Справа № 22а-2160/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-2160/08 (22а-4563/08)
суддя у 1-ій
категорія статобліку - 48
інстанції - Адаменко І.М.
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2008
року м.
Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого,
суддя Сафронової С.В. (доповідач),

суддів Поплавського В.Ю.,

Уханенка С.А.,

при секретарі Кочковій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Бобринецкої районної державної адміністрації на постанову
Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2007 року

у адміністративній
справі № 2а-43/2007 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської
області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

Постановою
Бобринецького районного суду від 02.11.2007 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені повністю. З Управління праці та соціального захисту населення
Бобринецької районної державної адміністрації на користь позивача стягнуто суму
недоплаченої щорічної грошової допомоги учаснику війни у розмірі 2888,00 грн.

Не погодившись з
постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1.

Апеляційна скарга мотивована тим, що щорічна грошова допомога виплачена
позивачу у тому розмірі, яким забезпечувалося фінансування управління коштами
держбюджету та передбаченому діючим на той час законодавством , а судом не було
враховано, що разову грошову допомогу до 5 травня позивач отримав у квітні 2007
року, тобто до дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, відповідно
якого положення ст.29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»
втратило чинність з 09.07.2007 року.

Позивач заперечуючи проти апеляційної скарги надіслав до суду письмові
заперечення, в яких просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Перевіривши
матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність
застосування суд ом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у справі, судова
колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі п.1
ч.1 ст.198 та ст.200 КАС України ,
суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду -
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Суд першої
інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив
обставини, яким дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позовних вимог.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відмова відповідача у
виплаті щорічної допомоги у відповідності до ч.5 ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є незаконною.

Судом першої
інстанції встановлено, що недоплачена частина щорічної грошової допомоги
підлягає стягненню у примусовому порядку у зв'язку з визнанням
неконституційними положень Закону України «Про державний бюджет України на 2007
рік», згідно з яким такі виплати було обмежено.

Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Як вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_1 є учасником війни, що підтверджується посвідченням
НОМЕР_1, виданим 20.10.1989 року Управлінням праці та соціального захисту
населення Бобринецької районної державної адміністрації, і користується
пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22.10.1993 року.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачу була виплачена грошова допомога як учаснику війни
за 2007 рік у розмірі 360 грн. (а. с. 6).

За твердженням
апелянта, розмір виплаченої позивачу за 2007 р. щорічної допомоги відповідає
вимогам діючого на час виплати законодавства.

Проте, вищенаведена позиція відповідача,
суперечить вимогам ч.2 ст.19 Конституції України ,
згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно
приписам ст. 9 КАС України , суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України
, міжнародному договору, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність
судової влади» звернуто увагу на те, що
відповідно до статей та 22 Конституції України
не підлягають застосуванню судами закони та
інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи
людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг
встановлених Конституцією України і чинними
законами прав і свобод (абз.1 п.19).

У Конституції України
, Україну проголошено демократичною, соціальною,
правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в
Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним
обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та
непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії
положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг,
є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених
Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на
певний строк).

Встановлений
частиною другою статті 95 Конституції України
, частиною другою статті 38 Бюджетного Кодексу
перелік правовідносин, які регулюються Законом
про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати
чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій,
передбачених іншими законами України, зокрема Закону України Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
,
та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп 2007 року визнано, що
п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким на
період 2007 року зупинено дію ч.5 ст.13 Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» - визнано таким, що не відповідає
Конституції України. З дня ухвалення Конституційним судом України зазначеного
рішення положення п.30 ст.71 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік втратили чинність.

Враховуючи, що
положення ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»
на час звернення позивача з вимогою до відповідача про виплату
недоплаченої суми щорічної допомоги та на час постановлення судом першої
інстанції рішення по данні справі - були чинними, суд першої інстанції при
розрахунку позивачу суми щорічної допомоги, обґрунтовано керувався положеннями
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
а не положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»

На
підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не
було допущено порушень матеріального права, а доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись
п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202 КАС України , колегія суддів,
-

п о с т а н о в
и л а:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної
державної адміністрації Кіровоградської області - залишити без задоволення,
постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 листопада
2007 року - без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня
складення повного тексту ухвали.

Повний текст
ухвали суду виготовлений 20 травня 2008 року

Судді:

Копія
відповідає оригіналу

Суддя