Справа № 22-а-5913/2008
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2008-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2008 року справа №
22-а-5913/08 приміщення суду за адресою: м.Донецьк, бульвар Шевченко, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Білак С.В.

суддів при секретарі

Сухарьок М.Г., Гаврищук Т.Г. Безрукової
В.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області

на постанову

Стахановського міського суду Луганської
області

від

7 квітня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-122/08 /суддя Зінченко Л.М./

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області Головного управління
Державного казначейства України Луганській області

про

визнання бездіяльності незаконною та
стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Стаханівського міського
суду Луганської області з позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області, Головного управління
Державного казначейства України Луганській області про визнання бездіяльності
незаконною та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги.

Постановою Стахановського міського суду
Луганської області від 07.04.2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області, Головного управління Державного
казначейства України Луганській області про нарахування та сплату недоплаченої
грошової допомоги ветерану - учаснику війни до 5 травня за 2004-2007 роки було
задоволено частково. Поновлено строк звернення до суду. Стягнуто з Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області на користь ОСОБА_1 1440 грн. 35
коп. за рахунок коштів державного бюджету України. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач є учасником війни і має право на отримання одноразової грошової
допомоги в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком.

Позивачці в 2004 році недовиплачено щорічної грошової допомоги 277.35 грн., а в2007 році - 1163.00
грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої
інстанції не врахував, що управління не нараховує щорічну грошову допомогу до 5
травня, а лише виплачує цю допомогу в розмірах, які виділяються на виплати
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» і Закону України «Про Державний бюджет України» на
відповідний рік.

Сторони до
судового засідання не з»явилися, відповідач просив
розглянути апеляційну скаргу без його участі,
сторони про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання
осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду
справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу відповідача обґрунтованою частково, а судове
рішення таким, що підлягає скасуванню в частині стягнення щорічної допомоги за
2004 рік з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником війни
і у відповідності до ч.5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної грошової
допомоги до 5 травня у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком /а.с.8/.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону,
чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

КАС України набув чинності з 01.09.2005 року.
Позивач звернувся з теперішнім позовом до суду у серпні 2007 року, тобто майже
через два роки після набрання чинності КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач щорічно отримував
грошову допомогу до 9 травня, яка йому виплачувалася до 5 травня поточного
року, тобто з виплачених сум він повинен був дізнатися, що, на його думку, його
право на отримання цих сум в більшому розмірі, порушено.

Юридична необізнаність позивача не може бути
визнана поважною причиною для поновлення йому строку звернення до суду.

Закони та інші нормативно-правові акти є
доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини
про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої
людини.

Більш того, ч.4 ст. 17-1 Закону № 3551
передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня,
мають право звернутися за нею та
отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата
допомоги. Таких заяв позивача до відповідача за 2004-2006 роки не надано.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачем
пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення
грошової допомоги за 2004-2006 роки і поважних причин пропуску строку звернення
до адміністративного суду не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін, а відповідач в даному випадку на цьому наполягає. Тому пропуск такого
строку є підставою для відмови в позові за 2004-2006 роки.

Відповідно до Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розмір прожиткового мінімуму
та відповідно розмір мінімальної
пенсії за віком з 01.04.2007 р. встановлено в розмірі 406 грн.

За 2007 рік позивач отримав від управління 55
грн., хоча має право на отримання за 2007
рік вказаної допомоги у розмірі 1163 грн. за вирахуванням отриманих 55
грн. з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", законодавство України про
статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та
інших актів законодавства України; права та пільги
для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути
скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади,
які обмежують права і пільги ветеранів, передбачені цим законом, є недійсними.

Відповідно до ст. 17, 19
Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії», основні соціальні державні
гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими ніж
прожитковий мінімум, розмір якого
встановлений законом; мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється лише
Законами України та є виключно обов'язковим для всіх
державних органів влади, органів місцевого самоврядування, та інших.

Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якою встановлювався
розмір щорічної разової допомоги до 5 травня у розмірах менших, ніж
передбачено Законом визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Стаття 8 Конституції
України передбачає, що Конституція має найвищу юридичну силу, закони і інші нормативні акти повинні їй відповідати. Відповідно до
Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; дотримання державою і її органами встановлених
законом особистих, майнових прав гарантується Конституцією.

Відповідно до ч.1 ст. 8,
ч.2,3,4 ст. 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом верховенства
права, застосовує Конституцію, закони України, інші
нормативно-правові акти; у разі невідповідності акту суд застосовує правовий
акт, що має вищу юридичну силу.

Посилання відповідача на
необхідність застосування Закону „Про державний бюджет на 2007 рік" та на
вищу юридичну силу даного Закону над Законом, який надав позивачеві певне
майнове право, є безпідставним, таким, що суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України
передбачає, що конституційні права та свободи гарантуються законом і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на
ту обставину, що виплата вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2007
рік, є також безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі
підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової
допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у
передбаченому законом розмірі.

Враховуючи рішення
Конституційного суду, наведене вище, а також приймаючи до уваги вимоги Конституції України щодо
верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту вже
встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який
встановив конкретне право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в
тому числі і законом „Про державний бюджет".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права в
частині задоволення позову за 2004-2006 роки, що призвело до неправильного
вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції в цій частині
підлягає скасуванню. В іншій частині, тобто стягнення недоотриманої частини
допомоги за 2007 рік судове рішення слід залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.
195-196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст. 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області -
задовольнити частково.

Скасувати постанову Стахановського міського
суду Луганської області від 17 березня 2008 року у справі № 2-а-119/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області, Головного управління Державного
казначейства України Луганській області про визнання бездіяльності незаконною
та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги в частині задоволення
позову за 2004-2006 роки.

Відмовити ОСОБА_1 у
задоволені позовних вимог до Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області,
Головного управління Державного казначейства України Луганській області про
визнання бездіяльності незаконною та стягнення недоплаченої щорічної разової
допомоги за 2004-2006 роки.

В решті постанову Стахановського міського
суду Луганської області від 18 березня 2008 року у справі № 2-а-115/08, в тому
числі про стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області
за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотриманої разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік
у сумі 1163 грн. - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови
проголошена 6 червня 2008 року, в повному обсязі постанова складена 11 червня
2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя: підпис
С.В.Білак

Судді:
підпис М.Г.Сухарьок

підпис Т.Г.Гаврищук