Справа № 2"а"-311/2007
Суддя: Запорожченко О.О.
Дата ухвалення: 2007-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2 «а»-311/2007р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2007 року
Ленінський районний суд м.
Луганська в складі: головуючого судді: Запорожченко О.О.,
при секретарі: Лунгу А.О., за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в м. Луганську за позовом ОСОБА_2 до УМВС України
в Луганській та Попаснянського РВ УМВС України в Луганській області про зміну
формулювання підстав звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся
із позовною заявою до УМВС України в Луганській та Попаснянського РВ УМВС
України в Луганській області про стягнення заборгованості з виплати грошового
утримання.

В
подальшому ОСОБА_2 уточнив свій позов вимогами щодо зміни формулювань
підстав його звільнення з ОВС.

Ухвалою
суду від 07.02.07р. позовні вимоги ОСОБА_2 щодо
зміни формулювань підстав його звільнення з ОВС виділені в самостійне
провадження.

Свої
позовні вимоги в частині зміни формулювань підстав звільнення з ОВС ОСОБА_2 обґрунтовує
наступним.

04.07.2006р.
наказом начальника УМВС України в Луганській області № 195 о/с позивача
було звільнено з ОВС з посади заступника начальника відділення карного розшуку
Попаснянського РВ УМВС України в Луганській області за власним бажанням на
підставі п. 64 «ж»
Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ОВС
України.

Позивач
вважає вказаний наказ виданим несвоєчасно та з невірним вказанням підстави
звільнення.

Несвоєчасним
вищезазначений наказ ОСОБА_2 вважає через те,
що задовго до видання спірного наказу на адресу начальника УМВС України
в Луганській області, позивачем були
подані рапорти про його звільнення, а
саме 24.10.2005р., 25.12.2005р., 24.02.2006р. Посилаючись на вказане, ОСОБА_2 просить вважати його звільненим не
пізніше 31.12.05р.

Також, ОСОБА_2 вважає невірним
вказання в спірному наказі п. 64
«ж» Положення про проходження служби особами рядового та начальницького
складу ОВС України, як підстави його
звільнення з ОВС, тому як в своїх
рапортах позивач просив звільнити його з ОВС за віком, тобто за п. 64 «а» Положення про проходження служби особами рядового та
начальницького складу ОВС України, а не
за власним бажанням.

Позивач
зазначає, що на момент подання рапортів
про звільнення, він досяг граничного
віку перебування на військовій службі.

Згідно
п. 2 ст. 28 Закону України
«Про загальновійськовий обов'язок та військову службу», граничний вік перебування на військовій
службі сержантів складав 40
років.

ОСОБА_2
вказує, що на момент виповнення йому 40 років він мав
звання молодшого сержанта, а тому
повинен був бути звільнений з ОВС на підставі п. 64 «а» Положення про проходження служби особами рядового та
начальницького складу ОВС України.

Посилаючись
на вказане, ОСОБА_2 просить
суд змінити формулювання підстав його звільнення з ОВС з п. 64 «ж» на п. 64 «а» Положення
про проходження служби особами рядового та начальницького складу ОВС України.

В
судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просив суд задовільнити його
у повному обсязі.

Представник
позивача адвокат ОСОБА_1 позовну заяву ОСОБА_2 підтримала
в повному обсязі посилаючись на вищевказані доводи позивача.

Представник
відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на
те, що позивач продовжував виходити на
службу після спливання тримісячного строку з моменту подання рапорту про
звільнення, а тому у відповідача були
відсутні підстави для його звільнення.

Крім
того, в своїх рапортах позивач вказував
на наявність вислуги років для призначення пенсії, як на підставу звільнення. Однак, Положенням про проходження служби особами
рядового та начальницького складу ОВС України,
такої підстави для звільнення не передбачено.

Представник
відповідача зазначив, що на момент
подання рапортів про звільнення, згідно
Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ОВС
України, позивач не досяг граничного 45-річного
віку, а тому він не міг бути звільнений
на підставі п. 64 «а»
Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ОВС
України.

Враховуючи
неодноразове виявлення позивачем бажання звільнитися з ОВС та рапорт позивача
від 06.05.06р., відповідачем, 04.07.06р. було видано наказ № 195 о/с, про звільнення ОСОБА_2 з ОВС за власним бажанням, згідно п. 64 «ж» Положення про проходження служби особами рядового та
начальницького складу ОВС України.

Вказаний
вище наказ представник відповідача вважає таким, що був виданий у відповідності до вимог
чинного законодавства України та просить суд відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_2 в повному обсязі.

Заслухавши
пояснення сторін та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про зміну
формулювання підстав його звільнення з ОВС не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Предметом
судового розгляду є правовідносини, що
пов'язані з проходженням позивачем публічної служби в ОВС України.

Вказані
правовідносини врегульовані положеннями Закону України «Про міліцію», Положенням про проходження служби особами
рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою КМ УРСР № 114 від
29.07.1991р., а також іншими
нормативно-правовими актами чинного законодавства України.

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_2 проходив службу в ОВС України на посаді
заступника начальника карного розшуку Попаснянського РВ УМВС України в
Луганській області.

В період
з 24.10.05р. по 24.02.06р. позивач неодноразово звертався з рапортом про
звільнення на адресу відповідача, в
якому кожного разу вказував на наявність вислуги років необхідної для
призначення пенсії, як на підставу свого
звільнення.

З огляду
на те, що Положенням про проходження
служби особами рядового та начальницького складу ОВС України, наявність вислуги років, необхідної для призначення пенсії, не передбачено як підставу для звільнення та
враховуючи те, що позивач продовжував
проходити службу після спливання тримісячного строку з моменту подання ним
рапортів про звільнення, суд
визнає, що відповідач обгрунтовано
залишив без задоволення рапорти позивача від 24.10.05р., 25.12.05р.,
24.002.06р. про його звільнення з ОВС.

За вказаних
обставин, суд визнає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню
позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання
його звільненим з ОВС не пізніше 31.12.2005р.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач жодного разу не звертався на адресу відповідача з
вимогою звільнити його з ОВС за віком на підставі п. 64 «а» Положення
про проходження служби особами рядового та начальницького складу ОВС України.

Крім того,
навіть за наявності рапорту позивача з вимогою звільнити його за віком, така
вимога не могла бути задоволена відповідачем через те, що на момент подання
рапортів, позивач не досяг граничного віку перебування на службі, який для осіб
начальницького складу чоловічої статі, згідно Положення про проходження служби
особами рядового та начальницького складу ОВС України, складає 45 років.

Судом
встановлено, що на момент подання рапортів про звільнення позивач мав звання
майору міліції та відповідно відносився до начальницького складу ОВС, вік
позивача становив 42 роки.

З огляду на
вказане, суд визнає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню
позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зміни
формулювання підстав його звільнення з ОВС з п. 64 «ж» на п. 64
«а» Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу
ОВС України.

Суд не приймає
до уваги посилання позивача та його представника на п. 2 ст. 28 Закону України
«Про загальновійськові зобов'язання та військову службу», тому як служба в ОВС
не є військовою службою та відповідно порядок проходження служби та звільнення
з ОВС не регламентується вказаним вище законом.

04.07.2006р.
наказом начальника УМВС України в Луганській області № 195 о/с позивача
було звільнено з ОВС з посади заступника начальника відділення карного розшуку
Попаснянського РВ УМВС України в Луганській області на підставі п. 64 «ж» Положення
про проходження служби особами рядового та начальницького складу ОВС України.

Враховуючи
неодноразове виявлення позивачем бажання звільнитися з ОВС, що підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами, а також приймаючи до уваги рапорт
позивача про звільнення від 06.05.2006р., суд визнає вказаний вище наказ про
звільнення позивача з ОВС за власним бажанням, таким, що був виданий у
відповідності до вимог чинного законодавства.

Судовий збір у
справі слід віднести за рахунок держави відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

На підставі
вищевикладеного та керуючись ст. ст. 8-9, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до УМВС України в Луганській та Попаснянського РВ УМВС
України в Луганській області про зміну формулювання підстав його звільнення з
ОВС відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю.

Судовий збір у справі віднести за рахунок держави.

постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
апеляційного суду Донецької області через Ленінський районний суд м. Луганська шляхом подання в 10-денний строк з
дня проголошення Постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.5 ст. 186 КАС України.

Головуючий Запорожченко О.О.