Справа № К-8696/06
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2008-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

К/С № К-8696/06
ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2008 р. м.
Київ

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів
Ланченко Л.В.

Нечитайла О.М.

Сергейчука О.А.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

на рішення Господарського суду Полтавської
області від 16.09.2004 р.

та постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду

від 26.11.2004 р.

у справі № 3/125

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіат-ЛТД"

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.09.2004 р.,
залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 26.11.2004 р., позовні вимоги задоволені. Визнано
недійсними податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 22.04.2004р. №
/0/1161 та від 18.05.2004 р. № /1/445. Стягнуто з
Кременчуцької ОДПІ на користь ТОВ «Фірма «Сіат-ЛТД» 85 грн. витрат з держмита
та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

ДПІ у Полтавській області подала касаційну скаргу, якою просить скасувати
вказані судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається
на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме:
п.п.7.2.3 п. 7.2, п.п.7.7.5 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР. Наголошує на тому, що бюджетне
відшкодування податку на додану вартість можливе лише за умови надходження
даного податку до бюджету і несплата продавцем податкового зобов'язання
унеможливлює формування покупцем податкового кредиту. Податкова інспекція
вважає, що ПП ОСОБА_1 (продавець продукції позивачеві) не мав права виписувати
податкові накладні на користь позивача у зв'язку з тим, що у нього не виникло
податкових зобов'язань по тій причині, що ця продукція була придбана ним у ПП
«Акцепт-СВ», установчі документи якого визнані недійсним у судовому порядку.
Тому, сума податку на додану вартість, віднесена позивачем до податкового
кредиту у липні 2003 року підлягає виключенню з податкового кредиту на підставі
вимог п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного вище Закону. Обґрунтовуючи порушення
судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме: ст. 43
Господарського процесуального кодексу України, податкова інспекція вказує на
те, що суди не забезпечили всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи.
Зазначає про порушення судом апеляційної інстанції ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України, оскільки ним не скасовано за всіх достатніх
підстав незаконного рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної
скарги, матеріали справи, судові рішення попередніх інстанцій, перевіривши
правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні податкові
повідомлення-рішення про визначення позивачеві податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 5194,00 грн., в тому числі 3710,00 грн.
основного платежу та 1484,00 грн. штрафних санкцій, прийняті на підставі акту
додаткової позапланової документальної перевірки з питань правильності, повноти
та обґрунтованості відшкодування податку на додану вартість з бюджету за липень
2003 року, в якому податкова інспекція на підставі п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п.7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р.
№ 168/97-ВР (із змінами та доповненнями) робить висновок про необхідність
зменшення податкового кредиту за липень 2003 року на суму 3710,00 грн.,
обґрунтовуючи свою позицію тим, що продавець продукції ПП ОСОБА_1 не мав права
виписувати в адресу позивача - покупця податкові накладні у зв'язку тим, що у
нього не виникло податкових зобов'язань у відповідності до вимог п.п. 7.2.3 п.
7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки установчі
документи попереднього постачальника продукції - ПП «Акцепт-СВ» приватному
підприємцю визнані недійсними рішенням Голосіївського районного суду міста
Києва від 19.02.2003 р. у справі № 2-1463/16.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, на які посилається податкова інспекція у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно встановлені обставини у справі, яким надана
правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні
відносини.

Так, судами попередніх інстанцій було достовірно встановлена наявність
належним чином оформлених податкових накладних, виписаних продавцем - ПП
ОСОБА_1, зареєстрованим платником податку, що відповідає вимогам п.п. 7.2.4 п.
7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. №
168/97-ВР.

Податкові накладні є документами, що
засвідчують факт придбання платником податків товару (робіт, послуг), з
дати отримання яких, згідно із приписами п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього ж
Закону, у платника виникає право на
податковий кредит (за умови, якщо така подія є першою порівняно з іншою
законодавчо визначеною подією), та які, виходячи із змісту п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7
цього ж закону, підтверджують право платника податку на включення до
податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку на додану вартість.

Судами попередніх інстанцій не встановлено жодного порушення вимог
законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового
кредиту.

Згідно із п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР
(у редакції, чинній до внесення змін, які набули чинності з
31.03.2005р.) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових
витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Суд касаційної інстанції вважає, що зазначені податковою інспекцією в акті
перевірки вищенаведені підстави для виключення зі складу податкового кредиту
сплачені позивачем суми податку на додану вартість за липень 2003 року та
зменшення суми бюджетного відшкодування не є правовими підставами для такого
зменшення.

Відсутність підтвердження сплати податку на додану вартість попереднім
постачальником у ланцюгу постачання товару та визнання недійсними у судовому
порядку установчих документів одного з постачальників у ланцюгу постачання не
впливає на віднесення позивачем (покупцем) до складу податкового кредиту
сплаченого податку на додану вартість при придбанні товару, оскільки Закон
України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час формування
спірного податкового кредиту) не ставив право платника податку на додану
вартість на формування податкового кредиту в залежність від належного виконання
постачальниками своїх податкових зобов'язань та сплати ними сум податків до
державного бюджету.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено обов'язку з перевірки відповідності
законодавству установчих документів іншого учасника правовідносин між
попередніми постачальниками та дотримання ним вимог податкового законодавства.

Відповідальність платника податку у
вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму
податкового кредиту, настає лише у разі непідтвердження податковими накладними
на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби сум
податку, попередньо включених до складу податкового кредиту (абз. 2 п.п.7.4.5.
п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість").

За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає за необхідне касаційну
скаргу залишити без задоволення, а законні та обґрунтовані судові рішення у
справі - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної
інстанції, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області
залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від
16.09.2004 р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського
суду від 26.11.2004 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття обставин, які
можуть бути підставою для провадження за винятковими обставинами.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

судді Л.В. Ланченко

О.М. Нечитайло

О.А. Сергейчук

О.І. Степашко