Справа № 9/127
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

10.07.2008 р.
№
9/127

11:12

За
позовом

ОСОБА_1,
ОСОБА_2

До

Управління
праці та соціального захисту Деснянської районної у місті Києві державної
адміністрації

про

визнання
протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії

Суддя: Кротюк О.В. Секретар
судового засідання: Таран Т.К.

Представники:

Від
позивача-1

ОСОБА_1

Від
позивача-2ОСОБА_2

Від
відповідача

Не
прибув

Обставини справи:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до
Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою про визнання дій
та бездіяльності відповідача протиправними та зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2004 р. по
2007 р. відповідно до ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щорічна допомога на
оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у розмірі п'ять мінімальних заробітних плат, розмір яких визначається
на момент виплати, евакуйованим із зони відчуження у 1986 році - у розмірі
трьох мінімальних заробітних плат, розмір яких визначається на момент виплати.

Відповідач
просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що при
здійсненні повноважень в сфері соціального захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач керується нормативними актами
Кабінету Міністрів України, які відповідно до ст. 117 Конституції України є
обов'язковими до виконання. Розміри компенсаційних виплат (щорічної допомоги на
оздоровлення), встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою встановлено новий розмір щорічної
допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. У зв'язку з чим Позивачу було виплачено щорічну допомогу на
оздоровлення відповідно до зазначених постанов.

Крім
того, Відповідач посилаючись на редакцію ст. 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, яка діє з 01.01.2008 згідно змін внесених Законом України від
28.12.2007 №107-VІ, відзначив, що
відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження у адміністративних
справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, у зв'язку з чим підлягає
застосуванню при вирішенні спору ст. 48 зазначеного Закону, що діє з 01.01.2008.

Розглянувши
подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення
для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

встановив:

позивач-1
- ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті
Києві державної адміністрації і отримує щорічну допомогу на оздоровлення,
передбачену ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 796-XII від 28.02.1991
(надалі -Закон № 796-XII).

Позивач-1
ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої
категорії, що підтверджується копією посвідчення, наявної в матеріалах справи
та не заперечується відповідачем.

ст.
48 Закону № 796-XII встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення
виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2
категорії у розмірі - п'ять мінімальних заробітних плат. До того ж розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (ч. 7 ст. 48 Закону
N 796-XII).

позивач-2
- ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті
Києві державної адміністрації і отримує щорічну допомогу на оздоровлення,
передбачену ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 796-XII від 28.02.1991
(надалі -Закон № 796-XII).

Позивач-2
-ОСОБА_2 має статус особи, евакуйованої з зони відчуження у 1986 році, другої категорії, що
підтверджується копією посвідчення, наявної в матеріалах справи та не
заперечується відповідачами.

ст.
48 Закону № 796-XII встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення
виплачується евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, у
розмірі - три мінімальні заробітні плати. До того ж розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати (ч. 7 ст. 48 Закону N 796-XII).

Слід
відзначити, що такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення було встановлено
ст. 48 Закону №796-XII з 06.06.1996 згідно змін внесених Законом України “Про
внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 230/96-ВР до
01.01.2008 з моменту набрання чинності змін внесених Законом України “Про
державний бюджет на 2008 рік” № 107- VI від 28.12.2007.

Однак,
дію абз. 2, 4 ч. 4 ст. 48 Закону № 796-XII було зупинено на 2006 рік в частині
виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати згідно п. 37 ст. 77 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006
рік” № 3235-ІV від 20.12.2005.

З
01.01.2007 дію зазначених абзаців, також, було зупинено у відповідності до п.
30 ст. 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” N
489-V від 19.12.2006 в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Проте,
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (у справі №
1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36,
частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей
98, 101, 103, 111 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” (справа
про соціальні гарантії громадян)) зупинення дії абз. 2, 4 ч. 4 ст. 48 на 2007
рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України
від 19.12.2006 №489-V було визнане таким, що не відповідає Конституції України
(є неконституційним).

Відповідно
до ст. 62 Закону №796-ХІІ роз'яснення порядку застосування цього Закону
провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами
державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої
влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Частиною
1 ст. 67 Закону №796-ХІІ передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій
і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Отже,
Законом України № 796-ХІІ не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати
конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір допомоги на
оздоровлення, встановлений законом, а надано право роз'яснення порядку
застосування цього Закону. Суд не враховує твердження, що встановлення конкретних
(зменшених) сум компенсацій і допомоги, допомоги на оздоровлення Кабінетом
Міністрів України є виконанням норм Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки
вказані дії Кабінету Міністрів України не реалізують, встановлені Законом,
права та гарантії, а змінюють та коректують, встановлені цим законом, права та
гарантії в бік їх зменшення, чим, в свою чергу, порушують його норми, оскільки
статтею 71 Закону № 796-ХІІ чітко встановлено, що дія положень цього Закону не
може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього
Закону.

Окрім
того, зазначене право надане Кабінету Міністрів України законом "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" (№ 489-V від 19.12.2006р.),
"Про Державний бюджет України на 2006 рік" (№ 3235-IV від 20.12.2005)
в 2006, 2007 році не було реалізоване жодним належним чином, в порядку
встановленому законом. А поширювати
раніше прийняті з цього питання нормативно-правові акти КМ України є
безпідставним та необґрунтованим з огляду на час надання законом відповідного
права і час прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Таким
чином суд вважає, що здійснення виплати за 2007 рік згідно постанови КМ України
не є правомірним, тобто таким, що відповідає нормам законів України та
Конституції України, як основного закону держави.

Судом
також наголошується на тому, що згідно приписів ст. 71 Закону № 796-ХІІ дія
положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про
внесення змін до цього Закону (Закон N 231-V від 05.10.2006).

Відповідно
до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються,
зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що
єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада.
Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим
державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати
положення законів. А чинним є лише зупинення Верховною Радою України дії ст. 48
Закону № 796-ХІІ на 2006 рік, яке не було визнане неконституційним.

Судом
не приймаються до уваги мотиви щодо застосування до спірних правовідносин
редакції ст. 48 Закону №796-XII, яка діє з 01.01.2008 згідно змін, внесених
Законом України “Про Державний бюджет України на 2008 рік” від 28.12.2007
№107-VІ на підставі ч. 2 ст. 5 КАС
України, згідно якої провадження у адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи, як необґрунтовані і такі, що невірно тлумачать
норму права, оскільки вказаною нормою встановлено порядок додержання вимог
процесуального законодавства при здійсненні адміністративного судочинства, а не
застосування норм матеріального права.

Постановою
КМ України "Про затвердження типових положень про головне управління праці
та соціального захисту населення обласної, Київської міської державної
адміністрації і управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської державної адміністрації і про управління праці та
соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі
державної адміністрації" (№ 1498 від 29.09.2000, постанова втратила
чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007 року
N 790) затверджено типове положення про управління праці та соціального захисту
населення районної, районної у містах Києві та Севастополі державної
адміністрації.

У
відповідності до пункту 3 зазначеного положення основними завданнями Управління
праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та
Севастополі держадміністрації є призначення та виплата соціальної допомоги,
встановленої законодавством.

Постановою
КМ України "Про затвердження типових положень про Головне управління праці
та соціального захисту населення обласної, Київської міської, управління праці
та соціального захисту населення Севастопольської міської і про управління
праці та соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та
Севастополі державної адміністрації" (№ 790 від 30.05.2007) затверджено
типове положення про управління про управління праці та соціального захисту
населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі державної
адміністрації.

У
відповідності до пункту 3 зазначеного положення основними завданнями Управління
праці та соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та
Севастополі держадміністрації є призначення та виплата соціальної допомоги,
компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством.

Наказом
Міністерства праці та соціальної політики України від 25 квітня 2006 року N 147
затверджено Типове положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат.

У
відповідності до п. 1 зазначеного положення Центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат є державною установою і підпорядковується головному
управлінню праці та соціального захисту населення обласної (у місті Києві -
Головному управлінню соціального захисту населення міської) державної
адміністрації. Центр у своїй діяльності керується Конституцією та законами
України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, інших
центральних і місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування з питань реалізації програм соціального захисту населення, а
також цим положенням.

Аналізуючи
зміст зазначених вище положень суд дійшов висновку, що жодних функцій з
призначення та виплати соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних
виплат, встановлених законодавством, центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, яким є Київський
міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, не здійснює.

З
огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що належним відповідачем з
приводу призначення та виплати соціальної допомоги, компенсацій та інших
соціальних виплат, встановлених законодавством, є лише управління праці та
соціального захисту відповідної районної
у м. Києві держадміністрації, тому необхідності в залученні Київського міського
центру по нарахування та здійсненню соціальних виплат в якості співвідповідача не
було.

Стосовно
позовних вимог щодо перерахунку та виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за 2004-2007 роки, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1,
2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Відповідно
до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно
до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Враховуючи
вищенаведене, суд прийшов до висновку, що Відповідачем не доведено
правомірність його бездіяльності, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до суми мінімальної
заробітної плати на момент виникнення права на виплату лише за 2007 р. з
урахуванням наступного.

Суд
звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до відповідача із заявами
про перерахунок і виплату недоотриманої допомоги на оздоровлення, щодо розміру
якої був обізнаний. Крім того, норми законодавства, на які посилається позивач
як на підставу своїх вимог, є загальновідомими та діяли у період отримання
позивачем допомоги.

А
тому, суд вважає за необхідне обчислювати річний строк звернення до
адміністративного суду за захистом порушеного права, свобод та інтересів з
моменту отримання позивачами щорічної допомоги на оздоровлення.

Відповідно
до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Відповідач
наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та виплати
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2006 роки з підстав пропуску
строку звернення до суду.

Поважність
причин пропущення строку Позивачем не наведено і судом не встановлено.

Враховуючи
те, що позивач звернувся з позовом до адміністративного суду 18.01.2008 р.,
позовні вимоги про здійснення дій з призначення (перерахунку) щорічної допомоги
на оздоровлення за 2004-2006 роки не підлягають задоволенню з додаткових
підстав - пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.100 КАСУ.

Щодо
позовних вимог про здійснення дій з призначення (перерахунку) та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, суд зазначає наступне.

У
відповідності до положень статті 147 Конституції України Конституційний Суд
України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні. Конституційний
Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів
Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів
України.

Статтею
150 Конституції України визначено повноваження Конституційного Суду України
віднесено, зокрема: вирішення питань про відповідність Конституції України
(конституційність); законів та інших правових актів Верховної Ради України;
актів Президента України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний
Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території
України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

За
змістом статті 152 Конституції України врегульоване процедурне питання, у
відповідності до якого, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного
Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо
вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність.

Так
як рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (у справі №
1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36,
частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей
98, 101, 103, 111 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”
(справа про соціальні гарантії громадян)) зупинення дії абз. 2, 4 ч. 4 ст. 48
на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від
19.12.2006 №489-V було визнане таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним), суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів
відповідача щодо відмови у здійсненні призначення (перерахунку) та виплати
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до ч. 4 ст.
48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи 796-ХІІ в редакції до внесення змін Законом
України від 28.12.2007 р. N 107-VІ, виходячи з розміру мінімальної заробітної
плати на момент виплати допомоги.

У
відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від
28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною
1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд
також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема:

1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно
з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідач
як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність його бездіяльності.

Зважаючи
на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи із суми мінімальної
заробітної плати на момент виникнення права на виплату.

Керуючись
ст.ст. 9, 69-71, 100, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним нездійснення
перерахунку та виплати Управління праці
та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві
адміністрації ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно
до положень ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 796-ХІІ в редакції до внесення
змін Законом України від 28.12.2007 р. N 107-VІ.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної
адміністрації здійснити дії по перерахунку та виплаті недоплаченої суми ОСОБА_1
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до положень ст. 48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи 796-ХІІ в редакції до внесення змін Законом
України від 28.12.2007 р. N 107-УІ, виходячи з розміру мінімальної заробітної
плати на момент виникнення права на виплату.

Визнати протиправним нездійснення
перерахунку та виплати Управління праці
та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві
адміністрації ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно
до положень ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 796-ХІІ в редакції до внесення
змін Законом України від 28.12.2007 р. N 107-VІ.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної
адміністрації здійснити дії по перерахунку та виплаті недоплаченої суми ОСОБА_2
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до положень ст. 48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи 796-ХІІ в редакції до внесення змін Законом
України від 28.12.2007 р. N 107-УІ, виходячи з розміру мінімальної заробітної
плати на момент виникнення права на виплату.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
О.В.Кротюк