Справа № 22-а-8061/2008
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Наумова І.М.
Суддя-доповідач - Геращенко
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13
серпня 2008 року справа
№ 22-а-8061/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Геращенка І.В.

суддів при секретарі за участю:
позивача відповідача

Арабей Т.Г., ОСОБА_3
ОСОБА_2. не з'явився не з'явився

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської
області

на постанову

Ровеньківського міського суду
Луганської області

від

10.06.2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-69/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Ровеньківської
міської ради Луганської області

про

визнання дій неправомірними,
стягнення недоплаченої грошової допомоги інваліду війни та на оздоровлення за
2005-2007 роки, грошової компенсації за невикористану
санаторно-курортну путівку за 2007 рік

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом (з урахуванням уточнень а.с. 25) до УПСЗН Ровеньківської
міської ради Луганської області.

Постановою Ровеньківського міського суду Луганської
області від 10.06.2008 року позов ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними щодо
відмови у перерахунку та сплаті недоотриманих сум грошової допомоги як інваліду
війни 2 групи до 5 травня та на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС за 2005-2007 роки було задоволено, оскаржувані дії
визнані неправомірними, стягнуто з відповідача на користь позивача недоотримана
щорічна грошова допомога до 5 травня за 2005-2007 роки у сумі 7788 грн. 48 коп.
та компенсація на оздоровлення за 2005-2007 роки у сумі 5093 грн. 30 коп.

Не
погодившись з таким судовим рішенням, УПСЗН Ровеньківської міської ради Луганської
області звернулося з апеляційною скаргою у якій посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", ст. 34 Закону України “Про державний бюджет України на
2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік”, ч. 3 ст. 62
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” та не
врахування вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року
№ 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту
населення", який передбачає фінансування витрат місцевого бюджету по
державним програмам за рахунок субвенції, передбаченої державним бюджетом на
поточний рік.

Вважають, що сплачуючи позивачу щорічну грошову допомогу
до 5 травня у розмірах зазначених в постановах Кабінету Міністрів України,
діяли у межах повноважень та відповідно до діючого законодавства.

Крім того, зазначають, що постанова суду першої інстанції прийнята без
урахування розміру компенсації на
оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,
встановленого постановою КМУ від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та постановою КМУ від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Всі виплати, передбачені
Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у тому числі виплати щорічної допомоги на
оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати,
виплачується у розмірах, встановлених вказаними постановами КМУ.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач дійсно є інвалідом війни 2 групи, перебуває на обліку у відповідача, є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 1, має 2
групу інвалідності за захворюванням, яке пов'язано з виконанням обов'язків
військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” та Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зазначеними законами інвалідам війни 2 групи та учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС передбачені щорічна грошова
допомога до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком та щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив, що позивачу у
2005, 2006, 2007 роках несплачені разова грошова допомога до 5 травня як
інваліду війни 2 групи у сумі 7788 грн. 48 коп. та щорічна допомоги на
оздоровлення у сумі 5093 грн. 30 коп.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги та наданих заперечень, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу УПСЗН Ровеньківської міської ради Луганської області задовольнити
частково.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив,
що ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи, що підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1 від 24.01.2007 року (а.с. 2),
знаходиться на обліку в УПСЗН Ровеньківської міської ради
Луганської області, у зв'язку з чим та відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право
на отримання щорічної грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися
до 5 травня) в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

У 2005,
2006 роках позивач фактично отримав від відповідача наведений вид допомоги в
розмірі 330 грн., щорічно. При цьому відповідач керувався положеннями ст. 34 Закону України “Про
державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про державний
бюджет України на 2006 рік”.

В 2007 році фактично
позивач отримав від відповідача - 360 грн.,
при цьому відповідач керувався положеннями ст. ст. 29, 33 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”.

Положення пунктів 13, 29 статті 71 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”, якими у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
( 3551-12 ) здійснювалася інвалідам 2 групи
у розмірі 360 грн. - визнано
неконституційним рішенням Конституційного Суду України у справі
№ 6-рп від 09.07.2007 року.

Тобто, позивач повинен був отримати від відповідача разову
грошову допомогу в 2007 році у розмірі 3280 грн. 48 коп. (410 грн. 06 коп. х
8), але фактично позивач отримав 360 грн., а тому, відповідачем була
недоплачена позивачеві сума щорічної разової допомоги як інваліду війни 2 групи
до 5 травня в 2007 році - 2920 грн. 48 коп. (3280 грн. 48 коп. - 360 грн.).

З огляду на наведене, колегія
суддів вважає, що неправомірність дій відповідача про нарахування та сплату
ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 9 травня протягом 2007 року в розмірі 360
грн., встановленому Законом України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, а не в
розмірі згідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 року є очевидною.

З відповідача на користь позивача за рахунок Державного
бюджету України підлягає стягненню несплачена грошова допомога як інваліду
війни 2 групи до 5 травня у розмірі визначеному ч. 5 ст. 13 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2007 рік в сумі
2920 грн. 48 коп.

Проте, норми Закону України “Про
державний бюджет України на 2005 рік” та Закону України “Про державний бюджет
України на 2006 рік” до теперішнього часу не визнані неконституційними
Конституційним Судом України. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку щодо неправомірності дій відповідача відносно розміру
сплати позивачу зазначеного
виду допомоги у 2005 та 2006 роках.

Крім
того, суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що
ОСОБА_1, є також учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), має 2 групу інвалідності безстроково,
що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.05.1996 року та
довідки МСЕК, наявними у матеріалах справи (а.с. 2,
3).

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року передбачена щорічна
допомога на оздоровлення особам, віднесеним до 2 групи інвалідності - 5
мінімальні заробітні плати.

Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

При
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення Управління керувалося Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова
№ 836), якою розмір такої допомоги встановлений для 2
групи інвалідності в 26 грн. 70
коп., а з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений для інвалідів 2
групи в 120 грн.

Відповідно
до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
Постановами № № 836, 562 всупереч Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до
розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення
виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2005, 2007
роки, а не Постанови № № 836, 562.

Таким
чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірах 26 грн. 70 коп. та 120 грн. за 2005, 2007 роки суд
першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку,
відносно неправомірності дій при нарахуванні позивачеві допомоги на
оздоровлення в 2006 році, оскільки дія абзацу другого
та третього частини четвертої статті 48 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 року “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до
теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом
України.

З відповідача на користь позивача за рахунок Державного
бюджету України підлягає стягненню несплачена грошова допомога на оздоровлення
як інваліду 2 групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у розмірі визначеному ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за
2005 рік в сумі 1283 грн. 30 коп. (262 грн. х 5 - 26 грн. 70 коп.) за 2007 рік
в сумі 2180 грн. (460 грн. х 5 - 120 грн.)., загальна сума складає 3463 грн. 30
коп.

Щодо позовних вимог відносно грошової компенсації за
невикористану у 2007 році санаторно-курортну путівку у розмірі середньої
вартості путівки в Україні, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про статус та соціальний захисту громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, особам, віднесеним до 1
категорії, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги:
позачергове щорічне безоплатне надання санаторно-курортних путівок або
одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості
путівки в Україні. Порядок надання путівок та розмір їх середньої вартості
визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 17 постанови КМУ від 16.05.2000 року № 800
"Про затвердження Положення про організацію оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що у разі
самостійної організації санаторно-курортного лікування громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується компенсація середньої
вартості путівки у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

При цьому,
постанова, яка б визначала порядок та розмір компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку
для санаторно-курортного лікування на 2007 рік Кабінетом Міністрів не приймалася, а тому відповідачем не було сплачено вартість
компенсації за невикористану путівку правомірно.

До того ж, Законом України "Про статус та соціальний
захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не
передбачено застосування при визначенні розміру середньої вартості путівки
показників вартості путівки будь-якого самостійного спеціалізованого медичного
закладу. Тому посилання позивача на зазначені показники у позові є недоречними.
Обов'язок визначення розміру компенсації середньої вартості путівки відповідно
до Закону України "Про статус та соціальний захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" покладено на Кабінет
Міністрів України.

Відповідачу не надано право самостійно виплачувати
середній розмір вартості путівки на санаторно-курортне лікування лише згідно
вартості одного ліжко - дня, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені обставини справи але ухвалено постанову із
порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому судове рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 11, 21, 160,
184, 195, 196, пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4 частини 1 статті 202,
частиною 2 статті 205, статтями 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Ровеньківської міської ради Луганської області на постанову
Ровеньківського міського суду Луганської області від 10.06.2008 року у справі №
2-а-69/08 - задовольнити частково.

Постанову Ровеньківського міського суду Луганської
області від 10.06.2008 року у справі № 2-а-69/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради
Луганської області про визнання дій неправомірними, стягнення недоплаченої
грошової допомоги інваліду війни та на оздоровлення за 2005-2007 роки, грошової
компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку за 2007 рік -
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Ровеньківської міської ради Луганської області про визнання дій
неправомірними, стягнення недоплаченої грошової допомоги інваліду війни та на
оздоровлення за 2005-2007 роки, грошової компенсації за невикористану
санаторно-курортну путівку за 2007 рік - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської області
щодо виплати ОСОБА_1 недоотриманих сум грошової допомоги як інваліду війни 2
групи до 5 травня у розмірі визначеному ч. 5 ст. 13 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2007 рік та суми щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за 2005, 2007 роки.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Ровеньківської міської ради Луганської області за рахунок Державного
бюджету на користь ОСОБА_1 недоотримані щорічну грошову допомогу до 5 травня за
2007 рік у сумі 2920 грн. 48 коп. та щорічну допомогу на оздоровлення за
2005, 2007 роки у сумі 3463 грн. 30 коп., а всього: 6383 грн. 78 коп.

В решті
позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Ровеньківської міської ради Луганської області - відмовити за безпідставністю.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця після набрання законної сили.

Головуючий:
І.В.Геращенко

Судді: Т.Г.Арабей

О.А.Нікулін