Справа № 22-а-2535/2008
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2008-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-2535/08
Головуючий у І інстанції - Бабоїд О.М.
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2008 року Київський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів Дурицької О.М.,
Межевича М.В.

при
секретарі Токар М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Таращанського районного суду Київської області від 25 травня 2007 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення ОСОБА_1 районної державної адміністрації Київської області про
стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

В С Т А
Н О В И В :

У
квітні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом про стягнення з Управління праці та соціального захисту
населення районної державної
адміністрації Київської області недоотриману суму грошової допомоги на
оздоровлення за 2003-2005 роки у розмірі 7770, 50 грн. В обґрунтування своїх
вимог зазначала, що вона як потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії є інвалідом 3 групи у зв'язку з захворюванням пов'язаним з впливом
аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право
на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат. Проте допомога, передбачена вищезазначеним Законом,
виплачувалася їй у значно меншому розмірі.

Постановою
Таращанського районного суду Київської області від 25 травня 2007 року позов
задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 1238
грн. недоотриманої суми одноразової грошової допомоги за 2005 рік та 61,90 грн.
витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено за пропуском строку
звернення до суду.

Не
погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та
ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Суд
першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення
позовних вимог в частині стягнення недоплаченої разової щорічної грошової
допомоги за 2005 рік та про відмову у позові в частині стягнення такої допомоги
за 2003-2004 роки через пропущення строку звернення до суду з цими вимогами.

Колегією
суддів встановлено, що позивач є потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи
1 категорії та є інвалідом 3 групи у зв'язку з захворюванням пов'язаним з
впливом аварії на ЧАЕС та має право на отримання щорічної допомоги на підставі
ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам 3 групи в розмірі 4
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Вказана
допомога на оздоровлення виплачувалась відповідачем в розмірах, які встановлені
постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про
компенсацію виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 2000-2005 роки, постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 2005 по 2007 роки.

Розміри
даної допомоги становили: за 2003-2004 роки в розмірі 21,50 грн., за 2005 рік в
розмірі 90 грн.

Відповідно
до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація
потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, які є інвалідами 3
групи, у зв'язку з захворюванням пов'язаним з впливом аварії на ЧАЕС - чотири
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Зміст
законів України, якими встановлюються розміри мінімальних заробітних плат,
свідчить про відсутність будь-яких обмежень щодо можливостей застосування
розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постанова
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачає
умови, розміри та порядок виплат щорічної допомоги учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому посилання відповідача на вказану
постанову є безпідставним. Крім того, Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу
юридичну силу і при вирішенні позовних вимог слід керуватися вимогами ст. 48
вказаного Закону, який передбачає право позивача на щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Оскільки ні Верховна Рада
України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень із цих
питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягає застосуванню
ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру мінімальної плати
на момент виплати.

Розмір
мінімальної заробітної плати окремим Законом України встановлювався до 2004
року. При цьому, положення щодо
неможливості застосувати встановлений розмір мінімальної заробітної плати в
останнє містилися у Законі України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2002 рік». На 2003 рік такої законодавчо встановленої заборони немає.

З 2004
року розмір мінімальної заробітної плати встановлювався Законом України «Про
Державний бюджет України» (на відповідний рік). Положення Законів «Про
Державний бюджет України» також не містять обмежень щодо можливості застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

За
таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відповідач повинен виплатити позивачу допомогу на оздоровлення за 2005
рік, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на
момент здійснення виплати.

Що
стосується застосування судом першої інстанції річного строку для звернення до
адміністративного суду, варто зазначити наступне.

Відповідно
до ст. 257 Цивільного Кодексу України на момент коли позивач дізналася про
порушення свого права строк позовної давності складав 3 роки, тобто вона
пропустила строк звернення до суду щодо стягнення сум щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003-2004 роки, що дає підстави суду для відмови в задоволенні
позову в цій частині.

Кодекс
адміністративного судочинства України,
який передбачає річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів,
набув чинності 01.09.2005 року, тобто після того, коли у позивача виникло право
на звернення до суду. А тому, застосування до вимог про стягнення допомоги на
оздоровлення за 2005 рік річного строку позовної давності фактично свідчитиме
про застосування правила зворотної дії у часі норми процесуального закону.
Проте надання новим правилам процесу зворотної дії порушує право позивача на
доступ до суду, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 року.

Зазначена
позиція підтверджується Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі
«Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.

З
огляду на викладене, суд першої інстанції припустився помилки, стверджуючи, що
позивачем пропущено передбачений КАС України річний строк для звернення до суду
з позовом про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення
за 2003-2004 роки, оскільки ним фактично пропущено трьохрічний строк позовної
давності, встановлений ЦК України. Разом з тим, помилковість визначення судом
закону, на підставі якого має визначатися
строк звернення до суду з позовом, не може бути підставою для скасування
правильного по суті рішення у справі.

Таким
чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на
оздоровлення за 2003-2004 роки.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються
вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А
Л И В:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Таращанського районного суду Київської області від 25 травня 2007 року залишити
без змін.

Повний
текст ухвали виготовлений 04 липня 2008 року.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця з дня складання в повному обсязі, тобто з 05 липня 2008 року,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий
суддя

Судді: