Справа № 2а-2057/2008
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2008-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-2057/08
окружний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14
червня 2008 року
м. Харків

Харківський
окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Зінченка А.В.,

при секретарі - Король Д.О., Ус Л.М.

за участі представників
сторін:

позивача не прибув

представника відповідача
не прибув

представника ІІІ - особи не прибув

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації,
з участю третьої особи Головного управління
праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної
адміністрації, про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної
державної адміністрації, в якому просить суд після зміни позовних вимог,
визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати йому
соціальних виплат незаконними та стягнути на його користь недоплаченої у 2007
році щорічної допомоги на оздоровлення в сумі 1750 грн. та щорічної разової
грошової допомоги в сумі 4355,77 грн.

Свій позов він обґрунтував тим, що на підставі висновку
МСЕК при інвалідності третьої групи його віднесено до першої категорії
потерпілих в наслідку аварії на ЧАЕС, а також він має статус інваліда війни.

У зв'язку із вищезазначеним, позивач має право на
отримання різних пільг, компенсацій і допомог, передбачених Законами України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, а саме, право на отримання щорічної грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, згідно із п. 4 ст.
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» і право на отримання щорічної разової
допомоги у розмірі 7 мінімальних пенсій, згідно зі ст. 13 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Проте, нарахування та виплата вказаних допоміг
здійснюється відповідачем в значно менших розмірах ніж передбачено
законодавством.

На його письмове звернення 14.12.07 відповідачем,
Управлінням праці та соціального захисту населення Богодухівської районної
державної адміністрації Харківської області, було відмовлено позивачу
задовольнити його вимогу щодо проведення належних йому виплат, у зв'язку з чим
позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від
04 лютого 2008 року до участі у зазначеній справі у якості третьої особи без
самостійних вимог на стороні відповідача залучено Головне управління праці та
соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації.

До суду позивач надіслав письмову заяву в якій просив суд
розглянути справу без його участі в судовому засіданні.

Відповідач
до суду надіслав письмову заяву в якій просив суд розглянути справу без участі
його представника в судовому засіданні. Також надав письмові заперечення на
позов, в яких прохав відмовити у задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на те, що Компенсаційні виплати, передбачені Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» здійснюються за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо
ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення
(в подальшому - Фонд).

Відповідно
до ст. 1 Закону України «Про формування, порядок надходження на використання
коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту населення», Фонд утворюється у складі
Державного бюджету України. Розпорядником коштів є Міністерство праці та
соціальної політики України.

Відповідно
до ст. ст. 62, 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету, а порядок застосування цього Закону визначається Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими для виконання органами виконавчої влади.

Починаючи
з 1996 року з законах, що визначали розмір мінімальної заробітної плати
встановлювалося, що до прийняття Верховною Радою України змін до законів, в
яких для розрахунків застосовувалась мінімальна заробітна плата, Кабінету
Міністрів України було доручено застосовувати норми, виходячи з реальних
можливостей державного бюджету. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" розміри всіх доплат, пенсій, компенсацій підвищуються
Кабінетом Міністрів України відповідно до змін індексу вартості життя і
зростання мінімальної заробітної плати.

Пунктом 3
Постанови Верховної Ради України від 20 лютого 1996 року № 49 "Про порядок
введення в дію статей 10, 33, 34 Закону України "Про оплату праці" та
встановлення мінімального розміру пенсій за віком" передбачено, що до
внесення відповідних змін до чинного законодавства виплати, крім пенсій,
тарифні ставки та оклади, розраховані на основі мінімальної заробітної плати,
здійснюються у розмірах, які діють станом на 01 лютого 1996 року. Законами
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на відповідні
роки передбачалось до прийняття Верховною Радою України змін до законів, у
нормах яких для розрахунків застосовується мінімальний розмір заробітної плати,
не застосовувати його як розрахункову величину для визначення розмірів
допомоги, компенсаційних та інших доплат. Кабінету Міністрів України доручалось
здійснювати перегляд цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової
частини Державного бюджету України на відповідний рік на ці цілі.

3 метою
виконання законів, що встановлювали розмір мінімальної заробітної плати, 26
липня 1996 року було прийнято Постанову КМУ № 836 "Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відповідно до якої ОСОБА_1, як інваліду 3 групи у 2007 року була виплачена щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 90 грн.

Зазначеними
постановами розміри виплат встановлено, виходячи з норм прийнятих законів про
розмір мінімальної заробітної плати та видатків, передбачених на ці цілі
законами про державний бюджет на відповідний рік, як це і передбачено
Конституцією України, Головне управління праці та соціального захисту населення
як розпорядник коштів Фонду здійснює пропорційний розподіл коштів по районах
області відповідно до наданих розрахунків на потребу в коштах і в межах
фінансових надходжень по кожному коду бюджетної класифікації.

Згідно із
ч. 5 ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", ОСОБА_1, інваліду війни 3 групи, щорічно до 5 травня передбачена
виплата разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних заробітних плат.
Відповідно до ст. 17 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі і
виплата щорічної разової допомоги відповідно до ст. ст. 12 - 16 вказаного вище
Закону.

Порядок
виплати зазначеної допомоги урегульовано ст. 17-1 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Головним розпорядником
бюджетних коштів з питань виплати щорічної допомоги до 5 травня є органи праці
та соціального захисту населення, які здійснюють виплату до 30 вересня відповідного
року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Мінімальна
пенсія за віком, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України № 29 від
13 березня 2002 року „Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до
Закону України „Про пенсійне забезпечення", та мінімальні пенсії за віком
відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" - це пенсії, виплата яких здійснюється за рахунок коштів
Пенсійного фонду України. Пунктом 3 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" визначено, що мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим частини першої статті 28 застосовується
виключно для розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Виплата
щорічної разової допомоги здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Кабінетом Міністрів України 3 січня 2002 року було прийнято постанову № 1 „Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету". Пункт 2 зазначеної вище постанови визначає, що виходячи з
розміру 19 гривень 91 копійка провадиться розрахунок підвищення, передбаченого
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту". Також слід зазначити, що при підвищені розміру
пенсій, призначених відповідно до Закону України „Про пенсійне
забезпечення", які були врегульовані постановами Кабінету Міністрів
України від 13 березня 2002 року № 279, від 15 квітня 2003
року № 544, визначалось, що збільшення мінімального розміру пенсій,
передбачених цими постановами, не застосовується для визначення розмірів
надбавок, підвищень та інших доплат до пенсій.

Зважаючи
на викладене вище позивач мав би отримати щорічну разову допомогу відповідно до
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" у таких розмірах:
2003 рік - 19,91 грн. X 8 -
159,28 грн.; 2004 рік - 19,91 грн. X 8 -
159,28 грн.; 2005 рік - 19,91 грн. X 8 -
159,28 грн.; 2006 рік - 19,91 грн. X 8 -
159,28 грн.; 2007 рік - 19,91 грн. X 8 -
159,28 грн.

Загальна,
сума витрат мала б складати 796,40 грн., а склала - 1300 грн., так як на 2003,
2004, 2005, 2006, 2007 роки розміри виплат щорічної разової допомоги відповідно
до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" встановлювався законом про Державний бюджет України на
відповідний рік і для інвалідів війни 2 групи становить відповідно: 120 грн.
(ст.28); 160 грн. (ст. 44); 330 грн. (ст. 34); 330 грн. (ст. 30); 360 грн.
(ст.29).

Крім
того, до розділу III Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" згідно із
Законами України № 2285-ІV від
23.12.04, № 2505-ІУ від 25.03.05 та № 3235-ІУ від 20.12.05 внесені зміни щодо
виплати щорічної разової допомоги, установлено, що ця допомога інвалідам війни
3 групи у 2005 році здійснюється у розмірі 270 грн., інвалідам війни 2 групи у
2006 році теж у розмірі 330 грн., у 2007 році у розмірі 360 гри. Пунктом 13 ст.
71 розділу VI Закону України „Про державний
бюджет України на 2007 рік" з метою приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом на 2007 рік зупинена дія частини п'ятої статей 12,
13, 14 та 15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в частині визначення розміру виплати щорічної разової
допомоги ветеранам війни.

Відповідно
до пункту 5 статті 51 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів,
яким у даному випадку є Головне управління праці та соціального захисту
населення облдержадміністрації на нижчому рівні, бере бюджетні зобов'язання та
проводить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених
затвердженими кошторисами.

Конституція
України не містить норм, які б встановлювали ієрархічну залежність одних
законів від інших. Прийняті Верховною Радою України закони є актами рівної
юридичної сили.

Єдиний закон України, який Конституція України
відокремлює серед інших, це Закон „Про Державний бюджет України". Згідно з
Конституцією України цей закон приймається щорічно та має визначений термін
дії.

Відповідно
до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно Законом України "Про Державний
бюджет України" визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Закон про
Державний бюджет України є правовим актом, зміст якого чітко зумовлений
поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів для
забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади та
органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Такий закон
затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання
Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.

Частиною
2 ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу
в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в
якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та Закону
про Державний бюджет України. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та
юридичними особами за кошти Державного бюджету України без відповідних
бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним
кодексом України та Законом про Державний бюджет України, не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких
зобов'язань не можуть здійснюватися.

Із
врахуванням вищевикладеного, відповідач вважає, що УПСЗН Богодухівського району
діяло в межах своїх повноважень, передбачених законодавством, і виплати
позивачу проведені згідно з чинним законодавством і в межах бюджетних
асигнувань.

До суду
третя особа надала письмові заперечення на позов в яких прохала відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на підстави аналогічні позиції
відповідача Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської
районної державної адміністрації.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку про часткове задоволення позовних вимог, встановивши наступні
обставини.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, а також
віднесений до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, а також має право на пільги встановлені законодавством України для
ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно
до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91, в
редакції закону від 09.07.07 р. щорічна допомога на оздоровлення виплачується в
таких розмірах: інвалідам ІІІ групи - в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.

Згідно з
пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
від 19.12.06 № 489-V на 2007 рік дія ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати була зупинена.

Рішенням
Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних
депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62,
частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44,
45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від
09.07.07 пункт 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007
рік» було визнано такими, що не відповідає
Конституції України (є не конституційними).

Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного суду
України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до абзацу 4 частини 4
статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91, в
редакції закону від 09.07.07 року у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Відповідно
до ч. 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91, в
редакції закону від 09.07.07, розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Судом
встановлено, що позивачу у 2007 році була виплачена допомога на оздоровлення у
лютому в розмірі 90,00 грн., що підтверджується листом від 14 грудня 2007 року № С.66/1988 відповідача -
Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної
державної адміністрації Харківської області. І дані обставини не заперечуються
сторонами.

Згідно зі
ст. 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено з
1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з
1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень та з 1
жовтня 2007 року - 460 гривень.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що позивачу повинна бути виплачена щорічна
допомога на оздоровлення у 2007 році в
сумі 1600,00 грн., з розрахунку 4 мінімальних заробітних плат (400 грн. х
4=1600 грн.). Фактично виплачено 90,00 грн. Таким чином недоплаченою
залишається сума в розмірі 1510,00 грн. (1600-90=1510 грн.).

Посилання
відповідача на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в сумах відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.05 № 562 «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до якої розмір допомоги на оздоровлення інвалідам ІІІ
групи - становить 90,00 грн., не можуть
бути взяті до уваги судом з огляду на наступне.

Відповідно
до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються,
зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що
єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада
України. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91 має
вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення
даного спору.

Відповідно
до ч. 5 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 796-ХІІ від 28.02.91 в
редакції закону від 09.07.07, щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за
місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що відмова управління праці та соціального захисту населення Богодухівської
РДА в Харківській області щодо виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення у 2007 році в розмірі 4 мінімальних заробітних плат не відповідає
чинному законодавству.

Також суд
зазначає, що згідно ч.2 ст.19
Конституції України та ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові чи службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачено Конституцією та законами
України.

Відповідно до Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня
особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 17 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", фінансування витрат,
пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів .

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік», зупинено дію частин п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які визначали кратність
виплат щорічної допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 року у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст.
62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст.
71, ст. ст. 98, .1,01, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким,
що не відповідає Конституції України (є неконституційним) ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким
зупинено дію ч.5 ст.ст.12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішення Конституційного Суду України у цій
справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим
до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

З матеріалів справи вбачається, що позивач
звертався до відповідача по
справі, із заявою про перерахунок здійсненої йому щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до ст.13 закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

На своє звернення позивач отримав відповідь, в
якій відповідач відмовив у здійсненні
перерахунку зазначеної допомоги, посилаючись, що всі виплати позивачу було здійснено у відповідності до ст. 29 Закону України
«Про державний бюджет на 2007 рік», а тому підстави для її перерахунку відсутні.

Суд вважає такі дії
відповідача незаконними та неправомірними, оскільки з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо
неконституційності положення ст.29 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", ця норма Закону
втратила чинність, а тому на момент звернення позивача із заявою до відповідача про перерахунок щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня за
2007 рік були чинними частини п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які
підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Стаття 46 Конституції України гарантує
громадянам право на соціальний захист.

Відповідно
до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім
випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3
та 4 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється
відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, враховуючи
ст.ст. 46, 64 Конституції України, ч.ч. З, 4 ст.8 КАС України та положення ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії
ії соціального захисту», яка була чинною на
час виникнення між сторонами спірних правовідносин та встановлювала позивачеві
право на соціальний захист щодо отримання щорічної допомоги у розмірі кратному
до мінімальної пенсії за віком, суд вважає,
що відповідач не мав права відмовляти
позивачу у задоволенні позову з
підстав не визначення в законодавстві України розміру мінімальної пенсії за віком,
який підлягає застосуванню при розрахунку разової щорічної допомоги до 5 травня
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії її
соціального захисту».

Відповідно
до п.7 ст.9
КАС України у
разі відсутності закону,
що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон,
що регулює подібні правовідносини.

Згідно зі ст.
62 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу першого ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 01 квітня та з 01 жовтня 2007року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої ст. 62 Закону
України «Про державний бюджет на 2007 рік», збільшений на 1%. Станом
на 05 травня 2007року, відповідно до ст.62 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» мінімальна пенсія за віком
становила 410 гривень (406x1:100=4,06; 406+4,06=410).

Зі змісту ст.
28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що мінімальний розмір пенсії за віком
застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Таким чином,
законодавством визначено лише розмір мінімальної пенсії за віком, які призначені особам, згідно із Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, збільшений на 1%. Отже, питання щодо
визначення розміру мінімальної пенсії за віком, який застосовується при обчисленні розміру пенсії, призначеної за
іншими законами та при розрахунку щорічної разової допомоги до 5 травня, не визначено законодавством.

З урахуванням положення
ч.7 ст.9 КАС України, суд вважає, що у зв'язку з відсутністю закону, яким врегульовано спірні правовідносини, а саме, розмір
мінімальної пенсії за віком, який
застосовується при обчисленні розміру щорічної разової допомоги до 5 травня,
необхідно застосувати норми закону,
який регулює подібні правовідносини, а саме ст.62 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік».

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1
ст.17-1 зазначеного закону такі виплати здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Таким чином, позивачу у 2007 році управління
праці та соціального захисту населення
Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області повинно було сплатити до 5 травня
разову грошову допомогу у розмірі 2870 гривень (410x7=2870), а сплатило лише 300 гривень, тобто не
виплаченою залишилась сума у розмірі 2570 гривень (2870-300=2570).

Посилання відповідача в
запереченнях, що розрахунок щорічної грошової допомоги до 5 травня, повинен здійснюватися виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.02 за №1 на рівні 19,19
грн., суд вважає безпідставними, оскільки зазначена постанова не передбачає
застосування цього розміру пенсії для
розрахунку щорічної допомоги, передбаченої Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного судочинства
є захист прав,

свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин
від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх

посадових
і службових осіб, інших суб'єктів
при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. А
згідно ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в
разі, якщо це необхідно для повного
захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб,
про захист яких вони просять.

Враховуючи, що позивач просить суд визнати
бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати йому соціальних виплат
незаконними, а з обставин справи вбачається що саме дії відповідача були
незаконними, то суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог для
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8-14, 71, 99,
160-164, 167, 186, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної
державної адміністрації про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на
оздоровлення задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення
Богодухівської районної державної адміністрації щодо неповної виплатиОСОБА_1
суми щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги за
2007 рік незаконними.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Богодухівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1
недоотриману суму одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі 1510 (одну
тисячу п'ятсот десять ) грн. 00 коп. та щорічну разову грошову допомогу в
розмірі 2570 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова
може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня її проголошення та поданням
після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова
в повному обсязі виготовлена 18 червня 2008 року.

Суддя А.В.
Зінченко