Справа № 22-а-5366/2008
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

09 червня
2008 року
м. Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в
складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Шавеля
Р.М., Заверухи О.Б.

при
секретарі
Соколовській А.С.,

з участю осіб:

від позивача - Вишневський
В.О. - представник,

від відповідача
- Яремко В.П., Куцин С.І. - представники,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області

на постанову
Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2007 року по справі №
5/2956-19/378А

за адміністративним позовом Дочірнього
підприємства «Датський текстиль» компанії «ПВН Холдінг А/С» (Данія)

до Державної податкової інспекції у Сокальському районі
Львівської області

про скасування податкового повідомлення - рішення від 03
жовтня 2006 року № 000899231/0, -

в с т а н о в и л
а :

В жовтні
2006 року позивач ДП «Датський текстиль» компанії «ПВН Холдінг А/С» звернувся в
суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Сокальському
районі Львівської області про скасування податкового повідомлення - рішення від
03 жовтня 2006 року № 000899231/0.

Постановою
Господарського суду Львівської області від 26 листопада 2007 року вказаний
адміністративний позов було задоволено, а саме визнано нечинним та скасовано
податкове повідомлення - рішення від 03.10.2006 року № 000899231/0.

Прийняту
постанову суд першої інстанції мотивував тим, що у відповідача не було правових
підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення,
оскільки, договорами передбачено передачу права власності на товар в порядку
купівлі-продажу, а не в порядку повернення. Відповідачем не доведено, що
доказів з'ясування ціни на бавовняну однониткову пряжу на ринку ідентичних
товарів, а звичайну ціну визначено шляхом порівняння ціни попереднього продажу
з ціною наступного придбання в межах операцій між двома суб'єктами
підприємницької діяльності. Крім того позивачем не було порушено вимог пп.7.7.2
п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, а також в зв'язку з
тим, що обидві події, з настанням яких пов'язано виникнення права позивача на
податковий кредит настали у травні 2006 року, то факт складення податкової
накладної не в момент передачі результатів робіт, а пізніше не може позбавляти
позивача права на податковий кредит.

Вказану
постанову в апеляційному порядку оскаржили відповідачі Державна податкова
адміністрація у Сокальському районі Львівської області, представник якої в
поданій апеляційній скарзі покликається
на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм
матеріального права.

В
обґрунтування поданої апеляційної скарги представник відповідача покликається
на те, що проведення 31.05.2006 року операції зворотнього придбання пряжі
однониткової, як купівлі, а не повернення товару, між пов'язаними особами,
дозволило підприємству завищити суму бюджетного відшкодування ПДВ на суму
151402,29 грн.. З врахуванням на
веденого, на думку представника апелянта - відповідача, постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню, та слід прийняти нову, якою в позові слід
відмовити.

Представник відповідача - Державної
податкової адміністрації у Сокальському районі Львівської області в судовому засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги та просить таку задовольнити.

Представник позивача в
судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та вважає, що
постанова суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає
підстави для її задоволення.

Так відповідно
до ст.5 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до
норм Конституції України, КАС України та міжнародних договорів, на основі
принципів здійснення судочинства.

Згідно ст.7 КАС
України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є
змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у
справі, а згідно ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в
надані ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та що
розгляд справи відбувається не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно
до КАС України, при чому суд не може виходити за межі позовних вимог.

Як
вбачається з мотивів суду першої інстанції, які він положив в основу прийнятої
постанови підставами для задоволення позовних вимог позивача було те, що у
відповідача не було правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення, оскільки, договорами передбачено передачу права
власності на товар в порядку купівлі-продажу, а не в порядку повернення.
Відповідачем не доведено, що доказів з'ясування ціни на бавовняну однониткову
пряжу на ринку ідентичних товарів, а звичайну ціну визначено шляхом порівняння
ціни попереднього продажу з ціною наступного придбання в межах операцій між
двома суб'єктами підприємницької діяльності. Крім того позивачем не було
порушено вимог пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану
вартість”, а також в зв'язку з тим, що обидві події, з настанням яких пов'язано
виникнення права позивача на податковий кредит настали у травні 2006 року, то
факт складення податкової накладної не в момент передачі результатів робіт, а
пізніше не може позбавляти позивача права на податковий кредит.

Однак,
погодитися з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, з
наступних підстав.

Так, в ході
проведення позапланової виїзної перевірки позивача з питань достовірності
нарахування бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок платника у
банку за травень-червень 2006 року було встановлено факт укладення зустрічних
угод купівлі-продажу пряжі імпортованої однониткової бавовняної NE, між
пов'язаними особами ДП «Датський текстиль» та ВАТ «Сокальська панчішна фабрика»
(а.с.10-34 ).

Перевіркою
правильності визначення податкових зобов'язань з ПДВ за травень 2006 року
встановлено, що ДП «Датський текстиль»- продавець уклало з ВАТ «Сокальська
панчішна фабрика» - покупець договір № 01/05 від 01.05.2006 року згідно з яким
ДП «Датський текстиль» передає у власність покупцю пряжу однониткову бавовняну NE 24/1 в
кількості 49284,60 кг. на загальну суму 898951,10 грн., в тому числі ПДВ
149825,18 грн. (а.с.36-38).

Згідно умов
вказаного договору відвантаження товару здійснюється продавцем на склад
покупця, при цьому судом першої інстанції не враховано, шо юридична адреса обох
суб'єктів господарювання є м.Сокаль, вул..Чайковоського,1.

Реалізацію пряжі
ДП «Датський текстиль» проведено згідно видаткової накладної від 04.05.2006
року за № ЗН-1-4/5 номенклатура товару : пряжа однониткова бавовняна NE 24/1 в
кількості 49284,60 кг. На загальну суму 898951,10 грн., в тому числі ПДВ
149825,18 грн., податкова накладна від 04.05.2006 року за № 47 та, як
встановлено з огляду на представлені по даній операції документи, отримання
товару покупцем ВАТ «Сокальська панчішна фабрика» здійснено директором
підприємства ОСОБА_1 по видатковій накладній без виписування довіреності та
оплату за отрману 04.05.2006 року пряжу проведено покупцем ВАТ «Сокальська
панчішна фабрика» 31.05.2006 року
(а.с.38,97).

Як вбачається з
матеріалів справи 31.05.2006 року (в одному податковому періоді) суб'єктами
господарювання ДП «Датський текстиль» покупець та ВАТ «Сокальська панчішна
фабрика» провдавець укладено договір № 31/05 (а.с.), згідно умов якого
продавець передає у власність покупцю пряжу однониткову бавовняну NE 24/1 в
кількості 49284,60 кг. на загальну суму 908413,75 грн., в тому числі ПДВ
151402,29 грн.

Судом першої
інстанції не враховано, що вказаний договір № 31/05 укладено в день проведення
оплати ВАТ «Сокальська панчішна фабрика» за придбану пряжу 04.05.2006 року,
згідно раніше укладеного договору № 01/05, що вказує на факт придбання
позивачем попередньо реалізованої ним на початку місяця продукції, та не
враховано, що оплата по договору № 31/05 передувала оплаті по договору № 01/05,
що вбачається з банківських виписок від 31.05.2006 року ДП «Датський текстиль»
та ВАТ «Сокальська панчішна фабрика».

Колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, з огляду на встановлені
вище обставини, зобов'язаний був
враховувати вимоги ч.2 ст.697 ЦК України, згідно якої встановлено, що якщо
покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього
повернення товару.

При цьому слід
було врахувати, що згідно п.4.5 ст.4 Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР з відповідними змінами та
доповненнями встановлює, що якщо після поставки товарів (послуг) здійснюється
будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за поставкою
перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, суми
податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача
підлягають відповідному коригуванню.

На думку колегії
суддів позивач не обґрунтував наявності розумних економічних або інших причин
(ділової мети) укладення з ВАТ «Сокальська панчішна фабрика» договору № 31/05
від 31.05.2006 року купівлі пряжі, яка попередньо за договором від 01.05.2006
року № 01/05 була ним продана ВАТ «Сокальська панчішна фабрика», при чому на
момент укладання договору № 31/05 був наявний факт неповного виконання договору
№ 01/05, а саме ВАТ «Сокальська панчішна фабрика» не провела оплату за отриману
пряжу.

Укладення
договору та одержання внаслідок такого договору збитків (що, в свою чергу,
призводить до виникнення формальних підстав для відшкодування з бюджету ПДВ) на
думку колегії суддів не є економічно виправданим. Розумні економічні причини
можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має намір одержати
економічний ефект у результаті підприємницької діяльності або іншої економічної
діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок відшкодування з бюджету ПДВ.
Намір одержати доход лише в зазначений спосіб. Без здійснення реальної
господарської діяльності. Не можна розглядати, як самостійну ділову мету.

З врахуванням
наведено, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що укладений позивачем
Договір № 31/05 являється для нього завідомо збитковим, і має на меті не
отримання економічної вигоди для підприємства, а лише заявлення до
відшкодування суму ПДВ сплаченої в ціні товару на оплату вказаного договору.

При цьому
колегія суддів вважає, що суду першої інстанції слід було врахувати вимоги
пп.7.4.1,пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та
п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно
яких не включаються до складу податкового кредиту (бюджетного відшкодування)
суми податку, що сплачені платником в ході проведення завідомо збиткових
операцій, тобто операцій, що не спрямовані на отримання економічної вигоди.

Звідси слід
зробити висновок, що проведення позивачем 31.05.2006 року операції зворотнього
придбання пряжі однониткової, як купівлі, а не повернення товару, не може
розцінюватись, як господарська діяльність в розумінні п.1,32 ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств», і укладений договір № 31/05
спрямований лише на незаконне заволодіння майном держави у вигляді бюджетного
відшкодування в сумі 151402,29 грн., тому згідно ч.ч.1,2 ст.228 ЦК України є
нікчемним, із застосуванням наслідків відповідно до ст..216 ЦК України.

Невизнання судом
недійсними повністю або частково укладених позивачем угод у разі встановлення
їх нікчемності не перешкоджає апеляційному суду відмовити в задоволені позову,
оскільки за змістом ч.1 ст.228 ЦК України право чин, спрямований, зокрема, на
незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний
порядок, а отже, згідно з ч.2 ст.228 ЦК України є нікчемним. Як встановлено ч.2
ст.215 ЦК України, визнання судом нікчемного правочину недійсним не
вимагається. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Крім
того судом першої інстанції при постановлені рішення по даній адміністративній
справі не дано оцінки та не зроблено відповідних висновків, щодо наявності двох
інших, виявлених перевіркою, порушень податкового законодавства.

Так, зокрема
вказаною вище перевіркою позивача встановлено, що в порушення пп..7.7.2 п.7.7
ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачем при визначені
суми податку, фактично сплаченого продавцям товарів (послуг) у травні 2006 року
враховано суму по податкових накладних від 23.05.2006 року за № 539 на суму
20000,00 грн., в тому числі ПДВ 3333,33 грн. та від 31.05.2006 року за № 546 на
суму 12329,80 грн., в тому числі ПДВ 2054,97. отриманих від ВАТ «Львівський
проектний інститут № 14» за виконані проектні роботи (загальна сума 32329,80
грн. в тому числі ПДВ 5388,30 грн.)

З огляду на
встановлені обставини та вимоги пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок
на додану вартість» колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в даному
випадку датою виникнення податкових зобов'язань відповідно до вимог вказаного
Закону є січень 2006 року (атк виконаних робіт виписано січнем 2006 року, на
підставі якого здійснено бухгалтерське проведення, КТ 631 (оборотно-сальдова
відомість по рахунку 631 підприємства), відповідно і податкова накладна повинна
була бути виписана вказаною датою, а саме січне 2006 року, а не травнем 2006
року, а тому вказана обставина не дає підстав позивачу на отримання в червні
2006 року бюджетного відшкодування сум ПДВ - 5388,30 грн., оплачених ВАТ
«Львівський проектний інститут № 14» по зазначеному акту виконаних робіт.

Крім того
колегія суддів вважає, правильними правильними висновки податкового органу в
частині порушення позивачем пп..7.4.1 п.7.4.ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», згідно якого не дозволяється включення будь-яких витрат по
сплаті податку без підтверджуючих документів.

Так позивачем до
складу податкового кредиту у травні 2006 року було безпідставно включено суму
ПДВ у розмірі 1873,00 грн. по податковій накладній № 18-8/04 від 31.05.2006
року, отриманій від ДП «Львівнафтопродукт» ВАТ «Концерн Галнафтогаз» на пальне
(бензин А-95), який списаний на легковий автомобіль, без наявності
підтверджуючих документів про викоритсанання пробігу даного транспортного
засобу пов'язаного з веденням господарської діяльності платника (маршрутні
листи відсутні), що призвело до завищення податкового кредиту в травні 2006
року в розмірі 1873,24 грн.

Враховуючи вище
наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем, зокрема Державною податковою
інспекцією у Сокальському районі Львівської області доведено правомірність
своїх дій при прийняті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, а
доводи позивача не знаходять свого підтвердження.

За
вказаних обставин колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, не об'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, не
відповідає вимогам ст.ст.2,10,11,71,72,86,138,143,159,161-163 КАС України,
прийнята з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги її
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області,
- задовольнити .

Постанову Господарського суду Львівської області від 26 листопада
2007 року по справі № 5/2956-19/378А за адміністративним позовом Дочірнього підприємства
„Датський текстиль” компанії „ПВН Холдінг А/С” (Данія) до Державної податкової
інспекції у Сокальському районі Львівської області про скасування податкового
повідомлення - рішення від 03 жовтня 2006 року № 000899231/0, -
скасувати.

В
задоволені адміністративного позову Дочірнього підприємства «Датський текстиль»
компанії «ПВН Холдінг А/С» (Данія) до Державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської області про скасування податкового повідомлення
- рішення від 03 жовтня 2006 року № 000899231/0,, - відмовити.

Постанова
набирає законної сили негайно після проголошення.

На
постанову апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після
проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до
ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя :
І.Я.Олендер

Судді:
Р.М.Шавель

О.Б.Заверуха