Справа № 2-а-10/2008
Суддя: Білий М.М.
Дата ухвалення: 2008-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2-а-10/2008
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2008 року смт.
Куликівка

Місцевий Куликівський районний суд Чернігівської області
в складі:

головуючого судді - Білого М.М.

при секретарі - Бойко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом прокурора Куликівського району в інтересах
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1народження, прож. АДРЕСА_1

до відповідачів:

Чернігівського
обласного Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного
управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної
адміністрації, адреса: 14000 м. Чернігів проспект Миру, 116а;

Головного
управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної
державної адміністрації, адреса: 14000 м. Чернігів проспект Миру, 116а;

про визнання
неправомірними дій суб'єктів владних повноважень та стягнення заборгованості по
щорічній разовій грошовій допомозі, -

П О С Т А Н О В И В:

Прокурор
звернувся до суду в інтересах позивача з позовною заявою про визнання
неправомірними дії органів виконавчої влади та стягнення заборгованості по
щорічній разовій грошовій допомозі.

В обґрунтування
вимог прокурор вказав, що позивач є інвалідом війни 2 групи, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 25.01.2005 року Управління праці та
соціального захисту населення Куликівської районної державної адміністрації” та
учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до
п.27 ст. 13 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
інвалідам війни щорічно до 09 травня повинна надавитися щорічна разова грошова
допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Всупереч вимогам
вказаного Закону та Конституції України, належна позивачу грошова допомога у
2005, 2006, 2007 роках, виплачувалась в неповному розмірі Чернігівським
обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат головного
управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної
державної адміністрації в зв'язку із зупиненням дії вимог вказаного Закону
відповідними Законами про Державні бюджети. У 2005 році позивачу було виплачено
330 гривень, у 2006 році - 330 гривень, а у 2007 - 360 гривень. У 2005 році
мінімальна пенсія за віком становила 332 гривні, у 2006 році - 359 гривень, а у
2007 році - 410,06 гривень. Таким чином розміри одноразової допомоги повинні були
складати - у 2005 році - 2656 гривень, у 2006 році - 2872 гривні, у 2007 році -
3280,48 гривень, тому розмір недоплати складає 7788,48 гривень, а саме: у 2005
році - 2326 гривень, у 2006 році 2542 гривні, у 2007 році - 2920,48 гривень.
Відповідно до закону на загальну суму недоплат відповідачем повинна
нараховуватися компенсація в сумі 892,68 гривень, а саме: за 2005 рік - 495,43
гривні, за 2006 рік - 333,00 гривень, за 2007 рік 64,25 гривень. Відповідно до
Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними,
гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Тому відповідач недоплативши позивачу належну щорічну
грошову допомогу протиправно звузив щодо нього існуючий обсяг прав і свобод,
щодо отримання ним цієї допомоги.

Представник
відповідачів Чернігівського обласного Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення
Чернігівської обласної державної адміністрації та Головного управління праці та
соціального захисту населення позов не визнав і пояснив, що управління не мало
законних підстав визначити саме такі розміри зазначеної допомоги, як вказує
позивач, оскільки вони визначалися законами України про державний бюджет на
відповідний рік. Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року
положення деяких статей ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема
ст.. 29, п. 13 ст. 17¸визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними). Зазначене рішення може бути реалізоване шляхом внесення
змін до законодавчого акту, який був предметом спору, в даному випадку ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2007 рік». ВРУ - єдиний орган законодавчої влади в
Україні (ст. 75, 85 Конституції України). Затвердження державного бюджету та
внесення змін до нього належить до повноважень Верховної Ради України. Таким
чином реалізація рішення Конституційного Суду України можлива лише після
внесення ВРУ змін до державного бюджету України на визначення останнім джерела
для вищезазначених виплат.

Представник
третьої особи - Головного управління державного казначейства України в
Чернігівській області позовні вимоги не визнав і пояснив, що позивачем не враховано
норм бюджетного законодавства України, які є спеціальними по відношенню до
вищезазначеного Закону та полягають в наступному. Виплата грошової допомоги
зазначеній категорії осіб потребує фінансування за рахунок коштів Державного
бюджету України, її обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім
Закону про державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст. 95
Конституції України виключно ЗУ Про Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби. Розмір та цільове
спрямування цих видатків. Затвердження Державного бюджету України на
відповідний рік та внесення змін до нього, у відповідності до ст. 85
Конституції України, належить виключно до повноважень Верховної Ради України.
Крім того, ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються
лише в тій частині, в якій вони не суперечать, зокрема, положенням ЗУ Про
Державний бюджет України. Щодо посилання позивача на рішення Конституційного
суду України від 01.12.2004 року та 11.10.2005 року, де визнано
неконституційними положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2004, 2005
роки» відповідно, в частині зупинення або звуження пільг, компенсацій. Гарантій,
на які, за законами України мають право окремі громадяни, слід зазначити, що
відповідно до п. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх
окремі положення, що визнані неконституційними. Втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішень про їх неконституційність.
Згадані рішення Конституційного суду не мають зворотної дії у часі.

Заслухавши
прокурора, представника позивача, представника відповідачів та третьої особи та
дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають по підставам викладених в запереченнях
представника відповідача і третьої
особи.

Із матеріалів
справи вбачається, що позивач є інвалідом війни 2 групи, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 25.01.2005 року Управління праці та
соціального захисту населення Куликівської районної державної адміністрації” та
учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до
п.27 ст. 13 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інвалідам
війни щорічно до 09 травня повинна надавитися щорічна разова грошова допомога у
розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Проте відповідно
до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, та інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Положення
законів про державний бюджет на 2005, 2006 та 2007 роки, на які посилається
позивач, як на такі, що не відповідають нормам Конституції України,
неконституційними Конституційним Судом України не визнавалися, а тому їх слід
вважати такими, що відповідають Конституції України.

Як видно з
посилань в письмових запереченнях
відповідача і третьої особи на позов, що рішенням Конституційного суду
України від 09.07.2007 року положення деяких статей ЗУ «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», зокрема ст.. 29, п. 13 ст. 17¸визнані такими,
що не відповідають Конституції України (є неконституційними),що зазначене
рішення може бути реалізоване шляхом внесення змін до законодавчого акту, який
був предметом спору, в даному випадку ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007
рік». ВРУ - єдиний орган законодавчої влади в Україні (ст. 75, 85 Конституції
України). Затвердження державного бюджету та внесення змін до нього належить до
повноважень Верховної Ради України. Таким чином реалізація рішення
Конституційного Суду України можлива лише після внесення ВРУ змін до державного
бюджету України на визначення останнім джерела для вищезазначених виплат. Розмір
та цільове спрямування цих видатків. Затвердження Державного бюджету України на
відповідний рік та внесення змін до нього, у відповідності до ст. 85
Конституції України, належить виключно до повноважень Верховної Ради України.
Крім того, ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються
лише в тій частині, в якій вони не суперечать, зокрема, положенням ЗУ Про
Державний бюджет України. Щодо посилання позивача на рішення Конституційного
суду України від 01.12.2004 року та 11.10.2005 року, де визнано
неконституційними положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2004, 2005
роки» відповідно, в частині зупинення або звуження пільг, компенсацій.
Гарантій, на які, за законами України мають право окремі громадяни, слід
зазначити, що відповідно до п. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними. Втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішень про їх
неконституційність. Згадані рішення Конституційного суду не мають зворотної дії
у часі.

Так як суд
вважає, що доводи і заперечення відповідача і третьої особи обґрунтовані і
законні, тому в задоволенні позову
необхідно відмовити.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 11, 12, 17, 18, 159-163 та 167
КАС України, ст..ст. 75,85,152 Конституції
України, ЗУ «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.
В позові прокурора Куликівського району в інтересах
ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення
Чернігівської облдержадміністрації та Чернігівського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та
соціального захисту населення чернігівської облдержадміністрації про визнання
неправомірними дій суб'єктів владних повноважень та стягнення заборгованості по
щорічній разовій грошовій допомозі - відмовити.

2. Постанова суду може бути
оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду. Заява про
апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції може бути подано до суду
першої інстанції протягом десяти днів з дня ознайомлення з повним текстом
рішення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
м і с ц е в о г о

Куликівського районного суду
М.М. Білий