Справа № 22-а-843/2008
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

по 1-й інстанції: Святецький В.В.
Справа № 22-а-843/08 Красилівський районний суд Хмельницької
ряд.ст.зв. № 57
№
Доповідач: Олендер І.Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

07
квітня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Шавеля
Р.М., Заверухи О.Б.

при секретарі Соколовській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційні скарги Державної податкової адміністрації у
Хмельницькій області, Державної податкової інспекції в Хмельницькому районі
Хмельницької області на постанову Красилівського районного суду Хмельницької
області від 19 червня 2007 року по справі № 2-а-40/07 за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації у Хмельницькій області,
Державної податкової інспекції в Хмельницькому районі Хмельницької області, про
визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л
а :

В
квітні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до
Державної податкової адміністрації в Хмельницькій області в якому просив
визнати неправомірним його звільнення з органів податкової міліції ДПА у
Хмельницькій області та поновити його на посаді з якої його було незаконно
звільнено. При цьому покликався, що його звільнення на підставі його заяви за
власним бажанням є незаконним, оскільки таку він писав під примусом, заднім
числом. Внаслідок дій відповідача йому було завдано також моральної шкоди.

Постановою
Красилівського районного суду Хмельницької області від 19 червня 2007 року
вказаний адміністративний позов було задоволено частково, а саме визнано наказ
відповідача про звільнення позивача в запас за власним бажанням - незаконним,
зобов'язано керівника відповідача скасувати наказ про звільнення позивача та
зобов'язано поновити позивача на посаді яку він обіймав до звільнення зі служби
в органах податкової міліції ДПА у Хмельницькій області, а також зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 09.02.2007 року по 01.06.2007 року з врахуванням
проведених при звільненні виплат. В задоволені решти позовних вимог було
відмовлено.

Прийняту
постанову суд першої інстанції мотивував тим, що відповідач всупереч вимог пп.ж
ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ України”, оскільки при звільненні за власним бажанням позивача
поважні причини звільнення, що перешкоджають виконанню службових обов'язків не
вияснялись, в наказі не вказувались.

Вказану
постанову в апеляційному порядку оскаржили відповідачі Державна податкова
адміністрація у Хмельницькій області, Державна податкової інспекції в Хмельницькому
районі Хмельницької області, представники яких в поданих апеляційних скаргах
покликаються на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального права, без всебічно, повно та об'єктивно
з'ясованих обставин.

В
обґрунтування поданих апеляційних скарги представник відповідачів покликається
на те, що позивачем не надано, а судом не добуто належних доказів, що можуть
свідчити про вину посадових осіб а відтак неправомірність дій відповідачів при
звільненні позивача. Так судом не враховано, що дії позивача, як в момент
написання рапорту так і в момент отримання копії наказу, військового квитка,
отримання повного грошового розрахунку, в період з 06.02.2007 року по
08.02.2007 року, мали усі складові вольового процесу - потребу, установку,
мотивацію у своїй взаємопов'язаності, тобто позивач усвідомлював постанову,
мету та шляхи досягнення під час вчинення вказаних вище дій - написання
рапорту, щодо свого звільнення за власним бажанням. Крім того, судом не взято до
уваги, зокрема покликання позивача на погіршення його стану здоров'я, що також
змусило його написати рапорт про звільнення. Судом не враховано, що небажання
позивача продовжувати службу шляхом подання відповідного рапорту є обов'язковим
для відповідача, зокрема для ДПА у Хмельницькій області, а тому такий
зобов'язаний був підготувати та видати відповідний наказ з посиланням на
відповідний рапорт позивача. Також, судом з огляду на висновки суду фактично
визнається, що в Конституції України та спеціальному законодавстві, що визначає
порядок проходження служи в податковій міліції, існує норма, яка обмежує
волевиявлення особи щодо небажання проходити службу, чого на справді не
має. З врахуванням на веденого, на думку
представника апелянтів - відповідачів, постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню, та слід прийняти нову, якою в позові ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідачів - Державної
податкової адміністрації у Хмельницькій області, Державної податкової інспекції
в Хмельницькому районі Хмельницької області,
в судовому засіданні підтримав доводи апеляційних скарг та просить такі
задовольнити.

Позивач в
судове засідання не явився хоча належним чином був повідомлений про час, дату
та місце апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України такий
проведено у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідачів на підтримання доводів апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає
підстави для їх задоволення.

Так відповідно до ст.5 КАС України, адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до норм Конституції України, КАС України та міжнародних
договорів, на основі принципів здійснення судочинства.

Згідно ст.7 КАС України одним із принципів здійснення правосуддя в
адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне
з'ясування всіх обставин у справі, а згідно ст.11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в надані ними суду доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості та що розгляд справи відбувається не інакше як за позовною
заявою, поданою відповідно до КАС України, при чому суд не може виходити за межі
позовних вимог.

Як вбачається з мотивів суду першої
інстанції, які він положив в основу прийнятої постанови підставами для
задоволення позовних вимог позивача було те, що відповідач всупереч вимог пп.ж
ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ України”, оскільки при звільненні за власним бажанням позивача
поважні причини звільнення, що перешкоджають виконанню службових обов'язків не
вияснялись, в наказі не вказувались та на момент написання позивачем 6 лютого
2007 року рапорту на звільнення причин та підстав для звільнення за власним
бажанням не було.

Однак,
погодитися з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, з
наступних підстав.

Такі,
дійсно згідно наказу № 66-о від 08 лютого 2007 року ОСОБА_1 був звільнений з посади старшого
оперуповноваженого відділення викриття злочинів в базових галузях економіки
відділу податкової міліції державної податкової інспекції у Хмельницькому районі
та з органів податкової міліції ДПА у Хмельницькій області за пп. ж п.64 (за
власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою КМ України за
№ 114 від 29.07.1991 року.

Згідно
ст.24 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” особи
начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку
встановленому для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Дійсно
відповідно до пп. ж п.64 Положення про походження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ України” визначено, що особи
середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються із служби в
запас ( з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Колегія
суддів вважає, що при застосуванні вказаної норми суд першої інстанції повинен
був виходити з встановлених обставин справи, та зобов'язаний був об'єктивно
надати оцінку діям відповідачів з огляду на критерії визначені ч.3 ст.2 КАС
України, чого ним зроблено не було.

Так
судом першої інстанції не враховано, що підставою для звільнення ОСОБА_1 був
написаний ним власноручно рапорт від 06.02.2007 року про звільнення за власним
бажанням, який він написав добровільно, без примусу.

Колегія
суддів вважає безпідставними твердження позивача, щодо причин що могли мати
місце при розгляді його рапорту про звільнення зі служби по власному бажанні
(примус зі сторони прямих та безпосередніх командирів, начальника, що має право
вирішувати питання про звільнення позивача зі служби в запас, подання рапорту
всупереч власного волевиявлення, подання рапорту заднім числом, відмова під примусом проходити медичну комісію). оскільки
позивач належними доказами це не підтвердив і таких доказів судом першої
інстанції не здобуто.

Судом
першої інстанції не взято до уваги, що фактичні дії позивача як в момент
написання рапорту так і в момент отримання копії наказу про звільнення,
військового квитка, отримання повного грошового розрахунку, у відрізок часу з
06.02.07 по 08.02.07 р., мали в наявності усі складові вольового процесу -
потребу, установку, мотивацію та ціль - небажання проходити службу в органах
податкової міліції

При
цьому суд першої інстанції повинен був оцінити всі обставини, що передували та
супроводжували дії позивача.

Також,
суд першої інстанції по суті погоджуючись з тим що позивач подав рапорт
власноруч, без примусу 06.02.07 р., вказуючи час з якого просить його власне
бажання задовольнити, не врахував, що у такій формі позивач як і кожна з осіб
прийнятих на службу має право, вказуючи на небажання продовжувати проходити
службу в органах податкової служби, вимагати задовольнити його волевиявлення.

Суд не
звернув увагу що специфіка правовідносин, щодо проходження служби, звільнення
зі служби окремих службовців, в тому числі таких до яких належав позивач,
наділяє таку категорію суб'єктів правом проходити службу на договірних началах,
на засадах добровільності, користуватися усіма соціально-економічними,
політичними та особистими правам, до яких також належить право самостійно
вирішувати питання продовження, або звільнення зі служби, правами що гарантують
заборону обмеження прав і свобод, в тому числі на звільнення зі служби
(припинення служби) за власним бажанням, що зокрема визначено пп.3.4 розділу 1, п.10 розділу ІІ
Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затв., Постановою КМУ №114 від 29.07.1991 р.

У
даному випадку колегія суддів вважає, що позивач вибрав для себе відповідний
засіб досягнення цілі - подання рапорту про небажання проходити службу в
органах міліції з окремо та самостійно визначеної позивачем дати, а саме з
06.02.07 р.

З
огляду на постанову суду першої інстанції колегія суддів вважає також, що при
прийняті постанови судом не взято до уваги вимоги ч.3 ст.2 КАС України, зокрема
судом першої інстанції не перевірено: чи діяв суб'єкт владних повноважень на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення; неупереджено; добросовісно; розсудливо; з
дотриманням рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілям, на досягнення яких було спрямоване рішення.

Враховуючи
вище наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем, зокрема Державною
податковою адміністрацією у Хмельницькій області доведено правомірність своїх
дій при звільненні позивача ОСОБА_1 зі служби в органах податкової міліції, за
власним бажанням, а доводи позивача не знаходять свого підтвердження.

За
вказаних обставин колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, не об'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, не
відповідає вимогам ст.ст.2,10,11,71,72,86,138,143,159,161-163 КАС України,
прийнята з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги її
частково спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги Державної податкової адміністрації у
Хмельницькій області, Державної податкової інспекції в Хмельницькому районі
Хмельницької області задовольнити.

Постанову Красилівського
районного суду Хмельницької області від 19 червня 2007 року по справі №
2-а-40/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
адміністрації у Хмельницькій області, Державної податкової інспекції в
Хмельницькому районі Хмельницької області, про визнання незаконним звільнення,
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди, - скасувати.

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до
Державної податкової адміністрації у Хмельницькій області, Державної податкової
інспекції в Хмельницькому районі Хмельницької області, про визнання незаконним
звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно після
проголошення.

На постанову апеляційного суду може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця після проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді:
Р.М.Шавель

О.Б.Заверуха