Справа № 22-а-7385/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Прокопчук Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25 липня 2008 року справа №
22-а-7385/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Міронової Г.М.

суддів: Горбенко К.П., Яманко В.Г.

при секретарі судового засідання

Білоус К.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Калінінського управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області

на постанову Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької області

від

02 червня 2008 року

у адміністративній справі

№
2-а-40/08

за позовом

ОСОБА_1

До

Калінінського управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області

Про

Визнання дій неправомірними,
стягнення недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2000-2007 роки,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2007 року позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними дій
Калінінського управління праці та соціального захисту населення Горлівської
міської ради Донецької області (далі - УПСЗН), стягнення недоотриманої суми
допомоги на оздоровлення за 2000-2007 роки.

Постановою Калінінського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 02 червня 2008 року позов ОСОБА_1 до Калінінського
управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради
Донецької області про визнання дій УПСЗН неправомірними, стягнення
недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2000-2007 роки задоволено
частково.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Калінінське
управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради
Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме Постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто всі
виплати, передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати
щорічної допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної
заробітної плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаною постановою
КМУ.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що оскільки відповідно
п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ № 256 від 04.03.2002 року:
виплату щорічної допомоги на оздоровлення здійснюють органи соціального захисту
населення починаючи з 29 жовтня 2003 року, то позовні вимоги в частині
стягнення допомоги на оздоровлення за 2000-2001 роки пред'явлені до неналежного
відповідача, а тому необґрунтовані.

Позивач перебуває на
обліку в Калінінському управлінні праці та соціального захисту населення
Горлівської міської ради Донецької області як особа, яка є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі ЧАЕС), та є інвалідом 3 групи, у зв'язку з
чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, передбачена щорічна грошова допомога на оздоровлення інвалідам третьої групи в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати на
момент виплати становив: в 2003 році - 205,00 грн., в 2004 році - 237,00 грн.,
в 2005 році - 332,00 грн., в 2006 році - 375,00 грн., в 2007 році - 420,00 грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: в 2003 році - 21,50
грн., 2004 році - 21,50 грн., в 2005 році - 90,00 грн., 2006 році - 90,00 грн.,
в 2007 році - 90,00 грн.

Крім того, суд першої
інстанції послався на те, що дія абзацу другого та
третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України, тому в
задоволенні вимог щодо недоотримання коштів на оздоровлення за 2006 рік було
відмовлено.

Таким чином, судом першої
інстанції встановлено, що фактично за 2003, 2004, 2005 та 2007 роки
відповідачем недоплачено позивачеві суму щорічної разової допомоги у розмірі
4553, 00 грн.

Позивач і представник відповідача у
судове засідання не з'явились, були
сповіщені про дату і час судового розгляду належним чином.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 1, є
інвалідом 3 групи, що підтверджується копією посвідчення (НОМЕР_1 від
20.12.1994 року), наявною у матеріалах справи (а.с. 7).

Відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення, інвалідам ІІІ групи у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 року
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та КМУ від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”
(далі - постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений для інвалідів
ІІІ групи в 90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними вище
постановами № 836 та № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для
інвалідів третьої групи за 2003 р. - 21,50 грн., за 2004 р. - 21,50 грн., за
2005 р. - 90 грн., за 2006 р. - 90 грн., за 2007 р. - 90 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004 та 2005 роки, а не постанови № 836 та №
562.

На підставі пункту 30
статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсації і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від
09.07.2007 року.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за
2003 р. - 21,50 грн., за 2004 р. - 21,50 грн., за 2005 р. - 90 грн. та у 2007
р., суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції правильно встановлені
обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального права і процесуального
права.

Керуючись статтями 184, 195, 196,
198, ст. 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Калінінського управління праці та соціального захисту
населення Горлівської міської ради Донецької області на постанову Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької області від 02 червня 2008 року у справі №
2-а-40/08 за позовом ОСОБА_1 до Калінінського управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської ради Донецької області про визнання дій
УПСЗН неправомірними, стягнення недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за
2000-2007 роки - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий
Г.М.Міронова

Судді
К.П.Горбенко

В.Г.Яманко