Справа № К-20445/06
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2008-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

21 лютого 2008 року у м. Києві колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів:
Амєліна С.Є., Гаманка О.І., Заїки М.М., Ліпського Д.В.,

при секретарі - Замезі Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку
касаційного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківському Івано-Франківської області про перерахунок
пенсії державного службовця за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківському Івано-Франківської області на постанову
Івано-Франківського міського суду від 1 лютого 2006 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 4 квітня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківському Івано-Франківської області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на
Івано-Франківського міського суду від 1
лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 4
квітня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківському Івано-Франківської області про перерахунок пенсії
державного службовця.

Зазначає, що в грудні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду
із вказаним позовом, посилаючись на те, що 19
листопада 2004 року він вийшов на пенсію з посади начальника управління НБУ в
Івано-франківській області як державний службовець зі стажем роботи 41 рік 7
місяців. Проте відповідачем призначена йому пенсія, а в послідуючому в липні та
листопаді 2005 року проведено перерахунок пенсії, не як державному службовцю у
відповідності до вимог ст.. 37 Закону України «Про державну службу», а згідно
Постанови Кабінету Міністрів України і Національного Банку України від 28 січня
2000 року №-166 „Про реалізацію ст.. 64 Закону України „Про Національний банк
України» відповідно до Закону України «Про державну службу». його посадовий
оклад, як начальника управління НБУ в області при виході на пенсію складав 1420
грн., а згідно зазначеної Постанови №-166, його посаду було прирівняно до
посади заступника директора департаменту в Секретаріаті Кабінету Міністрів
України, відповідачем враховано оклад 617 грн., та відповідно до цього окладу
зменшено розміри сум за вислугу років, двох надбавок та премій. На підставі
листа Пенсійного Фонду України №-6791/03 від 7 червня 2005 року про те, що при
визначенні розміру пенсій службовцям НБУ враховуються премії, передбачені
постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 року №-2288, у
встановлених розмірах, але не вище їх максимальних величин, визначених для
відповідних категорій працівників Секретаріату СМУ і листа Секретаріату КМУ
№-23-174 від 27 травня 2005 року, яким повідомлялось, що у вересні 2003 року,
листопаді 2004 року та січні 2005 року розмір премії працівників Секретаріату
КМУ незалежно від посади складав 25% відповідачем двічі проведено перерахунок
пенсії в сторону зменшення без отримання його заяви та довідки про заробіток.
Таке коригування та перерахунок його пенсії суперечить чинному законодавству, у
зв'язку з чим просив усунути порушення його права на пенсію в розмірі,
визначеному в порядку, передбаченому ст.. 37 Закону України «Про державну
службу», починаючи з дня призначення пенсії, зобов'язавши УПФУ в м.
Івано-Франківську провести перерахунок його пенсії з 9 листопада 2004 року та
виплатити йому недоотриману суму пенсії.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 1 лютого 2006 року позов ОСОБА_1 було задоволено
частково. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України в м.
Івано-Франківську щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з липня 2005 року
з урахуванням 25 % премії та з листопада 2005 року без урахування премії до
заробітку, з якого нараховується його пенсія та по відмові з 11 жовтня 2005
року у проведені перерахунку пенсії ОСОБА_1 в порядку та розмірах, визначених
ст.. 37 Закону України їй «Про державну службу». Зобов»язано управління
Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську провести перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з 1 липня 2005 року по 11 жовтня 2005 року у відповідності до Постанови
Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 28 січня 2000 року
№-166 „Про реалізацію ст.. 64 Закону України „Про Національний банк України»
при визначенні пенсії відповідно до Закону України „Про державну службу» з
урахуванням довідки управління Національного банку України в Івано-Франківській
області №-17-1-7/1302 від 26 квітня 2005 року про його заробітну плату за
період з листопада 2002 року по 1 листопада 2004 року; з 11 жовтня 2005 року
провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку та розмірах, визначених ст.. 37
Закону України «Про державну службу», з виплатою недоотриманої суми пенсії за
весь зазначений період. В подальшому нарахування пенсії ОСОБА_1 проводити у
відповідності до вимог ст.. ст.. 37, 37-1 Закону України „Про державну службу». В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської
області від 4 квітня 2006 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківському Івано-Франківської області було залишено без
задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду від 1 лютого 2006
року без змін.

Вказуючи на допущені, на думку управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківському
Івано-Франківської області, судами першої та апеляційної інстанцій
порушення норм чинного процесуального та матеріального законодавства, що
призвело до постановлення неправильних судових рішень, відповідач просить
скасувати постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та
постановити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Під час розгляду зазначеної справи по суті судом першої
інстанції встановлено, що позивач з 19 листопада 2004 року вийшов на пенсію з
посади начальника управління Національного банку України в Івано-Франківській
області як державний службовець зі стажем 41 рік 7 місяців.

Відповідно до положень ст.. 64 Закону України „Про
Національний банк України» службовці Національного банку є державними
службовцями і на них поширюються норми Закону України «Про державну службу»,
якщо цей Закон не встановлює іншого.

Постановою Кабінету Міністрів України та Національного
банку України від 28 січня 2000 року №-166
„Про реалізацію ст.. 64 Закону України „Про Національний банк України» при
визначенні пенсії відповідно до Закону України „Про державну службу», чинної на
час існування спірних правовідносин, посади службовців Національного банку для
призначення їм пенсій прирівняні до відповідних посад державних службовців
Секретаріату Кабінету Міністрів України.

При цьому надбавки, премії, доплату
за науковий ступінь кандидата або доктора наук з відповідної спеціальності,
передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 р. N 2288,
враховуються у встановлених розмірах, але не вище їх максимальних величин,
визначених для відповідних категорій працівників Секретаріату Кабінету
Міністрів України.

У поданій касаційній скарзі
управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківському Івано-Франківської
області посилається на те, що розмір премії для обчислення пенсії позивачу був
визначений відповідно до листа Секретаріату Кабінету Міністрів України, у якому
зазначено, що у вересні 2003 року, листопаді 2004 року та січні 2005 року розмір
премії працівників Секретаріату Кабінету Міністрів України незалежно від посади
складав 25 %.

На думку колегії суддів, суди першої
та апеляційної інстанцій в цій частині прийшли до обґрунтованого висновку про
те, що зазначена довідка не могла бути підставою для обчислення розміру пенсії
позивача, оскільки в зазначеній довідці не зазначено, чому для обрахунку
розміру премій взято вибірково вересень 2003 року, листопад 2004 року та січень
2005 року, а не весь період, необхідний для обчислення пенсії позивача, а тому
підставно не прийняли цю довідку в якості належного доказу.

Згідно
з ч.3 ст.210 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами
норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм
процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами касаційної скарги висновки, викладені в судових
рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне
відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись ст.ст.210, 220, 222,
223, 224, 230,231 КАС України, колегія
суддів,

Ухвалила:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківському Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського
міського суду від 1 лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 4 квітня 2006 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення
і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.237 КАС України.

Головуючий: Юрченко В.В.

Судді: Амєлін С.Є.

Гаманко О.І.

Заїка М.М.

Ліпський Д.В.