Справа № 22-289а/2007
Суддя: Олійник А.С.
Дата ухвалення: 2007-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22 - 289 а/07 Головуючий
в 1-й інстанції - Коротких
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня
2007 року колегія
суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -
судді Олійник А.С., суддів- КухарськоїТ.Г., ПанченкаМ.М. при секретарі -
Бугаєнко В.В.,

розглянувши у. відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову
Деснянського районного суду м.
Києва від

31 липня
2006 року в справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського військового
комісаріату про перерахунок пенсії,

встановила:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із вказаним
позовом, посилаючись в обгрунтування позовних вимог на те, що наказом Міністра
оборони СРСР № 01297 від 15 грудня 1988 року з особового складу його було
звільнено з військової служби у запас з посади начальника групи радіо- та
радіотехнічної розвідки розвідувально-інформаційного відділу розвідувального
управління штабу військ Південно-Західного напрямку.

Відповідач відмовив позивачу в перерахунку пенсії, чим порушує його права
на отримання пенсії в належному розмірі.

Відповідно до Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року №
925/96"Про грошове забезпечення військовослужбовців та умови оплати праці
працівників Служби Безпеки України" (з наступними змінами), з 1 серпня
1999 року посадовий оклад начальника напряму центрального управління становить
250 грн., а йому відповідач обчислює пенсію з посадового окладу в розмірі 185
грн.

На думку позивача, у зв"язку з підвищенням посадових окладів
відповідної категорії військовослужбовців, з 1 вересня 1999 року він отримав
право на перерахунок розміру пенсії.

З врахуванням уточнених позовних вимог позивач просив зобов"язати
відповідача перерахувати з 1 вересня 1999 року розмір призначеної пенсії,
виходячи із посадового окладу співробітника розвідувальних органів Збройних Сил
України, за посадою аналогічній тій, яку він
займав на момент звільнення зі служби (а.с. 20).

Постановою
Деснянського районного суду м. Києва від
31 липня 2006 року у задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 було відмовлено.

На постанову суду першої інстанції ОСОБА_1,
який дії в інтересах ОСОБА_2,
подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Деснянського районного
суду м. Києва від 31 липня 2006 року скасувати та прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції було
порушено норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час і
місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його
представника, перевіривши доводи
апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої
інстанції, наказом Міністра оборони СРСР з особового складу № 10297 від 15
грудня 1988 року ОСОБА_2 було звільнено з військової служби на підставі п. „а" ст. 59 (за віком).

Із матеріалів справи також вбачається, що позивача було звільнено з
військової служби з посади начальника групи радіо- і радіотехнічної розвідки
розвідувально -інформаційного відділу (а.с. 6, 7), з липня 2000 року позивачу
було встановлено посадовий оклад в розмірі 185 грн. (а.с. 9).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог.

Згідно із п.в) ст.1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ" (в редакції на час звернення позивача до суду) право на пенсійне
забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи із числа
військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної
безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР.

Як випливає із п. 10 Положення про військові комісаріати, затверджено
постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1235, Київський
міський військовий комісаріат призначає згідно із законодавством пенсії та
допомогу звільненим з військової служби військовослужбовцям, сім'ям померлих
військовослужбовців і пенсіонерів з числа військовослужбовців, здійснює
перерахунок розмірів призначених пенсій і забезпечує своєчасне припинення їх
виплати в установлених випадках; забезпечує правильність виплати пенсій,
компенсацій, допомоги та надання всіх видів соціального обслуговування
відповідно до вимог законодавства, проводить ревізії та перевірки діяльності
підпорядкованих військових комісаріатів із зазначених питань.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ", яка була чинна до внесення змін, згідно із Законом від 15 червня 2004
року, призначені військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та ч.1енам їх сімей пенсії перераховуються з
підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що
позивач не міг вказати до якої конкретної категорії військовослужбовців за
посадою прирівнена посада, з якої він звільнявся із Збройних Сил СРСР.

Як вбачається із матеріалів справи та випливає із пояснень позивача та його
представника в судовому засіданні під час апеляційного провадження, позивач не
' погоджується з тим, що його посадовий оклад визначено відповідно до посади
командира механізованого полку, тобто з посади іншої категорії
військовослужбовців. Проте, в суді апеляційної інстанції позивач також не міг
вказати конкретну посаду співробітника розвідувальних органів з посадового
окладу якої, на його думку, мас визначатися його грошове забезпечення. Позивач
вважає, що посаду має визначити суд.

Проте, питання щодо визначення посади категорії військовослужбовців
Збройних Сил України, до якої прирівнюється посада позивача, який проходив
службу в Збройних Силах СРСР, не було предметом позову.

Із матеріалів справи випливає, що питання щодо
прирівненн-я посади позивача -співробітника розвідувального підрозділу Збройних
Сил СРСР із посадами розвідувального органу Міністерства оборони України, на
день вирішення справи залишалося невирішеним (а.с. 38-42).

У зв»язку із викладеним є не обгрунтованим посилання
представника позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не
дослідив питання чи відповідає посадовий оклад посадовому окладу тієї категорії
військовослужбовців - співробітників розвідувальних органів до якої належить
позивач.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують
висновки суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування
постанови відсутні.

Керуючись
ст.ст. 198, 200,205,206 КАС України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення, а постанову Деснянського
районного суду м.Києва від 31 липня 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.