Справа № 22-а-1655-ф/2007
Суддя: Моісеєнко Т.І.
Дата ухвалення: 2007-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року колегія суддів судової палаті у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у
складі: Головуючого, судді: Моісеєнко
Т.І. суддів: СоболюкаМ.М.. Мамасуєвої
Л.О. при секретарі: Петриченко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
справу адміністративної
юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Кіровської районної ради АРК, третя особа -
редактор газети «Кіровець» ОСОБА_2, про
визнання незаконними рішень і відновлення на роботі, за зустрічним позовом Кіровської районної
ради до ОСОБА_1, третя особа - редактор
газети «Кіровець» ОСОБА_2, про визнання наказу №20 від 12.10.2006 року
недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась в суді з адміністративним позовом до Кіровської районної
ради АРК, третя особа - редактор газети «Кіровець» ОСОБА_2, про визнання
незаконним рішення 8 сесії 5 скликання Кіровської районної ради і відновлення
на посаді виконуючого обов'язки редактора районної газети «Кіровець».

Надалі доповнила позовні вимоги позовом до КП «Редакція газети «Кіровець»,
головного редактора газети ОСОБА_2, Кіровської районної ради про визнання
недійсним наказу №23 від 30.10.2006 року «Про скасування наказу №20 від
12.10.2006 року», яким їй була надана відпустка з 16.10.2006 року і відмовилась
від позову про визнання незаконним рішення 8 сесії 5 скликання Кіровської
районної ради і відновлення на посаді виконуючого обов'язки редактора районної
газети «Кіровець».

Позовні вимоги мотивовані тим, що редакція газети «Кіровець» є комунальним
підприємством, засновником якого є Кіровська районна рада. З 08.08.2005 року
вона виконувала обов'язки редактора газети «Кіровець», однак контракт по
вказаній посаді з нею не був укладений, будь-які особливі умови праці не
встановлені. Рішенням 8 сесії 5 скликання Кіровської районної ради №67 від
24.10.2006 року вона була звільнена від виконання обов'язків редактора під час
відпустки. Новий редактор газети ОСОБА_2 скасувала наказ по підприємству №20
від 12.10.2006 року про надання їй відпустки з 16.10.2006 року, про що був
виданий наказ №23 від 30.10.2006 року. На думку позивачки скасування наказу про
надання відпустки є неприпустимим і порушує її права. Просила визнати наказ №23
від 30.10.2006 року недійсним

Кіровська районна рада звернулась в суді з зустрічним позовом до ОСОБА_1
про визнання наказу №20 від 12.10.2006 року про надання відпустки ОСОБА_1
недійсним з часу його видання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на час прийняття наказу про відпустку
ОСОБА_1 виконувала обов'язки керівника підприємства - редактора газети «Кір
овець» і надання їй відпустки повинно бути узгоджено з власником і засновником
підприємства, яким є районна рада. Наказ про надання відпустки та період
відпустки не

Справа №
22-а-1б55 - ф/2007

були
узгоджені з Кіровською районною радою, в наказі не була визначена особа, на яку
покладались обов'язки керівника. Крім того, відпустка була надана без
узгодження радою графіку відпусток, що є порушенням ч.4 ст.79 КЗпП України.

Зазначені обставини вважали підставою для визнання наказу
недійсним з момент}' його видання.

Ухвалою Кіровського районного суду від 31.05.2007 року
була прийнята відмова ОСОБА_1 від позову до Кіровської районної ради, ОСОБА_2 в
частині визнання незаконним рішення ради і поновлення на роботі на посаді в.о.
редактора газети «Кіровець».( а.с.115)

Постановою Кіровського районного суду АР Крим від 04
червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Визнаний недійсним
наказ №23 від 23.10.2006 року, яким був скасований наказ №20 від 12.10.2006
року про надання чергової відпустки ОСОБА_1

У задоволенні зустрічного позову Кіровської районної ради
до ОСОБА_1 про визнання наказу №20 від 12.10.2006 року недійсним відмовлено

Кіровською районною радою на зазначену постанову суду
подана апеляційна скарга, в який йдеться про скасування постанови суду першої
інстанції і прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1
і задоволенні їх позовних вимог.

Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають нормам
матеріального права і не засновані на законі.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає , що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.74 Кзпп України громадянам, які
перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями
незалежно від форм власності, виду діяльності, тощо, надаються щорічні (
основна та додаткова ) відпустки із збереженням на їх період місця роботи і
заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала на
посаді замісника редактора газети «Кіровець», яке є комунальним підприємством.
Рішенням 23 сесії 4 скликання Кіровської районної ради №268 від 05.08.2005 року
вона була призначена в.о. редактора газети в зв'язку зі звільненням редактора
ОСОБА_3 .(а.с.21).

Відповідно
до п. 1.1 Статуту підприємства,
керівництво оперативно-господарською
-діяльністю здійснює редактор, який діє на підставі контракту. Підпунктом
«д» п.3.3. Статуту передбачено
що компетенцією редактора є затвердження штатного розпису, інших
внутрішніх документів підприємства і визначення оплати труда робітників, (а.с.5)

Пунктом 3.5 Статуту передбачені умови звільнення
редактора з посади до закінчення строку контракту. (а.с.5)

Як вбачається з матеріалів справи, будь який контракт з
ОСОБА_1, на час виконання нею обов'язків редактора газети, де могли бути
встановлені умови її праці, а також порядок надання щорічної відпустки, не
укладався.

Оскільки порядок надання відпусток редактору газети
Статутом не передбачений, а здійснення оперативно-господарської діяльності
підприємства покладено на редактора газети, ОСОБА_1 вважала за можливе вирішити
питання про надання собі щорічних відпусток за 2004,2005 роки, які не були
використані нею раніше, про що підписана наказ №20 від 12.10.2006 року (
а.с.11) Зазначені дні відпустки були використані нею у повному обсязі.

За
такими обставинами суд першої інстанції правомірно визнав недійсним наказ №23
від 30.10.2006 року, яким наказ про надання відпустки ОСОБА_1 був скасований
новим головним редактором газети, і відмовив у задоволенні позову Кіровської районної
ради про визнання наказу №20 від 12.10.2006 року недійсним.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки
вони відповідають вимогам ст.74 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не надано доказів. підтверджуючих
її право на отримання відпусток за 2004 рік, 2005 рік не можуть бути прийняти
до уваги, оскільки Кіровською районною радою та КП «Редакція газети «Кіровець»
не надано доказів про те, що вона зазначені відпустки отримувала раніше.

Доводи апелянта про те, що право ОСОБА_1 на отримання
відпустки не підтверджене графіком відпусток не можуть бути прийняти до уваги,
оскільки такий графік взагалі не складався на підприємстві, а Кіровська районна
рада, як засновник підприємства, не вимагала його складання.

Не можуть бути підставою для скасування постанови суду
першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 без узгодження з
Кіровською районною радою надала собі відпустку і не вирішила питання про те,
хто буде виконувати .обов'язки керівника підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 знаходилась у відпустці з
16.10.2006 року, а рішенням 6 сесії 5 скликання №67 від 24.10.2006 року
редактором районної газети була призначена ОСОБА_2( а.с.12)

Тобто, вказане порушення не потягло за собою будь-яких наслідків для
здійснення господарської діяльності підприємством.

Виходячи з наведеного, підстав до задоволення апеляційної скарги і
скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 195, 200 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Кіровської районної ради АРК на постанову Кіровського
.районного суду Автономної Республіки Крим від 04 червня 2007 року - залишити
без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду Автономної Республіки Крим від 04
червня 2007 року - залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
дня проголошення, однак

може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом

одного місяця, відповідно до частини 2 статті 212 Кодексу
адміністративного, судочинства

України.