Справа № 2-а-4188/2008
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2008-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22
травня 2008 р. Справа
№ 2-а-4188/08

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

Головуючого
судді Сапальова Тетяна Валентинівна,

При секретарі
судового засідання: Балан Марині
Анатоліївні

За участю представників сторін:

позивача :
ОСОБА_1

відповідача
: Галуші П.В.

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду України у м.
Хмільнику Вінницької області

про:
зобов'язання відповідача зарахувати час перебування на військовій службі до
стажу роботи за спеціальністю при призначенні пенсії за вислугу років

ВСТАНОВИВ
:

ОСОБА_1
звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з вищезазначеними
позовними вимогами.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що згідно із записами трудової книжки загальний стаж
роботи позивача становить 25 років. В грудні
2007 р. він звернувся до управління Пенсійного фонду України у м.
Хмільнику за призначенням пенсії за вислугу років. Однак, позивачу було відмовлено
в призначені пенсії, оскільки до вислуги років не зараховується час перебування
на військовій службі. Позивач не погоджується із такими діями відповідача,
оскільки п. 1 ст. 8 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що час перебування
громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу,
стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За таких обставин позивач звернувся до суду та просить зарахувати час
проходження військової служби до стажу за вислугу років.

В судовому засіданні представник позивача
позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись
на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник
відповідача позов не визнав, посилаючись на долучені до справи письмові
заперечення. Зокрема, пояснив, що відповідач не може погодитися з трактуванням
позивачем ст. 8 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей”, оскільки зазначена стаття не містить
вказівки про зарахування часу перебування на військовій службі до стажу, який
да право на призначення пенсії пільгових умов.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом у
справі встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1його загальний стаж
роботи становить 25 років. З них -період з 28.03.1982 року по 10.05.1984 року
позивач проходив військову службу в
армії, в тому числі проходив службу на посаді фельдшера у військово-польовому
шпиталі ПП 86608 під час бойових дій на території Афганістану в період з червня
1982 р. по травень 1984 року( а.с. 8).

Також судом
встановлено, що позивач звертався до територіальних органів Пенсійного фонду
України для призначення йому пенсії за вислугу років, однак йому було
відмовлено.

Так, згідно з
відповіддю начальника управління
Пенсійного фонду України у м. Хмільнику Собчука Б.Д. за № П-29 від 21.12.2007
року ОСОБА_1 було повідомлено, що йому не може бути призначена пенсія за
вислугу років через відсутність необхідного стажу, оскільки до спеціального
стажу роботи при призначенні пенсії за вислугу років час проходження військової
служби не зараховується( а.с. 4).

Не
погоджуючись з відмовою щодо призначення пенсії позивач 04.03.2008 року звернувся до Вінницького окружного
адміністративного суду.

У своїх
запереченнях та поясненнях, наданих суду представником, відповідач -управління
Пенсійного фонду України у м. Хмільнику посилається на положення ст.13 та 14
Закону України "Про пенсійне забезпечення, відповідно до яких дійсна
військова служба має зараховуватись до загального стажу роботи, а період такої
служби не може зараховуватись до стажу при призначенні пенсії за вислугу років
відповідно до ст. 55 вищезазначеного Закону.

Суд не може
погодитися з цими доводами, оскільки вони суперечать чинному пенсійному
законодавству. В даному випадку йдеться про окремий вид трудової пенсії -пенсію
за вислугу років, передбачений ст. 2
Закону України “Про пенсійне забезпечення”, право на яку виникає у особи
за умови наявності визначеного Законом стажу роботи за спеціальністю.

Визначаючись
щодо заявлених позовних вимог суд виходить з того, що види пенсії встановлені
чинним пенсійним законодавством України.

Відповідно до
п. 15 розділу XV “прикінцеві положення”Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”положення Закону України “Про пенсійне
забезпечення” застосовуються в частині визначення права на пенсію за

віком на
пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до
ст. 2 Закону України “Про пенсійне
забезпечення” за цим Законом призначаються трудові пенсії за віком; трудові
пенсії по інвалідності; трудові пенсії в разі втрати годувальника; трудові
пенсії за вислугу років.

Підстави
пенсійного забезпечення за вислугу років передбачені у ст. 51 Закону України “Про пенсійне забезпечення”,
згідно з якою пенсії за вислугу
років встановлюються окремим
категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до
втрати професійної працездатності або придатності до настання
віку, що дає право на пенсію за
віком.

Згідно зі ст.
52 цього Закону право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони
здоров'я, а також
соціального забезпечення,
які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і
спеціальних службах
безпосередньо зайняті
обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е"
статті 55.

П. „е” ст. 55
вказаного Закону передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони
здоров'я та соціального забезпечення при наявності
спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у
порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою
Кабінету Міністрів України № 909 від 4.11.1993 р. затверджено Перелік закладів
і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. 4 Положення “Про порядок
підтвердження трудового стажу”, затвердженого постановою Держкомітету СРСР по
праці та соціальних питаннях від 12.09.1990 року № 369/16-52, основним
документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно з п.п. 1.1. Інструкції “Про порядок
ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях”,
затвердженої постановою Держкомпраці СРСР
по праці і
соціальних питаннях від
20.06.1974 р. №
162. із змінами
та доповненнями, трудова книжка є основним документом про трудову
діяльність.

Судом
досліджено трудову книжку позивача та встановлено, що ОСОБА_1 15.03.1982 року
був прийнятий на посаду медичної сестри травматологічного відділу в Хмільницьку
району лікарню, 18.03.1982 року звільнений у зв'язку з призовом до лав
Радянської Армії, до роботи приступив 06.08.1984 року на посаду фельдшера -дспетчера
відділу швидкої допомоги в Хмільницьку
району лікарню. У 1985 році був
переведений на посаду фельдшера швидкої допомоги, а з 17.01.1997 року у
зв'язку зі створенням станції швидкої допомоги він працював на посаді фельдшера
виїздної станції швидкої допомоги.

Згідно з
розділом 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, право на
пенсію за вислугу років дає робота на посадах лікарів та
середнього медичного персоналу
(незалежно від найменування посад), провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), які
працюють у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого
типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічні закладах, закладах
швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові,
закладах охорони материнства і дитинства,
санаторно-курортних закладах,
санітарно-епідеміологічних закла- дах,
діагностичних центрах, аптеках, аптечних кіосках,
аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях, медико-соціальних експертних
комісій, бюро судово-медичної експертизи .

Види трудової діяльності, що зараховуються до
стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, встановлені у ст. 56 Закону
України “Про пенсійне забезпечення”.

Відповідно до
п. „в” ч. 3 ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення”до стажу роботи,
що надає право на отримання трудової пенсії, зараховується військова служба та
перебування в партизанських загонах і
з'єднаннях, служба в
органах державної безпеки
та органах внутрішніх справ, незалежно від місця
проходження служби.

Поняття
військової служби визначається Законом України “Про військовий обов'язок та
військову службу”.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного
Закону, військова служба є державною
службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї
за станом здоров'я і
віком громадян України,
пов'язаній із захистом Вітчизни. Час
проходження військової служби
зараховується громадянам
України до їх страхового
стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до
стажу державної служби.

Крім того, у
ч. 4 ст. 2 Закону України “Про військовий обов'язок та військову
службу”встановлені види військової служби, до якої, зокрема, відноситься
строкова військова служба.

У ст. 8
Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей”визначено основні права військовослужбовців, пов'язані з проходженням
служби. Відповідно до ч. 2 цієї статті час перебування громадян України на
військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за
спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку
про те, що період проходження військової служби з з 28.03.1982 року по
10.05.1984 року підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи за спеціальністю,
який дає йому право на отримання пенсії за вислугу років.

Згідно з ч.1
цієї статті Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні
ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2
ст.162 Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти
постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні
дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи
наведене, з метою захисту прав позивача від порушень з боку суб'єкта владних
повноважень, суд прийшов до висновку про необхідність захисту цих прав шляхом
зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме зарахувати час перебування
позивача на військовій службу до стажу роботи за спеціальністю при призначенні
пенсії за вислугу років.

Питання
розподілу судових витрат вирішується відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255,
257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ
:

позов ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України у м. Хмільнику Вінницької області про
зобов'язання зарахувати час перебування на військовій службі до стажу роботи за
спеціальністю при призначенні пенсії за вислугу років задовольнити.

Зобов'язати
управління Пенсійного фонду України у м. Хмільнику Вінницької області
зарахувати час перебування позивача на військовій службі до стажу його роботи
за спеціальністю при призначенні пенсії за вислугу років.

Відшкодування
судових витрат віднести на рахунок Державного бюджету України.

Постанова суду першої інстанції може бути
оскарженою.

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня
її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
сили після закінчення цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 27.05.2008 року.

Суддя Сапальова
Тетяна Валентинівна