Справа № 22а-2402/2008
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2008-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-2402/08
Головуючий суддя у 1-ій інстанції
Варенко О.П. (справа № 2а-52/07)
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2008 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого, судді
- Поплавського В.Ю.,

суддів -
Уханенка С.А., Сафронової С.В.

при секретарі -
Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2007
року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про визнання рішення від
03.07.2006 року №398 протиправним та його скасування, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2006 року
позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська та просив визнати
рішення відповідача від 03.07.2006 року
№398 про застосування до нього фінансових санкцій у розмірі 170 грн. протиправним та скасувати.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 жовтня 2007 року позивачу було відмовлено в задоволенні
його позовних вимог у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, бо вважає, що вона
прийнята з порушенням норм матеріального та
процесуального права і прийняти нову, якою задовольнити його позовні
вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду скасувати виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
09 листопада 2004 року позивач одержав свідоцтво №НОМЕР_1 про право зайняття
адвокатською діяльністю (а.с. 17).

21 грудня 2004 року позивач повідомив Управління з питань
державної реєстрації Дніпропетровської міської ради про отримання зазначеного
свідоцтва (а.с. 10).

01 червня 2006 року ОСОБА_1 повідомив Управління
пенсійного фонду України в АНД районі м. Дніпропетровська про те, що він
приступає до здійснення індивідуальної адвокатської діяльності з 01 червня 2006
року та про те, що до цього моменту він працював на посаді директора приватного
підприємства «Стерх» і індивідуальну адвокатську діяльність в цей період не
здійснював (а.с. 12).

Відповідно до
довідки Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська від 08.06.2008 року № 9645, позивач узятий на облік платника
податків з 08.06.2006 року (а.с. 16).

Рішенням
відповідача від 03 липня 2006 року № 398 до позивача були застосовані фінансові
санкції за ухилення від реєстрації в
органах Пенсійного фонду у розмірі 170 грн.
(а.с. 7).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 районний
суд виходив з того, що відповідач правомірно застосував до позивача фінансову
санкцію, бо зазначена санкція, порядок її нарахування і порядок сплати
передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове соціальне пенсійне
страхування» та Інструкцією про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування до Пенсійного
фонду України від 19.12.2003 року №21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України від 19.12.2003 року №21-1.

Також, в обґрунтування своїх висновків, суд першої
інстанції посилався на положення ч. 2 ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», відповідно до якої, страхувальник зобов'язаний
зареєструватися в територіальних органах Пенсійного фонду в порядку,
визначеному правлінням пенсійного фонду, як платник страхових внесків у
десятиденний термін із дня отримання дозволу на провадження нотаріальної та
іншої діяльності. При цьому страхувальник зобов'язаний зареєструватися в територіальних органах Пенсійного фонду
незалежно від того, чи він фактично веде господарську діяльність та провадить
розрахунки з оплати праці чи ні.

Проте, районним судом не було враховано, що Законом
України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №3456-VI від 22 лютого 2006 року були внесенні зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виключено пункт 1 у частині другій статті 17.

Тобто, на час прийняття рішення про застосування
фінансових санкцій до ОСОБА_1, а саме 03 липня 2006 року, діючим законодавством
передбачалось, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються
адвокатською, творчою та іншою діяльності, пов'язаною з отриманням доходу
безпосередньо від цієї діяльності, підлягають загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, але вимог щодо реєстрування в органах Пенсійного фонду,
як платника страхових внесків в десятиденний термін із дня отримання дозволу на
провадження нотаріальної чи іншої діяльності, на цей час вже не було.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не займався
адвокатською діяльністю з дня отримання свідоцтва про право зайняття
адвокатською діяльністю, а лише збирався
зайнятися цією діяльністю з 01 червня 2006 року, про що повідомив Управління
Пенсійного фонду України в АНД районі м. Дніпропетровська (а.с. 12).

Також, позивачем була направлена до відповідача заява
вих.. №3 від 29.06.2006 року щодо отримання свідоцтва про реєстрацію платника
страхових внесків (а.с. 14).

Крім того, при складенні відповідачем акту від 03 липня
2006 року №398 та рішення про
застосування фінансових санкцій до позивача №398 від 03 липня 2006 року, не
було зазначено за що саме ця санкція застосовується: за ухилення від реєстрації
або за несвоєчасну реєстрацію.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у відповідача не було підстав для
застосування відносно позивача фінансових санкцій у розмірі 170 грн. за
порушення п.1 частини 2 ст. 17 Закону України від 09.01.2003 року за №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Більш того, підстави за якими застосовувалися
фінансові санкції до позивача не були конкретизовані, що теж ставить під сумнів
правомірність оскаржуваного рішення.

За таких обставин, судом першої інстанції невірно були
застосовані норми матеріального права, що призвело до невірних висновків та
прийняття неправильного рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за
необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати рішення Управління пенсійного
фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 03
червня 2006 року № 398 протиправним.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202 КАС України, колегія
суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову
Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2007
року - скасувати.

Рішення Управління пенсійного
фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 03
червня 2006 року № 398 - визнати протиправним та скасувати.

Постанова суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту виготовлення повного тексту.

Судді: