Справа № 2а-1999/08/8
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
вул. Київська, 150, м. Сімферополь, Автономна Республіка
ПОСТАНОВА

Іменем України

07.10.08

Справа №2а-1999/08/8

(15:25 год.) м. Сімферополь

Окружнийадміністративний суд Автономної Республіки Крим
у складі головуючого судді
Кушнової А.О. , при секретарі
Габрись П.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом
ОСОБА_1

до Управління
праці та соціального захисту населення при Кіровській РДА

про стягнення з відповідача разової грошової допомоги,
як інваліду війни 2 групи до дня Перемоги за 2007 р. - 2888 грн., за 2008 р. -
3448 грн., а всього 6336 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 НОМЕР_1 Кіровським РВ ГУ МВС
України в АРК відІНФОРМАЦІЯ_1

від відповідача: не з'явився

Суть спору: до Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим звернувся з позовом ОСОБА_1 з позовними вимогами
до Управління праці та соціального
захисту населення при Кіровській РДА
про стягнення з відповідача разової грошової допомоги, як інваліду війни
2 групи до дня Перемоги за 2007 р. - 2888 грн., за 2008 р. - 3448 грн., а
всього 6336 грн.

У судове засідання 07.10.08 р. з'явився позивач,
наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, просив визнати дії
відповідача противоправними, так як
він має право на отримання щорічної разової допомоги за 2007-2008 роки у розмірі
8 мінімальних пенсій за віком як інвалід війни 2 групи. Отримав від відповідача
лише: у 2007 році 360 грн. замість 3248 грн. недоплата склала 2888 грн., у 2008
р. 400 грн. замість 3848 грн. недоплата 3448 грн., потім звертався до відповідача з проханням
виплатити решту допомоги, але йому було відмовлено, що стало причиною звернення
до суду з позовом.

Відповідач не забезпечив явку свого представника у
судове засідання, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений
належним чином - рекомендованою кореспонденцією з рекомендованим повідомленням
про вручення. Заяви від відповідача про розгляд справи за його відсутності до
суду не надходило. Заперечення на позов від відповідача також до суду не надходило.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали
справи та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено
інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України
компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1
статті 3 КАС України дано
визначення суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Відповідно до Додатку 3 до Постанови Кабінету Міністрів
України "Про структуру місцевих державних адміністрацій" управління праці та соціального захисту
населення відносяться до структурних підрозділів районних державних
адміністрації, які згідно з частиною 2 статті 1 Закону України “Про місцеві
державні адміністрації” від 09.04.1999 року № 586-XIV є місцевими органами
виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Таким чином, Управління у відносинах з фізичними та
юридичними особами, під час реалізації своїх завдань та функцій, встановлених
законодавством України, є органом виконавчої влади та суб'єктом владних
повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень,
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Тому вирішуючи справу стосовно позовних вимог позивача
щодо стягнення з відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, суми
недоплаченої разової грошової допомоги, суд зобов'язаний встановити чи діяв
відповідач на підставі закону, чи є його дії
безсторонніми та добросовісними.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року №
3551-ХІІ щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова
допомога у таких розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за
віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім
мінімальних пенсій за віком. Зазначена норма закону введена в дію Законом
України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 року № 367-XIV.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2народження, є
інвалідом війни 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни -інвалідів війни, що підтверджується відповідним
посвідченням серії НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).

Таким чином, ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, яким
відповідно до частини 5 статті 13 Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно
до 5 травня виплачується разова грошова допомога в розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком, як інваліду війни 2 групи.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від
09.07.2003, № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Згідно з частиною статтею 62 Закону України від
19.12.2006 № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність на 2007 рік затверджений у наступному розмірі з 1 січня - 380
грн., з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн., а статтею 58 Закону України
"Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність в розрахунку на місяць на 2008 р.: з 1 січня - 470 грн., з 1
квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Судом встановлено, що разова грошова допомога відповідно
до ч. 5 ст. 13 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту розраховується на
підставі мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначений ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Також відповідно з ч. 3 ст.28 вказаного Закону мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Але суд
враховує, що згідно з частиною 4 статті
8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної
справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого,
зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд вважає, що правовідносини, що виникають в процесі
реалізації права на отримання щорічної грошової допомоги інвалідам війни
основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє
державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає
механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та
інших актах. Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v.
Home Office (Case 41/74 van Duym v. Home
Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні
мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі
зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної
прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -
відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на
власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо
держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це надання щорічної грошової допомоги
інвалідам та учасникам війни, держава чи
орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від
такої політики чи поведінки, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом
публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, разова грошова допомога ОСОБА_1, як
інваліду війни 2 групи у 2007 р. повинна складати (406 грн. х 8 мін. пенсій за віком) 3248
грн., у 2008 р. (481 х 8 мін. пенсій за віком) 3848 грн. Відповідно до довідки
наданої відповідачем (а.с.10), позивачу у ці періоди сплачено 360 грн. та 400
грн. допомоги, сума недоплати склала
(3248 грн. -360 грн. та 3848 -400 грн.) 2888 грн. та 3448 грн., які і
підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому нормативному акту суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Крім того, згідно з абзацом 1 п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 “Про незалежність судової
влади звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції
України не підлягають застосуванню
судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні
права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст
та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Фізичним та юридичним особам для захисту порушених прав
відповідно до частини 3 статті 8 КАС України
гарантується звернення до адміністративного суду для захисту прав і
свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції.

Статтею 1 Конституції України Україна проголошено
демократичною, соціальною, правовою державою. Статтею 2 Конституції України
визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи
та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави, а їх
утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави. Відповідно до статті
21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Статтею 22 Конституції України встановлено, що зміст та обсяг прав і свобод
людини при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може
бути звужений.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими
законами Украйни встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що
є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права,
а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті
68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають
додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими
особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб
ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що
закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12
Європейської соціальної хартії (переглянутої),
вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені
України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від
14 вересня 2006 року № 137-V, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати
функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень,
докладати зусиль для її поступового посилення.

Відповідно до частин 2,3 статті 22 Конституції України
конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись від прийняття
будь-яких актів, які призводили до скасування чи звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Частиною 3 статті 2 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що нормативні акти органів
державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і
свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати
місце лише у випадках, передбачених Конституцією України, в умовах воєнного або
надзвичайного стану на певний строк.

На підставі статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їх.

Таким чином, будь-які закони, які регулюють правовідносини стосовно прав та свобод
громадян, у тому числі Закони України про Державні бюджети на 2007 та 2008 р.р.
мають відповідати вимогам Конституції та Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”.

Крім того, встановлений частиною 2 статті 95 Конституції
України, частиною 2 статті 38 Бюджетного кодексу України перелік відносин, які
регулюються Законом України про Державний бюджет є вичерпним, а тому цей закон
не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і
гарантій, передбачених іншими законами України, у тому числі Законом України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, та не може
будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання
суспільних відносин.

Отже, встановлення зазначеними Законами України розміру
виплат щорічної разової грошової
допомоги інвалідам війни в меншому розмірі, ніж передбачено статтею 13
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”,
обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених зазначеним Законом.
Залишивши незмінним зміст права на отримання щорічної разової грошової допомоги
пунктом 13 статті 71, статтею 29 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", п.2 статті 20 "Про Державний бюджет України на 2008
рік" звужено обсяг цього права і водночас фактично скасовано конституційну
гарантію забезпечення належних умов існування ветеранів війни.

Враховуючи викладене Рішенням Конституційного суду
України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 “У справі за конституційним поданням 46
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29,36 частини 2 статті 56, частини 2 статті
62, частини 1 статті 66, пунктів 7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46 статті
71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України “Про Державний бюджет України на
2007 рік” (справа про соціальні гарантії громадян) визнани такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними) стаття 29 та пункт 13
статті 71 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік”.

Також зміни, внесені пп. б) п. 2 ст. 20 розділу II
Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін
до деяких законодавчих актів України" визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного
Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008. Згідно з п. 5.4. Рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 Конституція України
не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів,
таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про
Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи
скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у
законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і
громадянина.

Суд приймає до уваги, що зазначені рішення
Конституційного Суду України у цих справах мають преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Таким чином, при визначені розміру разової грошової допомоги інвалідам війни у 2007 та 2008
роках необхідно керуватися статтею 13
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а
не положеннями Законів України про Державні бюджети України на 2007 та 2008
роки, які визнані неконституційними.

Суд враховує, що рішення, дії суб'єкта владних
повноважень не можуть бути упередженими,
тобто здійснюватися дискримінаційно через власний, у тому числі фінансовий,
корпоративний інтерес. Приймаючи рішення
по справі або вчинюючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на
сторону будь-якої з осіб та не може проявляти себе заінтересованою стороною у
справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не
випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

Суд також враховує, що суб'єкт владних повноважень
зобов'язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних
повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів.

На підставі викладеного, суд вважає, що бездіяльність
відповідача щодо відмови в виплаті щорічної грошової допомоги ОСОБА_1 у
2007-2008 роках у розмірах, визначених Законом України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ не може
бути визнана такою, що вчинена на підставі, у межах повноважень, безсторонньо
(неупереджено) та добросовісно, тому позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати
судового збору при зверненні до суду, судовий збір поверненню не підлягає.

У судовому засіданні 07.10.08 р. проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Постанова складена у повному обсязі 13.10.2008 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163, 167
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління праці і соціального захисту
населення Кіровської районної державної адміністрації АР Крим (АР Крим, смт.
Кіровське, вул. Р.Люксембург, 26-а) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) недоплачену
щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як інваліду війни за 2007-2008
роки в сумі 6336 грн.

3. За заявою позивача після набрання постановою суду
законної сили видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня
складення у повному обсязі у разі неподання заяви про апеляційне оскарження
(апеляційної скарги).

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження
апеляційна скарга не подана, постанова набирає законної сили через 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Протягом 10 днів з дня складення постанови у повному
обсязі через Окружний адміністративний суд Автономної Республіки Крим до
Севастопольського апеляційного адміністративного суду може бути подана заява
про апеляційне оскарження, після подачі якої протягом 20 днів може бути подана
апеляційна скарга.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження (10 днів).

Суддя Окружного

адміністративного суду

Автономної Республіки Крим Кушнова А.О.