Справа № 2-А-302/2007
Суддя: Феєр І.С.
Дата ухвалення: 2007-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СПРАВА №2-А-302/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007 року м.
Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ
МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в
складі: головуючого- судді Феєр
І.С.

суддів: Заборовського
B.C.

Куропятник
О.М.

при
секретарі Арутюнян
Д.У.

з участю представника
Державної судової адміністрації України по довіреності ОСОБА_7

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Держави
України в особі Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про стягнення
компенсації за неодержане службове обмундирування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
12 березня 2007 року звернулися
до суду з адміністративним позовом до Держави України в особі Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України про стягнення компенсації за неодержане службове
обмундирування.

Позивачі
вказують на те, що працюють суддями
Виноградівського районного суду Закарпатської області відповідно з 17 квітня 1990 року, 17
грудня 1993 року, 24
грудня 1992 року, 27
листопада 2000 року, 03
вересня 2002 року, 02
вересня 2002 року по
даний час.

Вони, ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3, починаючи з 2000 року по 2006
рік включно не були забезпечені службовим обмундируванням. Згідно рішення Дніпровського районного суду
від 21 червня 2002 року в їх
користь стягнута грошова компенсація за невикористане службове обмундирування
за період 1994-1999 роки.

ОСОБА_4
не забезпечений службовим обмундируванням з 2001 року, а ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не були забезпечені таким з 2002
року по даний час.

Відповідно
до ст.
130 Конституції
України, держава забезпечує фінансування
та належні умови для функціонування судів і діяльності судців. У Державному
бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання суддів. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність ( ст. 3 Конституції України).

Просять
визнати протиправною цю бездіяльність Держави України в особі відповідачів та
стягнути з Держави України в особі Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України
грошову компенсації за неодержане службове обмундировання.на користь
ОСОБА_1, ОСОБА_2в сумі по 38290 грн., ОСОБА_3 - 44590 грн., ОСОБА_4-
35520 грн., ОСОБА_5 та ОСОБА_6по 28080 грн. шляхом
списання цих коштів з розрахункового рахунку Державного казначейства України.

2

На
обгрунтування своїх вимог посилаються також на рішення Конституційного Суду
України від 20 березня 2003 року № 5-рп/2002 у
справі № 1-15/2002, яким визнано неконституційним п. 1 ст. 1
Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» про виключення
із Закону України «Про статус суддів» відповідної його норми щодо забезпечення
суддів безоплатним службовим обмундируванням.
Кабінет Міністрів України всупереч закону та цьому рішенню Постановою
від 04 вересня 2003 року № 1393 скасував свою Постанову № 177 від 19 березня
1994 року «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів
України», передбачивши забезпечення
суддів судів загальної юрисдикції лише суддівськими мантіями та нагрудними
знаками.

Від
позивачів 5 квітня 2007 року до суду
надійшла заява про розгляд справи в їх відсутності.

Представник
Міністерства фінансів України в судове засідання не з»явився, а направив до суду письмовий відзив на позов
у якому просить розглянути справу без участі представника Міністерства фінансів
України. В даному відзиві на позов Міністерство фінансів України позов вважає
безпідставним, оскільки позивачі не
перебувають у трудових відносинах з Міністерством, а положення
ст. 44 Закону України «Про статус суддів» в частині надання суддям
службового обмундирования
діють лише з 20 березня 2002 року. Оскільки
Закон України «Про судоустрій України» від 07 лютого 2002
року набрав чинності з 01
січня 2003 року, то відсутні підстави для здійснення
компенсаційних виплат суддям за невидане службове обмундирування у 2003- 2006 роках.

Представник
Державного казначейства України в судове засідання не з»явився, а надіслав до суду пояснення на позовну заяву
у якому просить справу розглянути без представника Державного казначейства
України. У поясненні Державне казначейство України позов не визнало, посилаючись на те, що Державне казначейство України є окремою
юридичною особою, має самостійні
кошториси видатків, самостійно несе
відповідальність за своїми зобов»язаннями та ніяких порушень відносно позивачів
не допускало.

Представник
Державної судової адміністрації України (
надалі ДСА України) ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав і
пояснив, що на даний час відсутні
правові підстави для забезпечення суддів службовим обмундируванням, окрім мантій та суддівськими нагрудним
знаками. Частиною 12 ст. 44 Закону
України «Про статус суддів» передбачено,
що судді забезпечуються безоплатним службовим обмундируванням за
нормами, які визначаються Урядом
України, проте, Законом України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року перше речення ч.12 Закону
України «Про статус суддів» було виключено. Крім того, слід врахувати, що Державна судова адміністрація України
утворена Указом Президента України від 29 серпня 2002 року №780/2002 «Про державну
судову адміністрацію України» і відповідно до п.20 розділу УІІ «Прикінцевих та
перехідних положень» Закону України «Про судоустрій України» до 01 січня 2003
року зберігався існуючий порядок організаційного забезпечення та фінансування
діяльності судів. Згідно ст. 19 Закону України «Про судоустрій України»
від 05 червня 1981 року організаційне забезпечення діяльності судів. В тому
числі і забезпечення суддів службовим обмундируванням у період до 01 січня 2003
року здійснювало Міністерство юстиції України та його управління на
місцях, а тому ДСА України не може бути
боржником за зобов»язаннями, які виникли
до 01 січня 2003 року.

Заслухавши
пояснення представника ДСА України,
дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до слідуючого висновку.

В
судовому засіданні встановлено, що
позивачі по справі працюють на посадах суддів Виноградівського районного суду
Закарпатської області і за час роботи з 2000
по 2006 роки не
забезпечувалися, за винятком мантій і
знака судді, службовим обмундируванням і
не отримували компенсацію його вартості.

Відповідно
до ст. 44 ч.12 Закону України «Про
статус суддів», судді забезпечуються
безоплатним службовим обмундируванням за нормами, які визначаються Урядом України.

3

Постановою
Президії Верховної Ради України №177
від 19 березня 1994 року «Про норми
забезпечення службовим обмундируванням суддів України» затверджено норми
забезпечення суддів цим обмундируванням,
а Міністерство фінансів України зобов"язано забезпечити, починаючи з 1994 року, виділення
відповідних бюджетних асигнувань.

Вказана
постанова втратила чинність згідно постанови KM України №1393 від 04 вересня 2003 року, якою уряд передбачив забезпечення суддів
судів загальної юрисдикції лише суддівськими мантіями та нагрудними знаками.

Наказом
Міністерства юстиції України №16/5
від 22 квітня 1994 року затверджено
Положення про порядок одержання,
обліку, видачі та носіння
службового обмундирования
суддів України, яким зокрема
передбачено виплату суддям грошової компенсації за невидане згідно з нормами
забезпечення, службове обмундирування.

Вказане
Положення втратило чинність згідно наказу Міністерства юстиції України від 13 березня 2003 року №19/5, яким затверджено нове Положення про порядок
одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування
суддів України, яке також передбачає
забезпечення суддів лише суддівськими мантіями та нагрудними знаками.

Водночас
відповідно до ст. 11
ч.3 Закону України «Про статус сіддів» гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України. Законом
України «Про судоустрій України» передбачено,
що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій
незалежності та правової захищеності суддів ( ст. 14 ч.8).

Як
зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року
№1-21/2005 ці законодавчі положення в контексті статті 126 Конституції України
слід розуміти як такі, що гарантують
досягнутий рівень незалежності суддів і забороняють при прийнятті нових законів
чи інших нормативних актів, внесенні
змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового та
матеріального і соціального забезпечення.

В цьому
контексті скасування Урядом України та Міністерством юстиції України вказаних
нормативних актів і прийняття нових,
якими право суддів на отримання безоплатного службового обмундирування
звужено до отримання судових мантій і нагрудних знаків, протирічить вимогам ст. 126 Конституції
України, ст. ст. 11 та 44 Закону України
«Про статус суддів» і не можуть бути прийняті до уваги.

При
цьому, суд також враховує і те, що положення п.1 ст. 1 Закону України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів» від 19
лютого 2000 року, якою передбачалось виключення із Закону
України «Про статус суддів» норми щодо забезпечення суддів безоплатним
службовим обмундируванням, рішенням
Конституційного Суду України від 20
березня 2002 року у
справі №1-15/2002 визнано
неконституційним.

Виходячи
з норм забезпечення службовим обмундированиям, термінів його носіння,
затверджених постановою KM України №177
від 19 березня 1994 року та
висновків експерта від 31
січня 2007 року про
оцінку неодержаного службового обмундирування за період з 2000 по 2006 рік складає ціну
позова, а тому позов підлягає до
задоволення.

Кошти
для виплати позивачам зазначених сум за неодержане службове обмундирування
підлягають стягненню з Міністерства фінансів України за рахунок коштів
державного бюджету України шляхом списання їх з розрахункового рахунку
Головного управління Державного казначейства України.

Судом
також встановлено, що невиплата
позивачам компенсації за неодержане службове обмундирування була викликана
бездіяльністю відповідачів по справі та допущеним ними недофінансуванням за
рахунок бюджетних асигнувань цих витрат судової влади, що є порушенням ст.
130 Конституції України щодо забезпечення державою фінансування та
належних умов для функціонування судів та діяльності суддів, а тому цю бездіяльність відповідачів суд
визнає протиправною.

4

У
відповідності до 4.2 ст.
100 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи специфіку відносин позивачів з
відповідачами по справі, суд визнає
причину пропуску позивачами передбаченого
ст. 99 цього Кодексу строку звернення до суду поважною.

Керуючись ст.
ст. 6,
17, 18, 19,
69, 70, 71,
94, 158, 159,
160 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України,
ст. ст. 126, 130 Конституції України, ст.
ст. 11,
44 Закону України «Про статус суддів», ст.
ст. 32, 35,
36, 47, 49, 56
Бюджетного кодексу України,
ст. 14 Закону України «Про
судоустрій України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6задоволити.

Визнати
бездіяльність Держави в особі Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України та Державного
казначейства України щодо забезпечення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
службовим обмундируванням - неправомірною.

Стягнути
з Міністерства фінансів України грошову компенсацію за неодержане службове
обмундирування на користь: ОСОБА_1 в сумі 38290 (тридцять вісім тисяч двісті
дев»яносто) грн.;ОСОБА_2 в сумі 38290 (тридцять вісім тисяч двісті дев»яносто)
грн.; ОСОБА_3 в сумі 44590 (сорок чотири тисячі п»ятсот дев»яносто) грн.;
ОСОБА_4 в сумі 35520 (тридцять п»ять тисяч п»ятсот двадцять) грн.; ОСОБА_5 в
сумі 28080 (двадцять вісім тисяч вісімдесят) грн.; ОСОБА_6 в сумі 28080
(двадцять вісім тисяч вісімдесят) грн..

Вказані
кошти списати з розрахункового рахунку Головного управління Державного
казначейства України.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом 10 (десяти) днів з
дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Постанова
суду першої інстанції, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду.