Справа № 22а-3733/2008
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2008-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2008 року м.Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого - судді Шавеля Р.М.,

суддів Пліша М.А.
та Заверухи О.Б.,

при секретарі - Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. на постанову
Любешівського районного суду Волинської обл. від 22.10.2007р. у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1до Управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської обл. про визнання незаконною бездіяльності
пенсійного органу та зобов'язання провести перерахунок пенсії, -

в с т а н о в и л а:

14.09.2007р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом,
у якому просить визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі Волинської обл. та зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок його пенсії та забезпечити її виплату відповідно до ст.6
Закону України “Про соціальний захист дітей війни” та рішення Конституційного
Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. (справа № 1-29/2007), тобто із
врахуванням підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком, починаючи з 09.07.2007р. (а.с.2).

Постановою Любешівського районного суду Волинської обл. від 22.10.2007р.
заявлений позов задоволено; визнано незаконною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. у вигляді
невиплати пенсії ОСОБА_1 у розмірах, що передбачені ст.6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни”; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України
в Любешівському районі Волинської обл. підвищити позивачу пенсію на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст.6 Закону України
“Про соціальний захист дітей війни”, починаючи з 09.07.2007р., та здійснювати
подальшу виплату пенсії у розмірах, передбачених законом (а.с.29-30).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач Управління
Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл., який
покликаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, просить у поданій апеляційній скарзі постанову
суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні
позову відмовити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує відсутністю нормативного
регулювання порядку виконання вимог ст.6 Закону України “Про соціальний захист
дітей війни” щодо підвищення розміру пенсій дітей війни.

Просить врахувати, що встановлений ч.1 ст.28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” мінімальний розмір пенсії за
віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або
підвищень інших пенсій (а.с.33-35).

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4
ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що
подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що позивач
належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії
дітям війни, а тому він має право на встановлене ст.6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” підвищення до пенсії.

Оскільки Конституційний Суд України своїм рішенням № 1-29/2007 від
09.07.2007р. визнав неконституційними окремі положення Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”, зокрема п.12 ст.71 та ст.111, якими було
зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат, відмова Управління
Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської обл. у проведенні
перерахунку пенсії позивачу з врахуванням вимог ст.6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” є незаконною.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та є правильними.

Безспірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дитиною війни та відповідно до
ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, у редакції, що була
чинною на час виникнення спірних правовідносин та вирішення даного
публічно-правового спору судом (а.с.1, 4, 6), мав право на отримання підвищення
виплачуваної йому Управлінням Пенсійного фонду України в Любешівському районі
Волинської обл. пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. визнано такими, що
не відповідають Конституції України положення п.12 ст.71, ст.111 Закону України
“Про Державний бюджет на 2007 рік”, якими було зупинено на 2007 рік дію ст.6
Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність
позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконною відмови відповідача у
підвищенні розміру його пенсії, як дитини війни, та правомірність задоволення
таких вимог судом першої інстанції.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в особі управління в Любешівському районі
Волинської обл., відповідний обов'язок слід покласти на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення
пенсії позивача у передбаченому ст.6 Закону України “Про соціальний захист
дітей війни” розмірі колегія суддів не вбачає.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених
Законом України “Про соціальний захист дітей війни” доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів,
яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “Кечко проти України”).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає
і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254
КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любешівському
районі Волинської обл. на постанову Любешівського районного суду Волинської
обл. від 20.09.2007р. залишити без задоволення, а згадану постанову суду - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного
місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Шавель
Р.М.

Судді: Пліш
М.А.

Заверуха О.Б.