Справа № 2-а-5641/2008
Суддя: Сауляк Ю.В.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01
липня 2008 р. Справа
№ 2-а-5641/08

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

Головуючого
судді Сауляка Юрія Васильовича,

При секретарі
судового засідання: Педорук Л.С.

За участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача
: Ільницького Р.М.

адвоката -
Дмитрюка В.М.

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: ОСОБА_1

до: Управління агропромислового розвитку
Ямпільської районної державної адміністрації у Вінницькій області

про:
поновлення на роботі

ВСТАНОВИВ
:

ОСОБА_1
звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до
Управління агропромислового розвитку Ямпільської районної державної
адміністрації у Вінницькій області про визнання його звільнення з роботи
відповідно до ст.36 КЗпП України незаконним; поновлення на роботі в Управлінні
агропромислового розвитку Ямпільської районної державної адміністрації у
Вінницькій області на посаді головного спеціаліста з питань тваринництва
відділу організації виробництва, переробки та маркетингу сільськогосподарської
продукції та стягнення з відповідача оплати праці та моральної шкоди за весь
час вимушеного прогулу в сумі 3000 гривень.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював в Управління агропромислового
розвитку Ямпільської районної державної адміністрації у Вінницькій області на
посаді головного спеціаліста з питань
тваринництва відділу організації виробництва, переробки та маркетингу сільськогосподарської
продукції, однак його було незаконно звільнено з цією посади, оскільки під
психологічним тиском зі сторони начальника Управління, перебуваючи в стресовому
стані, позивач був змушений подати заяву про звільнення за угодою сторін.

ОСОБА_1
вважає, що його звільнення було незаконним, так як заява про звільнення
написана ним під психологічним примусом, дата звільнення між сторонами
обумовлена не була, крім того, позивачем була подана керівництву заяву про
відкликання заяви про звільнення, однак вона протиправно позивачеві не була
повернена.

З урахуванням
викладеного позивач був змушений
звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі та відшкодування у
зв'язку із цим витрат за вимушений прогул та моральну шкоду.

В судовому
засіданні позивач та його адвокат заявлені позовні вимоги підтримали в повному
обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили суд позов
задовольнити.

Натомість,
представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. В своїх письмових запереченнях суд пояснив,
що ОСОБА_1 було звільнено з посади
головного спеціаліста з питань тваринництва відділу організації виробництва,
переробки та маркетингу
сільськогосподарської продукції відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України з
дотриманням всіх вимог, передбачених діючим законодавством. А тому, позовні
вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Заслухавши
пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали адміністративної справи,
дослідивши та оцінивши надані у справу докази, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом у справі
було встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач був призначений на посаду головного спеціаліста з питань
тваринництва відділу організації виробництва, переробки та маркетингу сільськогосподарської
продукції.

У відповідності
до Наказу заступника голови начальника Управління агропромислового розвитку
Ямпільської районної державної адміністрації №1 від 04.03.2008р. ОСОБА_1 було
звільнено згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України.

Як вбачається
з матеріалів адміністративної справи (а.с.27), зокрема, заяви ОСОБА_1 від 2
листопада 2007р., адресованої Начальнику Управління агропромислового розвитку
Жеребкову В.М., позивач просить
звільнити його із займаної посади за згодою сторін.

Відмовляючи у
задоволенні позову суд виходить з того, що відповідач у справі -Управління
агропромислового розвитку Ямпільської районної державної адміністрації при
звільненні ОСОБА_1 діяло відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, 02
листопада 2007 року позивач звернувся до свого начальника Жеребкова В.М. з
письмовою заявою про звільнення його з роботи за згодою сторін. Як встановлено
з пояснень представника відповідача, сторони досягли домовленості і визначили
дату звільнення на 9 листопада 2007 року. Пропрацювавши з 2 по 6 листопада,
позивач був госпіталізований в Ямпільску ЦРЛ, де перебував на лікуванні аж до 4
березня 2008 р. Та після виходу на роботу, 4 березня 2008 року був виданий
наказ №1 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

На думку
суду, встановлені обставини справи чітко узгоджуються і відповідають вимогам
діючого законодавства, зокрема, Кодексу законів про працю України, п. 1 ст. 36
якого передбачено, що підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Що стосується
поданої позивачем заяви від 12 березня 2007, згідно із якою він відкликає свою письмову заяву від 2 листопада 2007
року, суд вважає, що вона правомірно не було врахована відповідачем, оскільки
була подана із явним запізненням, тобто після звільнення. Адже, позивач не був
позбавлений можливості відкликати свою заяву на протязі періоду з 2 листопада
2007 року по 4 березня 2007 року.

Пленум
Верховного Суду України в п. 8 своєї постанови від 6 листопада 1992 p.
роз'яснив, що при домовленості між працівником і власником підприємства,
установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового
договору за п. 1 ст. 36 КЗпП договір припиняється в термін, визначений
сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній
угоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

А як було
встановлено судом, такої домовленості між сторонами не було.

Як
передбачено ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою
це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з
урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто
протягом розумного строку.

Суд при
вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти
владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином,
суд вважає, що відповідач у справі діяв у межах наданих йому повноважень та у
відповідності до закону.

Також, на
думку суду, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення моральної
шкоди, у зв'язку із тим, що відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного
судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з
вимогою вирішити публічно-правовий спір.

У ст. 56
Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснені
ними своїх повноважень.

Суд бере до
уваги те, що зобов'язання з відшкодування моральної шкоди регулюються чинним
цивільним законодавством України.

Так, відповідно
до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Підстави
відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені у ст. 1167 Цивільного
кодексу України. У ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім
випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Заслухавши
пояснення сторін та дослідивши надані у справу докази, суд, з урахуванням
встановлених у справі обставин, керуючись чинним законодавством України, дійшов
висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування
моральної шкоди, оскільки суду не доведено їх правомірності.

З урахуванням
вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідач у справі -Управління
агропромислового розвитку Ямпільської районної державної адміністрації при
звільненні ОСОБА_1 діяло на підставі, у
межах та у спосіб, що передбачені законами України, при цьому не порушуючи
права та законні інтереси позивача у справі.

А тому
відсутні всі правові підстави для задоволення позову.

Згідно зі ст.
124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, а згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги
та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та
об'єктивному дослідженні.

Керуючись
ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ
:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до Управління агропромислового розвитку Ямпільської районної
державної адміністрації у Вінницькій області про поновлення на роботі відмовити
повністю.

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після
закінчення цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено:
07.07.08

Суддя (підпис)
Сауляк Юрій Васильович

з оригіналом згідно

Суддя

Секретар станом на 11.07.2008 рік постанова
не набрала законної сили