Справа № 22-а-9459/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Каліуш О.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 вересня 2008
року справа №
22-а-9459/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі

Шаптала Н.К., Нікуліна О.А. Кірсановій
М.В.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Микитівського управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради

на постанову

Микитівського районного суду м. Горлівки
Донецької області

від

23.06.2008 року

по справі

№ 2-а-72/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Микитівського управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради

про

стягнення недоотриманої щомісячної допомоги
на дитину, -

В С Т А Н О В И Л А :

12.05.2008 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про
визнання його дій неправомірними та стягнення щомісячної
допомоги на дитину.

Постановою Микитівського
районного суду м. Горлівки Донецької області від 23.06.2008 року позовні
вимоги позивача було задоволено частково, з відповідача на користь позивача
стягнуто 1251 гривень 00 копійок.

Не погодившись з таким рішенням, Микитівське управління праці та соціального захисту
населення Горлівської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права.

Особи, які
беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову місцевого суду залишити без змін.

Суд апеляційної
інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії, інвалід
ІІІ групи.

Його донька -
ОСОБА_2, 1992 року народження має статус дитини, яка постраждала від Чорнобильської
катастрофи (посвідчення серії НОМЕР_1 - а.с. 6).

Згідно ч.6 ст.
30 Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” він має право на щомісячні виплати грошової
компенсації у розмірі 50 відсотків мінімальної заробітної плати на дитину.

Фактично
Управлінням праці та соціального захисту населення нарахування та виплата позивачу компенсації
на дитину здійснювались із розрахунку 3 гривні 30 копійок на місяць, а з квітня
2007 року - 16 гривень 50 копійок.

21.01.2008 року
ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення з
письмовим зверненням щодо здійснення перерахунку належної до сплати грошової
компенсації у розмірі, визначеному ч.6 ст. 30 Закону України “Про соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, на що
отримав відмову від 25.01.2008 року з посиланням на значно менший розмір
компенсації, визначений Кабінетом Міністрів України.

Між сторонами
немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та
апеляційним судом, заявник скарги вказує на порушення норм матеріального права,
вважає, що виплати повинні здійснюватись у розмірах, встановлених Постановами
Кабінету Міністрів України.

Колегія
суддів вважає зазначений висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті
вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Статтею 19
Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином,
відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів
вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті компенсацій на
дитину розміру таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року - Постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права. Конституція має найвищу юридичну силу.

Закони та інші
нормативно правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні
відповідати їй. Постанови, положення, порядки готуються на підставі законів
України, актів чи доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів
України, рішень урядових комітетів, доручень Прем'єр-міністра, Першого
віце-прем'єр-міністра, віце-прем'єр-міністрів (пункт 10 розділу VI Тимчасового
регламенту Кабінету Міністрів України від 05 червня 2000 року № 915).

Таким чином,
нормативно-правові акти КМУ повинні відповідати актам вищої юридичної сили.

Згідно ст. 67
Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, конкретні розміри всіх видів доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни
вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, розмір щомісячної грошової допомоги дітям, які потерпіли від
Чорнобильської катастрофи не збільшувався, в той час як Законами України про
мінімальну заробітну плату та про державний бюджет на відповідний рік розмір
мінімальної заробітної плати збільшувався неодноразово, і вказаний розмір
щомісячної компенсації є значно нижчим за відповідний, передбачений ч.6 ст. 30
Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, кратний розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч.4 ст. 9
Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу, тому до спірних правовідносин суд
застосовує нормативний акт вищою юридичної сили - Закон України “Про соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Таким чином, суд
першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо необґрунтованості рішення
Микитівського управління праці та соціального захисту населення Горлівської
міської ради Донецької області про відмову у нарахуванні та виплаті щомісячної
грошової допомоги дітям, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, у
розмірі, визначеному ч.6 ст. 30 Закону України “Про соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а саме в розмірі 50
відсотків мінімальної заробітної плати на
дитину позивача за період липень-грудень 2007 року, та стягнення
недонарахованої та несплаченої грошової допомоги, що у сумі складає 1251
гривню.

Позивачем в
іншій частині судове рішення не оскаржене, тому апеляційному перегляду не
підлягає і має бути залишене без змін.

Керуючись
ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу Микитівського управління праці та соціального захисту населення
Горлівської міської ради Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову
Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 23 червня 2008
року у справі № 2-а-72/08 за позовом ОСОБА_1 до Микитівського управління праці
та соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області «про стягнення недоотриманої суми щомісячної
допомоги на дитину» - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення; може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця
з моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: