Справа № 22-а-2302/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.,

Суддів Калиновського
В.А.,Кононенко З.О.

за участю секретаря Маймуліної А.В.

представника відповідача: Шумської І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м. Харкові
адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції Полтавської області на
постанову господарського суду
Полтавської області від 15.11.2007 року по справі №9/38

за позовом Закритого акціонерного товариства
“Кременчуцький лікеро - горілчаний завод»

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції
Полтавської області

про
визнання нечинними податкових повідомлень - рішень -

ВСТАНОВИЛА:

Закрите акціонерне товариство
“Кременчуцький лікеро - горілчаний завод»
(надалі по тексту позивач) звернувся
до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд визнати нечинним
податкові повідомлення рішення № /0/607 від 02.03.2006 року, №
/1/900 від 30.03.2006 року, № /2/1624 від 14.06.2006 року
про нарахування 104 395 грн. основного платежу та фінансових санкцій на суму 52
198 грн., у загальному розмірі.

Позовні вимоги мотивував
тим, що ним правомірно включено суми податку на додану вартість
до податкового кредиту, що підтверджується належним чином оформленими
податковими накладними, які надані до Кременчуцької ОДПІ.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на порушення позивачем
п.1.3 ст.1, п.п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та правомірність прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Господарського суду Полтавської
області від 15.11.2007 року позовні вимоги задоволено. Визнано нечинними
податкові повідомлення-рішення №/0/607 від 02.03.2006 р. та
№/1/900 від 30.03.2006 р., №/2/1624 від 14.06.2006 р. про
стягнення податку на додану вартість в розмірі 156 593 грн. в т.ч.: 104 395
грн. основний борг та 52 198 грн. штрафних санкцій.

Не погодившись з
постановою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, відповідач просить скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.

В
обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення
судом першої інстанції при прийнятті постанови п.1.3 ст.1, п.4 ст.4, п.п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану вартість», що призвело до неправильного
вирішення справи.

Позивачем надані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких посилаючись на ухвалення судом першої інстанції
постанови з дотриманням норм процесуального та матеріального права, просить суд
апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін.

Перевіривши доводи апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення представника
відповідача та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що відповідачем була проведена комплексна документальна
перевірка фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог
податкового,

__________________________________________________________________________________________

Справа №22-а-2302/08 Головуючий 1 інстанції: Коршенко Ю.О.

Категорія: 41 Доповідач:
Шевцова Н.В.

валютного
та іншого законодавства за період з 01.04.2004 року по 30.09.2005 року.

В ході перевірки працівниками
податкового органу встановлено, що між Закритим акціонерним товариством
"Кременчуцький лікеро-горілчаний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю
"Укрспецелектро" було укладеного договори купівлі-продажу товару.
Відповідно до договірних умов ТОВ "Укрспецелектро" зобов'язується
протягом терміну дії договору передати, а ЗАТ "Кременчуцький
лікеро-горілчаний завод" прийняти і оплатити товар відповідно до
накладних. Актом перевірки від 20.02.2006р. №77/23-120/30941194 було
встановлено порушення позивачем п.1.3 ст. 3, пп.7.4.1, 7.4.5. п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану вартість", а саме: неправомірне
внесення сум ПДВ до податкового кредиту за листопад 2004 р. - в сумі 79 996
грн. та січень 2005 р. - в сумі 16 689
грн.

За результатами перевірки податковим
органом було винесено податкове повідомлення рішення №/0/067 від
02.03.2006 р., згідно якого донараховано за основним платежем 104 395 грн. та
фінансових санкцій на суму 52 198 грн., загальна сума донарахування становить
-156 593 грн.

Судом також встановлено, що вказане
податкове повідомлення-рішення позивачем було оскаржене, проте скарга позивача
була залишена без задоволення, а за результатами розгляду скарги було винесено податкове
повідомлення-рішення №/1/900 від 30.03.2006 р., без
задоволення було залишено і наступну скаргу та в результаті винесено
повідомлення-рішення №/2/1624 від 14.06.2006 р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що, позивач діяв в межах положень ст. 7 Закону
України "Про податок на додану вартість". Суми, віднесені позивачем
до податкового кредиту за відповідними податковими деклараціями по ПДВ,
підтверджені податковими накладними, що були отримані від контрагента. При
цьому суд зазначив, що даний факт відповідачем не заперечується, крім того
Закон України "Про податок на додану вартість" визначає лише один випадок
не включення до податкового кредиту витрат по сплаті ПДВ - відсутність
податкової накладної чи вантажної
митної декларації. Крім того, суд звернув увагу, що угоди ( господарські
зобов'язання ) між позивачем та ТОВ "Укрспецелектро" за вказаний в
акті перевірки період недійсними не визнавались.

Проте, колегія суддів не може погодитися з обґрунтованістю таких
висновків суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ
"Укрспецелектро" (в особі директора ОСОБА_1) було укладено договори №38-КП від 01.11.2004 р., №10-КП від 01.01.2005 р.
купівлі - продажу товару (продуктів харчування). ( т.1 а.с.15-16)

Згідно п. 3 зазначених договорів
"Передача (сдача-приемка) товара осуществляется
согласно товаротранспортной накладной". Вказані товарно-матеріальні
цінності позивачу доставлялися транспортом постачальника.

При розгляді справи в суді першої
та апеляційної інстанції позивачами не надано товарно-транспортних накладних
від ТОВ "Укрспецелектро" із зазначенням перевезення товару, тобто
відсутні первинні документи, які б підтверджували фактичне отримання вказаних
товарно-матеріальних цінностей.

Первинна транспортна документація
відноситься до первинних документів, на основі яких ведеться бухгалтерський
облік згідно з п.2.7. Положення про документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995
року № 88 (зареєстровано в Мінюсті України від 05.06.1995 року за № 168/704).
Типові форми єдиної первинної транспортної документації, зокрема
товарно-транспортну накладну, затверджено спільним Наказом Міністерства
транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.1995 р. №
488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного
автомобіля" із змінами та доповненнями і введено в дію з 01.01.1996 року.

Відповідно до п.2 зазначеного
наказу ведення зазначених форм первинного обліку всіма суб'єктами господарської
діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Пунктом 11.1. "Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України
20.02.1998 року за № 128/2568 в редакції від 22.05.2006 року, визначено,
що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів на підставі яких здійснюють облік, приймання,
передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки з учасниками
транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна -
єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що
призначений для списання ТМЦ, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського обліку, а
також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної
роботи" (Правила № 363).

Пунктом 11.2. "Правил
перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджених
наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 в
редакції від 22.05.2006 року визначено, що основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.
Згідно п.11.5. цих Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів
автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в
кількості не менше 4-х екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує
всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). П.11.6. передбачено, що
"після прийняття вантажу згідно з ТТН водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри". В п.11.7 Правил зазначається, що перший екземпляр ТТН
залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм
(експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри,
засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом),
передається перевізнику."

Таким чином, колегія суддів, дійшла висновку
щодо відсутності у позивача первинних документів, які підтверджують виконання
договорів №10-КП від 01.01.2005 року та №38-КП від 01.11.2004 року. Між тим,
саме по оплаті товару за зазначеними договорами позивач формував свій
податковий кредит у перевіряємому відповідачем періоді.

Крім того, в ході проведення перевірки відповідачем було
встановлено, що розрахунки за товар, по вищезазначеним договорам, проводились
позивачем в безготівковій формі на суму 230245 грн. та вексельній формі на суму
251300 грн. Зазначені обставини сторонами по справі не заперечувались.

Так, перевіркою було встановлено,
що векселя видані в рахунок кредиторської заборгованості ТОВ
"Укрспецелектро": НОМЕР_1 на суму 100000 грн., НОМЕР_2 на суму 100000
грн., НОМЕР_3 на суму 51300 грн. Кредиторська заборгованість станом на
30.09.2005 р. складала 98562 грн.

Відповідно до ч. 3 п. 4.8 ст.4
Закону України "Про податок на додану вартість", для цілей
оподаткування згідно з цим Законом векселі (крім податкових векселів), видані
або отримані, не вважаються засобом платежу та не змінюють суму податкового
кредиту або податкового зобов'язання з цього податку, крім податкових векселів.

Відповідно до
ч.ч.1, 3 ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і
всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не повно
встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме
щодо наявності або відсутності у позивача товарно-транспортних накладних, які
відповідно до договорів з ТОВ «Укрспецелекто» є підтвердженням виконання цих
договорів. Суд не звернув уваги на доводи відповідача щодо нікчемності
договорів укладених позивачем з ТОВ «Укрспецелекто» через відсутність доказів
виконання цих договорів та відсутність на договорах та податкових накладних
підпису особи, яка уповноважена на їх підпис, а саме керівника ТОВ
«Укрспецелекто»ОСОБА_1 Між тим, відповідач надав обґрунтування своїх доводів -
пояснення та заяву керівника ОСОБА_1., в яких він зазначає, що ніяких
документів ТОВ «Укрспецелекто» не підписував, тобто отримані позивачем
податкові накладні видані та підписані не відомою особою, яка не уповноважена
на такі дії.

Крім того, вирішуючи справу суд першої інстанції
порушив норми матеріального права, а саме п.4.8 ст.4 Закону України «Про
ПДВ».

Зазначені порушення, допущені судом першої інстанції
призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова суду підлягає
скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, ч. 4 ст. 198, ч.ч. 2, 3
ст.202, ч.2 ст.205, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області - задовольнити.

Постанову Господарського суду Полтавської області від 15.11.2007 року
по справі №9/38 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову Закритого акціонерного товариства
“Кременчуцький лікеро - горілчаний завод» - відмовити.

Постанова набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 08.07.2008 року

Головуючий (підпис) Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) А.П.Бенедик

(підпис)
З.О.Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.
Шевцова