Справа № 2-а-725/2007
Суддя: Маліновський О.А.
Дата ухвалення: 2007-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-725
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року Томашпільський районний
суд Вінницької області

в складі
головуючого Маліновського О.А.

при
секретарі Трибіді
Т.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт.
Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Томашпільської райдержадміністрації про стягнення щорічної
разової допомоги до 5 травня, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Томашпільської райдержадміністрації про отримання невиплаченої разової щорічної
допомоги інваліду війни, вказуючи на
те, що він являється інвалідом війни 2
групи, а з 15.06.2005 року інвалідом 1
групи і згідно ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" має право на отримання щорічно до 5 травня відповідного року
разової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, як інвалід 2 групи, а з 2006 року як інвалід 1 групи у розмірі
десяти мінімальних пенсій за віком.

Незважаючи
на те, без урахування розмірів
мінімальних пенсій, які встановлювались
на 2004, 2005,
2006 роки, відповідачем
з посиланням на Закон України "
Про державний бюджет України" на відповідні роки, зазначена допомога була виплачена у розмірі 160,
330, 400 грн.

Позивач
в судове засідання не з'явився, а
направив заяву в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.

В
судовому засіданні представник відповідача Урянський О.С. позовні вимоги позивача не визнав.

З
урахуванням пояснень сторін та матеріалів справи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено, що позивач являється
інвалідом війни 2 групи, а з 15.06
2005 року інвалідом 1 групи, про що свідчить посвідчення інваліда війни
серії II
№ НОМЕР_1 видане Томашпільський УПСЗН 15.06.2005 р.

З
довідки виданої управлінням праці та соціального захисту населення
Томашпільської райдержадміністрації видно,
що щорічна разова грошова допомога позивачу була виплачена у 2004 році в розмірі 160 грн., 2005
р. - 330 грн., 2006
році - 400 грн.

За
змістом ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно
до 5 травня
інвалідам війни 2 групи
виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми, а інвалідам війни 1 групи у розмірі
десяти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно
до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" 2004 р.
мінімальна пенсія за віком становила 92,
45 грн., 2005 р. -332
грн., 2006 р. -
359 грн.

Таким
чином позивачу у 2004 році
підлягало до виплати 739,
60 грн. (92, 45 х 8 =739, 60 грн.), 2005 р. -2656 грн. (332 грн. х 8 =2656 грн.), 2006
р. - 3590 грн. (359 грн. х 10 =3590 грн.).

Однак
вказані суми позивачу виплачені не в повному розмірі, недоплачена сума за період з 2004 року по 2006 рік склала (739,
60-160)+(2656-330)+(3590-400)=6095, 60 грн.

За таких
обставин, з відповідача підлягає
стягненню у примусовому порядку на користь позивача недоплачена частина разової
щорічної грошової допомоги в розмірі 6095,
60 грн.

Згідно з
вимогами ст. 22
Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В
зв"язку з цим рішенням Конституціїного суду України № 20-рп/2004 від 01.12.2004 року у справі за
конституційним поданням 54
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 44,
47, 78, 80 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» та
конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень частини 2, 3, , 4 статті 78 Закону України
«Про державний бюджет України на 2004
рік» (справа про зупинення або обмеження пільг, компенсацій і

гарантій) визнано такими, що не відповідають КонституціїУкраїни (є
неконституційними), положення статті 44
Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік», згідно з якими у 2004 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
здійснюється в таких розмірах: інвалідам війни 1 групи - 195 грн., інвалідам війни 2 групи - 160 грн., інвалідам війни 3 групи - 130 грн., учасникам бойових дій -120 грн., особам які мають особливі заслуги перед
Батьківщиною, - 195 грн., членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам)
померлих учасників бойових дій і учасників війни, визначених за життя інвалідами, - 65 грн.,
що звужує зміст та обсяг прав інвалідів війни неотримання щорічної
разової допомоги, передбаченої ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Відповідно
до ст.
152 Конституції
України закони та інші правові акти за рішеннями Конституційного Суду України
визнаються неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність.

Суд
вважає, що позивачем строк позовної
давності не пропущено, поскільки
порушення його прав щодо виплати щорічної разової допомоги є тривалими, в тому числі і в даний час, про порушення його прав позивачеві стало
відомо в січні 2007 року і з
цього часу повинен обчислюватися строк позовної давності у відповідності з ст. 99 КАС України.

Незважаючи
на те, що виплата одноразової грошової
допомоги позивачу за 2004
рік відповідно Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» відбулася в
травні 2004 року, тобто до винесення вищевказаного рішення
Конституційного Суду України , суд, вважає, що недоплачена частина одноразової грошової
допомоги підлягає стягненню на користь позивача у примусовому порядку, в зв'язку з визнанням неконституційними
положень закону, згідно яких її
виплатили.

Аналогічним
чином повинно вирішуватись і питання щодо виплати одноразової грошової допомоги
інвалідам війни за 2005 та 2006 роки, оскільки її виплата проводилась вже після
винесення рішення Конституційного Суду України.

Заперечення
представника відповідача про відсутність законних підстав та бюджетних асигнувань
для задоволення вимог позивача суд до уваги взяти не може, оскільки наведенні вище мотиви, переконливо свідчать про наявність в позивача
достатніх законних підстав для обґрунтування своїх вимог, доказів про відсутність асигнувань суду, не надано,
але й за умови наявності таких доказів,
невиконання чи неналежне виконання законів про виплати через відсутність
грошей для виплати не є підставою для виправдання дискримінуючої недоплати
одноразової грошової допомоги інвалідам війни.

Відповідно
до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 01.11.1996 р. " Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя" Конституція України, як
зазначено в ст. 8 Конституції України, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають
оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки
зору його відповідності Конституції України і в усіх необхідних випадках
застосовувати Конституцію України як нормативний акт прямої дії.

Оскільки
позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, тому згідно до ст. 94 КАС України слід
компенсувати дані витрати за рахунок державного бюджету України.

На
підставі викладеного, ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", керуючись
ст. ст. 70, 71,
94, 158, 161-164,
186 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити
повністю.

Стягнути
з управління праці та соціального захисту населення Томашпільської
райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 невиплачену щорічну разову грошову
допомогу за 2004-2006 роки в
сумі 6095, 60 гривень.

Судові витрати
компенсувати за рахунок державного бюджету України.

постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного
адміністративного суду через Томашпільський районний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч. 5 ст. 186
КАС України.