
захворювання якої пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
непрацюючому пенсіонеру, яка проживає в зоні посиленого радіоекологічного
контролю, у перерахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за
період з 01.01.2005 року у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком та доплати
до пенсії за період з 01.01.2005 року у розмірі однієї мінімальної заробітної
плати. Зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу
зазначеної пенсії та доплати з
послідуючим їх перерахунком у відповідності до змін діючого законодавства та
встановлення нових розмірі прожиткових мінімумів для непрацездатних громадян та
нових розмірів мінімальної заробітної плати. В решті позову відмовлено.
погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному
обсязі. Вважає, що Управлінням при
призначенні пенсії позивачу правомірно застосована Постанова Км увід 03.01.2002
року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджет». Окрім того, зазначає,
що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при
визначенні періоду, з якого позовні
вимоги підлягають задоволенню.
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду
першої інстанції має бути змінена з
зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 2, 201 ч. 1 п. 1 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції
має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті
вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального
Задовольняючи частково позові вимоги, суд першої інстанції виходив з того,
обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи не може визначатися Кабінетом Міністрів України.
З таким висновком суду не можна не погодитися.
Колегією суддів встановлено, що позивач є постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом другої групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Окрім того,
позивач є непрацюючим пенсіонером, що проживає на території зони посиленого
радіоекологічного контролю.
Крім пенсії за віком, на яку
ОСОБА_1. була переведена з пенсії по інвалідності за її заявою, останній згідно
ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (надалі - Закон) призначена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 75% від розрахункової величини 19 грн. 91 коп. відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».
До пенсії позивача проводиться також доплата відповідно до ч. 2 ст. 39
вказаного Закону в розмірі 5,20 грн., тобто у розмірі, встановленому Постановою
КМ України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком.
У свою чергу, порядок обчислення таких пенсій був визначений Постановою № 523 Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997
року «Про затвердження нового Порядку обчислення пенсії по інвалідності, яке
наступила в результаті каліцтва чи
захворювання, і пенсії в зв'язку з втратою годувальника в результаті
Чорнобильської катастрофи» з подальшими змінами та Постановою № 1 Кабінету
Міністрів України від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».
Судова колегія вважає, що при вирішенні спірних
правовідносин слід керуватися нормами Закону, а не Постанови КМУ, враховуючи
Пункт 5 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя» встановив, що судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження
Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної
Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств,
накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці
на відповідність як Конституції, так і закону.
Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.
встановлено, що Постанова Кабінету Міністрів України
№ 1 від 03.01.2002 року, на яку посилається відповідач, в частині встановлення
обмежень щодо розмірів виплати пенсій та допомоги не відповідають розміру,
встановленому іншими законами України.
Оскільки Верховна Рада України і Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме
статті Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не вказана постанова Кабінету Міністрів України.
Що ж стосується здійснення позивачу доплати до пенсії у розмірі однієї
мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону, то слід
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
законів України, якими встановлюються розміри мінімальних заробітних плат,
свідчить про відсутність будь-яких обмежень щодо можливостей застосування
розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи».
Тому, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи», а не Постанова КМУ № 836.
тим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія
суддів погоджується з доводами апелянта про пропущення позивачем річного строку
для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.
вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 06.12.2007
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
цьому, згідно із ч. 1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому
наполягає одна із сторін.
Судовою
колегією враховується, що про порушення своїх прав позивач мав дізнатися в
момент здійснення йому виплат пенсії та допомоги у розмірах, передбачених не
Законом, а постановами КМУ. Зазначене також спростовує висновки суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_1. про порушення її прав стало відомо після отримання
відповіді Управління щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії (31.05.2007
позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок належних
позивачу виплат, починаючи з 01.01.2005 року, заявлені ним лише 06.12.2007
викладених положень процесуального закону, судова колегія дійшла висновку про
відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у межах заявленого
позивачем періоду. Натомість, судова колегія вважає, що позовні вимоги можуть
бути задоволені лише у межах річного строку, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС
України, тобто з 06.12.2006 року.
слід зазначити, що рішення суду першої інстанції у частині зобов'язання
відповідача і на майбутнє виплачувати належні позивачу виплати, не відповідає
змісту законодавства. Судове рішення має бути наслідком чинного правового
регулювання. Воно не може обмежувати
волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання
суспільних відносин.
таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції
підлягає відповідній зміні.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 201,
205, 207, 212, 254 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області задовольнити
постанову Таращанського районного суду Київської області від 27 грудня 2007
року в частині періоду визнання неправомірними дій посадових осіб УПФУ у
Таращанському районі Київської області щодо відмови ОСОБА_1. у перерахунку
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та доплати до пенсії Визнати
відповідні дії неправомірними з 06.12.2006 року та з цієї ж дати зобов'язати
відповідача провести перерахунок пенсії та доплати до пенсії ОСОБА_1.
з резолютивної частини постанови Таращанського районного суду Київської області
від 27 грудня 2007 року зобов'язання відповідача здійснювати перерахунок
додаткової пенсії та доплати до пенсії
ОСОБА_1 у майбутньому відповідно до змін діючого законодавства та встановлення
нових розмірів прожиткових мінімумів для непрацездатних громадян та нових
розмірів мінімальної заробітної плати.
В іншій частині постанову
Повний текст постанови
буде виготовлений 08 липня 2008 року.
Постанова
набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного
місяця з дня складання в повному обсязі, тобто з 09 липня 2008 року, шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий
суддя

Судді: