Справа № К-11962/06
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2008-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2008 р. м.
Київ

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів
Нечитайла О.М.

Рибченка А.О.

Сергейчука О.А.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Краснодонської об'єднаної державної податкової інспекції Луганської області

на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 16.08.2005 р.

у справі № 9/6 пд

за позовом Краснодонської об'єднаної державної податкової інспекції

до 1. Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1;

2. Малого приватного підприємства «Донбаспромтрейд»

про визнання угоди недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Луганської
області від 05.07.2005 р., залишеним без змін постановою Луганського
апеляційного господарського суду від 16.08.2005 р., у задоволенні позову
відмовлено.

Краснодонська ОДПІ подала касаційну скаргу, якою просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про визнання
договору недійсним у відповідності до вимог ст. 49 ЦК України, як такого, що
укладений з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, із
застосуванням наслідків: стягнути з СПД-фізичної особи ОСОБА_1 на користь
держави вартість отриманого ним по договору від 01.03.2003 р. № 12 у загальній
сумі 680755,72 грн.; стягнути з МЧП «Донбаспромтрейд» на користь СПД-фізичної
особи ОСОБА_1 суму грошових коштів, отриманих від суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на виконання договору від 01.03.2003 р. №
12 у розмірі 680755,72 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної
скарги, матеріали справи, судові рішення судів попередніх інстанцій,
перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання договору МПП
«Донбаспромтрейд» поставило СПД ОСОБА_1 товар (морепродукти) на загальну суму
680755,72 грн., у тому числі ПДВ 113459,28 грн., що підтверджується
відповідними податковими накладними, а СПД Григор'єв А.І., в свою чергу,
розрахувався з МПП «Донбаспромтрейд» грошовими коштами у сумі 680705,72 грн.,
що підтверджується відповідними квитанціями прибуткових касових ордерів.

Згідно листа ДПІ у Жовтневому районі м. Луганську від 25.06.2004р. МПП
«Донбаспромтрейд» податкову звітність не надавало до податкового органу з
моменту реєстрації, тобто з 10.12.02 р., не включило до складу податкових
зобов'язань податки з продажу товарів та не сплатило ці податкові зобов'язання
до бюджету.

МПП «Донбаспромтрейд» зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності
відділом ліцензування, державної реєстрації та міського реєстру Луганської
міської ради 27.11.2002 р. за № 25370169Ю0032844, взято на податковий облік в
ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська, отримало свідоцтво платника податку на
додану вартість № 17154455 від 20.12.2002 р.

На момент укладання і виконання спірної угоди МПП «Донбаспромтрейд» мало
статус юридичної особи, було зареєстровано як платник податку податковим
органом, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість скасовано
не було.

Виходячи з того, що сторонами спірна угода укладена відповідно до вимог
законодавства щодо наявності всіх істотних умов, в первинних документах
зазначена повна вартість товару та сума податку на додану вартість, договір
виконаний у повному обсязі, тобто на момент укладення угоди умислу на її
укладення з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства не було,
а факти порушення норм податкового законодавства тягнуть інші правові наслідки,
відповідач був зареєстрований у встановленому законом порядку, в тому числі як
платник податку на додану вартість, не був виключений з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій України, суди дійшли правильного висновку
щодо відсутності факту наявності умислу у будь-якого з відповідачів на
укладення угоди з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства,
саме під час її укладення.

Отже, за наведених обставин, відсутні підстави для висновку про укладення
спірної угоди з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства,
оскільки не доведено, що під час укладання угоди метою її укладення було
настання протиправних наслідків.

Суд першої інстанції правильно відмовив у позові про визнання угоди
недійсної як такої, що укладена з метою суперечною інтересам держави і
суспільства, та правильно не застосував санкції, встановлені за виконання угод,
укладених з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Однак, суд касаційної інстанції вважає, що у судів також не було підстав
для задоволення позову про визнання угоди недійсною, заявленого у травні 2005
року на підставі ст. 49 ЦК УРСР.

З 01.01.2004 р. набрав чинності Цивільний кодекс України (далі у тексті ЦК
України). Згідно із п.1 та п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,
Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 р. втратив чинність.

За змістом ч. 2 ст. 5 ЦК України кодекс має зворотну дію у часі у випадках,
коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є
таким, що порушує публічний порядок, а отже - є нікчемним. Як зазначено у ч.2
ст. 215 цього Кодексу визнання судом такого правочину недійсним не вимагається.

Отже, висновок суду стосовно нікчемності правочину має бути викладений у
мотивувальній, а не у резолютивній частині судового рішення.

Чинний ЦК України не містить таких публічно-правових наслідків укладення
недійсної угоди, які були встановлені ст.49 ЦК УРСР. Цим кодексом скасована
відповідальність у вигляді публічно-правової санкції - стягнення в доход
держави, одержаного однією чи обома сторонами за угодою, за укладення угоди з
метою, суперечною інтересам держави та суспільства.

Таким чином, публічно-правові санкції, які були встановлені законом, чинним
на момент укладення угод, але відсутні в ЦК України на момент прийняття рішення
про притягнення до відповідальності, не можуть бути застосовані.

Господарський кодекс України, який набрав чинності з 01.01.2004 р., містить
норми, які за предметом регулювання та встановленими санкціями відповідають
положенням статті 49 Цивільного кодексу УРСР.

Однак, відповідно до пункту 5 розділу ІХ «Прикінцеві положення»
Господарського кодексу України положення останнього щодо відповідальності за
порушення правил здійснення господарської діяльності застосовуються у разі,
якщо такі порушення були вчинені після набрання чинності цими положеннями. Положення Господарського кодексу України щодо
відповідальності за порушення, зазначені в абзаці 1 того ж пункту, вчинені до
набрання чинності відповідними положеннями названого Кодексу стосовно
відповідальності учасників господарських відносин, застосовуються у разі, якщо
вони пом'якшують відповідальність за вказане порушення.

Оскільки обставини у справі встановлені повно та правильно, а неврахування
судами попередніх інстанцій наведеної судом касаційної інстанції правової
позиції не призвело до неправильного вирішення справи по суті, суд касаційної
інстанції вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а
судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Краснодонської об'єднаної державної податкової інспекції
Луганської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду
Луганської області від 05.07.2005 р. та постанову Луганського апеляційного
господарського суду від 16.08.2005 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття обставин, які
можуть бути підставою для провадження за винятковими обставинами.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

судді О.М. Нечитайло

А.О. Рибченко

О.А. Сергейчук

М.О.
Федоров