Справа № 2-а-6/2007
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2007-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-6
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2007 року смт.Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Моніча
Б.С.

при секретарі Юрченко
Т.Р.

з участю:

представника позивачів: ОСОБА_1

представника відповідача: Мікушина
К.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
смт.Черняхові адміністративну справу за позовами:

ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення Черняхівської райдержадміністрації (далі - РДА) про
утримання недоплаченої разової щорічної допомоги учаснику ВВ війни

ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту
населення Черняхівської райдержадміністрації (далі - РДА) про
утримання недоплаченої разової щорічної допомоги ветерану ВВ війни, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_2 звернулася до відповідача із вказаним позовом, в якому зазначила, що
вона є учасником Великої вітчизняної війни, що стверджується посвідченням
НОМЕР_1, виданим
управлінням праці та соціального захисту населення Черняхівської РДА (далі
УПСЗН Черняхівської РДА).

Відповідно до
п.20 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» (далі Закон) їй щорічно до 5
травня повинна видаватися разова грошова допомога у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком у 2004,
2005 та 2006 роках відповідно.
Всупереч положенням вказаної статті, статті 2 Закону, ст.22 Конституції України грошова допомога у 2004 році їй не була
виплачена, а в 2005-2006
роках виплачувалася їй не в повному обсязі, оскільки законами України «Про
Державний бюджет України...» на відповідні роки сума цієї допомоги була
зменшена. У 2005-2006 роках
допомога була виплачена в розмірі по 50
грн. як учаснику війни.

Мінімальна
пенсія за віком у 2004 році
відповідно до законодавства України складала 92,45 грн., у 2005
році - 332,00 грн., у 2006 році - 359 грн.

Таким чином
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» суми виплат позивачці мали складати 92,45x3+332x3+359x3=277,35+996+1077=2350,35
грн. А за вирахуванням виплачених сум в розмірі 100 грн. сума
недоплати складає 2250,35
грн.

Постановами
Кабінету Міністрів України №486
від 01.04.02 та №425 від 31.03.03, ст.17 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
встановлено, що виплата допомоги здійснюється органами праці та соціального
захисту населення, тобто відповідачем у справі. Рішенням Конституційного суду
України №20 рп/2004
від 01.12.04 положення
статей Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», якими
зменшено розміри щорічної допомоги у 2004
році визнані неконституційними.

Зважаючи на
викладене, просила стягнути з відповідача у справі суми недоплаченої щорічної
разової допомоги, виходячи з положень Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення Черняхівської РДА в подальшому проводити виплати
щорічної допомоги в розмірах, визначених цим законом.

Позивач ОСОБА_3
звернувся до відповідача із вказаним позовом, в якому зазначив, що у 2004 році він являвся
учасником бойових дій, в 2005
році - інвалідом
Великої Вітчизняної війни (далі -ВВВ) II
групи, у 2006 році - інвалідом ВВВ І
групи.

Відповідно до
п.27 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» йому щорічно до 5
травня повинна видаватися разова грошова допомога у розмірі п'яти, восьми,
десяти мінімальних пенсій за віком у 2004,
2005 та 2006 роках
відповідно. Всупереч положенням вказаної статті, статті 2 Закону, ст.22
Конституції України грошова допомога у вказані роки виплачувалася йому не в
повному обсязі, оскільки законами України «Про Державний бюджет України...» на відповідні
роки сума цієї допомоги була зменшена.

У 2004 році йому було
виплачено грошову допомогу в розмірі 120
грн., у 2005 - 330 грн., у 2006

2

році - 400 грн. Мінімальна
пенсія за віком у 2004 році
відповідно до законодавства України складала 92,45 грн., у 2005
році - 332,00 грн., у 2006 році - 359 грн.

Таким чином
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» суми виплат позивачу мали складати 92,45x5+332x8+359x10=462,25+2656+3590=6708,25 грн. А
за вирахуванням виплачених сум в розмірі 850
грн. сума недоплати складає 5858,25
грн.

Постановами
Кабінету Міністрів України №486
від 01.04.02 та №425 від 31.03.03, ст.17 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
встановлено, що виплата допомоги здійснюється органами праці та соціального
захисту населення, тобто відповідачем у справі. Рішенням Конституційного суду
України №20 рп/2004
від 01.12.04 положення
статей Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», якими
зменшено розміри щорічної допомоги у 2004
році визнані неконституційними.

Зважаючи на
викладене, просив стягнути з відповідача у справі суми недоплаченої щорічної
разової допомоги, виходячи з положень Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення Черняхівської РДА в подальшому проводити виплати
щорічної допомоги в розмірах, визначених цим законом.

Ухвалою від 12.04.07 справи за даними
позовами об'єднані в одному провадженні. Також ухвалою суду від 12.04.07 до участі у
справі в якості співвідповідачів залучені Головне управління праці та
соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації та Обласний
центр з нарахування і виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації.

Під час судового
розгляду справи представник позивачів пред'явлені позови підтримав у повному
обсязі.

Представник
відповідача Управління праці та соціального захисту населення Черняхівської РДА
позов не визнав. Посилався на те, що управління, яке він представляє, ці
виплати не здійснювало взагалі. Також вказував, що органами управління праці та
соціального захисту населення виконувалися та виконуються відповідні норми
законодавства України при здійсненні цих виплат виходячи із тих змін, які до
них були внесені, та виходячи із положень ст.95 Конституції України, ст.4
Бюджетного Кодексу України. В позові просив відмовити.

Представники
відповідачів - Головного
управління праці та соціального захисту населення Житомирської
облдержадміністрації та Обласного центру з нарахування і виплати пенсій та
допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації в судове засідання не з'явилися подали до
суду заперечення на пред'явлені позови та просили справу розглядати без їх
участі.

У своїх
запереченнях представники відповідачів посилалися на те, що органами управління
праці та соціального захисту населення виконувалися відповідні норми
законодавства України при здійсненні цих виплат, виходячи із тих змін, які до
них були внесені, та виходячи із положень ст.95 Конституції України, ст.4
Бюджетного Кодексу України. В позові просили відмовити.

Сторони не
оспорювали того факту, що у відповідних роках позивачі мали відповідний статус
ветерана війни (учасника бойових дій, інваліда II та І
групи, учасника війни), а тому суд визнає ці обставини такими, що доказуванню
не підлягають.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд
приходить до висновку, що пред'явлені позови задоволенню не підлягають виходячи
з наступного.

Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХП із
відповідними змінами та доповненнями визначено, що щорічно до 5 травня
виплачується разова грошова допомога таким категоріям осіб:

учасникам бойових дій в розмірі 5-ти мінімальних пенсій
за віком (ч.5 ст.12 Закону); інвалідам війни II групи в
розмірі 8-ми мінімальних
пенсій за віком (ч.5 ст.13 Закону); інвалідам війни І групи в розмірі 10-ти
мінімальних пенсій за віком (ч.5 ст.13 Закону); учасникам війни в розмірі 3-х мінімальних
пенсій за віком (ч.5 ст.14 Закону).

Відповідно до
ст.44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 27.11.03 №1344-IV встановлено,
що у 2004 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється у таких
розмірах: інвалідам війни 1
групи - 195 гривень,
інвалідам війни 2 групи - 160 гривень,
інвалідам війни 3 групи - 130 гривень,
учасникам бойових дій -
120 гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 195 гривень, членам
сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і
учасників війни, визнаних за життя інвалідами, - 65 гривень.

Відповідно до
ст.34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» від 23.12.04 №2285-IV встановлено,
що у 2005 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України

з

«Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» здійснюється у таких розмірах: інвалідам війни
І групи - 400 гривень,
інвалідам війни II групи -
330 гривень, інвалідам війни III групи -
270 гривень, учасникам бойових дій-
250 гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною,- 400 гривень, членам
сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасників
війни, визнаних за життя інвалідами,-
130 гривень, учасникам війни-
50 гривень.

Відповідно до
ст.30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.05 №3235-IV встановлено,
що у 2006 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється у таких
розмірах: інвалідам війни І групи -
400 гривень, інвалідам війни II групи -
330 гривень, інвалідам війни III групи -
270 гривень, учасникам бойових дій-
250 гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 400 гривень, членам
сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і
учасників війни, визнаних за життя інвалідами,- 130 гривень, учасникам війни- 50 гривень. Пунктом 18
ст.77 цього ж Закону зупинено на 2006
рік дію частини п'ятої статей 12,
13, 14 та 15
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту».

Відповідно до
ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.06 №489-V встановлено,
що у 2007 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до законів України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» здійснюється у таких розмірах: інвалідам І групи- 450 гривень,
інвалідам II групи-
360 гривень, інвалідам III групи-
300 гривень; учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім в'язням
концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також
дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 280 гривень; особам,
які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 450 гривень; членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам)
померлих інвалідів війни та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових
дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя
інвалідами,- 150 гривень;
учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць
примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи,
дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з
націонал-соціалістським режимом у тилу ворога- 55 гривень. Пунктом 13
ст.71 цього ж Закону зупинено на 2007
рік дію частини п'ятої статей 12,
13, 14 та 15
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту».

Постановою
Кабінету Міністрів України від 18.02.04
№177 «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
обов'язок забезпечити щороку до 10
квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для
виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірах, установлених
законом про державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування
їх місцевим органам праці та соціального захисту населення покладено на
Міністерство Фінансів та Державне Казначейство.

Частиною другою
ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

При цьому
Конституція України не містить норм, які б встановлювали б ієрархічну залежність
одних законів від інших. Прийняті Верховною Радою України закони є актами
рівної юридичної сили. Єдиним законом України, який Конституція України
виокремлює серед інших, це закон про Державний бюджет України. Зокрема, суттєві
його відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією України цей закон
приймається щорічно та має визначений термін дії (частина 1 ст.96),
суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо цього Закону є тільки Кабінет
Міністрів України (частина 2
ст.96). Крім цього, відповідною конституційною нормою чітко окреслено коло
питань, які можуть бути врегульовані тільки цим законом. А саме, виключно
законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (частина 2 ст.95
Конституції України).

За таких
обставин органи державної влади, а зокрема органи праці та соціального захисту
населення, Міністерство Фінансів України та Державне Казначейство України
зобов'язані були виконувати положення статей Законів України «Про Державний
бюджет України...» на відповідний рік в частині розмірів виплат одноразової
допомоги позивачам, що ними і було зроблено.

З досліджених в
судовому засіданні документів, зокрема листів Головного управління праці та
соціального захисту населення (а.с.24-25) слідує, що максимальний строк
проведення виплати разової щорічної грошової допомоги є ЗО вересня року, в
якому відбувається виплата цієї допомоги.

Рішенням
Конституційного суду України №20рп/2004 від 01.12.04 положення ст.44 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2004 рік»,
якими встановлено, що у 2004
році виплата щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх

4

соціального захисту» здійснюється у таких
розмірах: інвалідам війни І групи-
195 гривень, інвалідам війни II групи-
160 гривень, інвалідам війни III групи-
130 гривень, учасникам бойових дій-
120 гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 195 гривень, членам
сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і
учасників війни, визнаних за життя інвалідами, - 65 гривень; визнані такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними) і втратили чинність з дня ухвалення цього
рішення.

Тобто положення
відповідних норм закону України «Про Державний бюджет на 2004 рік» втратили
чинність з 01.12.2004 року,
тобто після того, як були виконані компетентними органами праці та соціального
захисту населення. При цьому Конституційний Суд України в своєму рішенні не
визначив, яким чином повинно застосовуватися його рішення до правовідносин, що
стосуються відповідних виплат, з урахуванням їх фактичного припинення внаслідок
проведення цих виплат на час винесення рішення, хоча згідно ч.2 ст.150
Конституції України, ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»
у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні,
висновку порядок і строки його виконання а також покласти на відповідні держані
органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку. В
даному випадку Конституційний Суд України не визначив у своєму рішенні порядок
його виконання, а також не поклав на будь-які державні органи обов'язків такого
виконання. Крім того, відповідно до ст.74 Закону України «Про Конституційний
Суд України» Конституційний Суд України може вказати на преюдиціальність свого
рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з
правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта, що в даному
випадку теж не було зроблено.

Зважаючи на
викладене, суд не може застосувати дане рішення Конституційного Суду України до
правовідносин, що стосувалися виплати одноразової допомоги позивачам у 2004 році, оскільки
дані правовідносини вже припинилися на час винесення цього рішення суду і на
момент їх перебігу відповідні органи праці та соціального захисту населення
виконували чинне законодавство України, яке регулювало порядок проведення цих
виплат та їх розміри певним категоріям осіб.

В судовому
засіданні представник позивача також посилався на те, що у 2005, 2006 році, а також в
подальшому органи праці та соціального захисту населення зобов'язані при
проведенні виплат позивачам та визначенні їх розмірів керуватися нормами закону
України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», а не
законами України «Про Державний бюджет України...» на 2005, 2006, 2007 роки
відповідно, з урахуванням правової позиції Конституційного Суду України, якою
визначено, що оскільки для значної кількості громадян України пільги,
компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є
додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного
права на забезпечення достатнього життєвого рівня (ст.48 Конституції України,
який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого
законом (ч.З ст.46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього
права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за
статтею 22 Конституції
України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення
відповідно до п.31 ч.І ст.85, п.19 ч.І ст.92 Конституції України надзвичайного
стану (ст.64 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо
пільг, компенсацій і гарантій).

Разом з тим,
виходячи із наведеної вище конституційної норми про обов'язок органів державної
влади діяти у спосіб, визначений законом, норм Конституції України, які
визначають, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада
України, ч.2 ст.152 Конституції України, ст.73 Закону України «Про
Конституційний Суд України», якими визначено, що закони втрачають чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність,
суд приходить до висновку, що норми Законів України «Про Державний бюджет
України...» на 2005,
2006, 2007 роки, якими визначено виплату щорічних допомог позивачам
у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни
та їх соціального захисту» були чинними на час проведення цих виплат та є
чинними на даний час, а тому мали виконуватися органами державної влади, в тому
числі і органами праці та соціального захисту населення.

В даному випадку
єдиним органом, який мав би і міг враховувати дані правові позиції
Конституційного Суду України при прийняті нових законів або внесенні змін до
вже існуючих є Верховна Рада України. Відповідачі ж у справі мали виконувати
прийнятті Верховною Радою України закони.

Як вбачається з
досліджених в судовому засіданні доказів та пояснень сторін у 2004, 2005, 2006 та 2007 роках виплата
щорічної допомоги органами управління праці та соціального захисту населення
позивачам була здійснена у межах видатків профінансованих Міністерством
Фінансів та Державним Казначейством та у відповідності до чинних на час
проведення виплат Законів України «Про Державний бюджет України...» на
відповідні роки.

За таких
обставин дії органів праці та соціального захисту населення в частині
проведення виплат позивачам одноразової допомоги в розмірах визначених законами
України «Про Державний бюджет

5

України...» на 2005, 2006, 2007 роки є
правомірними, оскільки грунтувалися на виконанні чинних на той час норм
законодавства, а тому у заявлених до Управління праці та соціального захисту
населення Черняхівської РДА, Управління праці та соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації, Обласного центру з нарахування і виплати
пенсій та допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації позовах має бути відмовлено.

Суд також вважає за необхідне зазначити у даній постанові, що відповідно до
ч.З ст.152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним
або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними,
відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Аналогічні положення
містить і ст.1175 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи в даному випадку відповідачами у справі не
приймалося будь-яких нормативних актів як і не чинилося будь-яких дій, що
визнані неконституційний, а тому вони не можуть відповідати і за шкоду завдану
прийняттям таких актів.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.2, 71, 94, 158,
161-163, 181, 186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_2 про утримання недоплаченої разової щорічної допомоги учаснику
ВВ війни до Управління праці та соціального захисту населення Черняхівської
РДА, до Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації та Обласного центру з нарахування і виплати
пенсій та допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації- відмовити за безпідставністю.

У позові ОСОБА_3 про утримання недоплаченої разової
щорічної допомоги ветерану ВВ війни до Управління праці та соціального захисту
населення Черняхівської РДА, до Головного управління праці та соціального
захисту населення Житомирської облдержадміністрації та Обласного центру з
нарахування і виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації та зобов'язанні
цих органів проводити виплату зазначеної допомоги в розмірах визначених законом
України «Про статус ветеранів війни та їх соціального захисту» - відмовити за
безпідставністю.

На постанову може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом
10-ти днів з дня її проголошення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до
адміністративного суду апеляційної інстанції через Черняхівський районний суд
Житомирської області протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

При відсутності заяви та апеляції постанова вступає в законну силу через 10 днів з дня її
проголошення.

Головуючий
- суддя:(підпис) Б.С.Моніч

Копія
вірно:

Суддя: