Справа № 22-а-641/2007
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2007-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-641 /2007р.
першої інстанції суддя - Фаєр Ю.Г. Категорія:
Доповідач суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
вересня 2007 року м. Одеса

колегія суддів
Одеського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого -Стас Л.В. суддів -
Яковлева
Ю.В., Димерлій О.О.
при секретарі - Вихренко К.П.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача
-ОСОБА_1на постанову господарського суду Одеської області від 19 березня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_2до Роздільнянської міжрайонної державної
податкової інспекції Одеської області про скасування рішення № 3/0
від 23.10. 2006 року про застосування штрафних санкцій

ВСТАНОВИЛА:

Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до Роздільнянської
міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області про скасування
рішення Роздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції про
застосування штрафних (фінансових) санкцій від 23.10.2006р. №3/0 на
суму 6585, 5грн., посилаючись на
відсутність порушення вимог п.п.1, 13
ст. З Закону України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а також на незаконність рішення податкової
служби, прийнятого внаслідок
перевірки, проведеної із порушенням
вимог чинного законодавства.

Відповідач
- Роздільнянська міжрайонна державна податкова інспекція Одеської області позов
не визнала, посилаючись на правомірність
винесеного рішення.

Постановою
господарського суду Одеської області від 19 березня 2007 року в задоволені
позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі, представник
позивача, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального права,
просить постанову суду від 19.03. 2007 року, скасувати,
прийняти нову постанову про задоволення позову.

Колегія
суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість
постанови суду першої інстанції,
вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено, що
14.10.2006р. працівниками ДПА в Одеській області (наказ ДПА в Одеській області
„Про закріплення фахівців підрозділу оперативного контролю" №494 від
16.10.2006р.) згідно плану - графіку проведення перевірок відділом оперативного

контролю управління контрольно-перевірочної роботи ДПА в Одеській
області на жовтень 2006р., на підставі
направлень на перевірку від 05.10.2006р. № 1022/23-6017, №1023/23-6017 проведено позапланову виїзну
перевірку щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності в
магазині позивача „Продукти", що
знаходиться за адресою: с.
Новоукраїнка, вул. Леніна,
б/н, за результатами якої
складено акт перевірки №0000804.

Перевіркою
встановлено не проведення розрахункової
операції через РРО на суму 2, 5грн. в порушення вимог п.1 ст. З
Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" та незабезпечення відповідності суми готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів,
зазначеній в денному звіті РРО на суму 1317, 1грн. в порушення п.13 ст. З
названого закону.

На
підставі акту перевірки Роздільнянською
міжрайонною державною податковою інспекцією прийнято рішення від
23.10.2006р. №3/0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на
суму 6585, 5грн.

З акту
перевірки вбачається незабезпечення позивачем відповідності суми готівкових
коштів у розмірі 1317, 1грн. на місці проведення розрахунків у розмірі 1353,
85грн. сумі коштів, зазначеній в денному
звіті РРО на суму 36, 75грн. що в день проведення перевірки податківцями, позивач згідно прибуткового касового ордеру
№4 від 14.10.2004р. (в якому, як
зазначає його представник, помилково
визначений 2004р. замість 2006р.)

Суд
першої інстанції, відмовляючи в
задоволені позову, виходив з того, що згідно статті 11-1 Закону України „Про
державну податкову службу в Україні",
контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку
проведення розрахунків за товари, інших
вимог цього Закону, здійснюють органи
державної податкової служби України шляхом проведення позапланових перевірок в
межах повноважень податкових, визначених
Законами України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", за рішенням керівника
податкового органу, яке оформляється
наказом (ч.8 ст. 1Г1
Закону України „Про державну податкову службу в Україні").

Відповідно
до ст.
11-2 Закону України „Про державну податкову службу в Україні", посадові особи органу державної податкової
служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної
перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами
України, та за умови надання платнику
податків під розписку: направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової
служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави,
дата початку та дата закінчення перевірки, посади,
звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на
перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної
податкової служби, скріпленого печаткою
органу державної податкової служби; копії наказу керівника податкового органу
про проведення позапланової виїзної перевірки,
в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної
перевірки, дата її початку та дата закінчення.

З
наданих суду направлень вбачається оформлення їх у відповідності до вимог
зазначеної норми ст. 11-2.

На
підставі чого суд першої інстанції зробив висновок про правомірність
застосування відповідачем до позивача фінансової санкція на підставі п.1 ст. 17,
ст. 22 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" від 06.07.1995р. на суму 6585, 5грн.

Однак з
таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вважає, що рішення суб'єкта владних повноважень не
може вважатися правомірним, якщо воно
прийнято з порушенням порядку,
встановленого законодавством.

Стаття
11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачає, що позапланова виїзна перевірка може
здійснюватися як на підставі рішення суду,
так і на підставі

наказу
керівника податкового органу.

Отже
вказана норма припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків
контролюючих органів.

Відповідно
до п.п.4.4.1 п.4.1 ст. 4 Закону України
від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та
державними цільовими фондами» у разі коли норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або коли норми різних
законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне)
трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих
органів, внаслідок чого є можливість
прийняття рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника
податків.

Пунктом
1 ч.1 ст. П Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» від 24.12.1993 року (з наступними змінами та
доповненнями) передбачено, що органи
державної податкової служби у випадках, в межах своєї компетенції та у порядку, встановлених законами України мають право
здійснювати документальні невиїзні перевірки,
а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів),
додержання валютного законодавства юридичними особами..., а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької
діяльності чи не мають такого статусу,
на яких згідно із Законами України покладено обов'язок утримувати та/
або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його
установ.

Позаплановою
виїзною перевіркою вважається перевірка,
яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і
проводиться за наявності обставин,
передбачених ч.6 ст. 11-1 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні».

Також
позаплановими перевірками вважаються перевірки в межах повноважень податкових
органів, визначених законами України
«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» а в інших випадках - за рішенням суду (ч.7 вказаного
Закону).

Частиною
8 статті 11-1 того ж Закону України визначено,
що «позапланова виїзна перевірка може здійснюватися лише на підставі
рішення суду. Орган державної податкової служби, який ініціює проведення позапланової виїзної
перевірки, подає до суду письмове
обґрунтування підстав такої перевірки та дати її початку і закінчення, склад осіб,
які будуть проводити таку перевірку,
документи, які відповідно до
частини шостої цієї статті свідчать про виникнення підстав для проведення такої
перевірки, інформацію про вид та
кількість перевірок, проведених органами
державної податкової служби щодо суб'єкта господарської діяльності та наслідки
таких перевірок за попередні три роки, а
також на вимогу суду - інші відомості. У розгляді питання про надання дозволу
на проведення позапланової виїзної перевірки мають право брати участь
представника суб'єкта господарської діяльності. Повідомлення про місце, дату та час розгляду питання про надання
дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки направляється не пізніше
ніж за три робочі дні до дати такого розгляду».

В той же
час, у цій частині статті 11-1 цього ж
Закону України окремим абзацем
вказано, що «позапланова виїзна
перевірка здійснюється на підставі обставин,
викладених у цій статті, за
рішенням керівника податкового органу,
яке оформляється наказом».

Колегія
суддів не вбачає колізії (протиріччя) у вказаних положеннях частини 8 ст. 11-1 Закону України «Про державну
податкову службу в України» оскільки вважає,
що позапланова виїзна перевірка може здійснюватись на підставах обставин
зазначених у ч.6 ст. 11-1 Закону, за рішенням керівника податкового
органу, яке оформляється наказом, але лише на підставі рішення суду.

Згідно ст. 19
Конституції України, правовий порядок в
Україні здійснюється на засадах,
відповідно до яких, ніхто не може
бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти

лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною
1 ст. 2 КАС України передбачено, що «завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень».

Згідно
ч.2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень,
крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового
провадження.

Виходячи
з положень зазначених вище законів та Кодексу та в контексті Конституції
України можна зробити висновок, що
однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є
розширення сфери судового захисту. У тому числі судового контролю за
правомірністю і обґрунтованістю рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Окрім
цього, на думку колегії суддів, держава може змінювати підстави та порядок
проведення відповідних документальних перевірок фінансово-господарської
діяльності юридичних та фізичних осіб,
шляхом внесення відповідних змін у національне законодавство.
Однак, якщо чинне законодавство
передбачає здійснення позапланової виїзної перевірки лише на підставі рішення
суду, то суб'єкт владних повноважень не
може свідомо порушувати встановлений законом порядок її здійснення.

А
оскільки позапланова виїзна перевірка позивача була проведена з порушенням
закону, то згідно ч.3 ст. 70 КАС України, всі докази одержані в результаті проведеної
перевірки, судом при вирішенні справи не
беруться до уваги.

Відтак, посилання апелянта на невірне тлумачення
судом 1-ї інстанції положень ст. 11-1
Закону України «Про державну податкову службу в Україні» є обгрунтованим.

Відповідно
до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову.

Як вже
було сказано вище, колегія судців не
погоджується з висновком суду про неправомірність проведення перевірки без
наявності рішення суду і відповідно повідомлення-рішення, прийнятого за наслідком такої перевірки.

З огляду
на вищеозначене, колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи, але
порушив норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи,
у зв'язку з чим вказана

постанова
суду підлягає скасуванню.

Керуючись
ч.1 ст.
195, п.3 ч. 1 ст.
198, п.4 ч.1 ст. 202
та ч. 2 ст. 205 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу представника позивача -ОСОБА_1-задовольнити.

Постанову
господарського суду Одеської області від 19 березня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_2до Роздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції
Одеської області про скасування рішення № 3/0 від 23.10. 2006 року
про застосування штрафних санкцій-скасувати.

Прийняти
нову постанову.

Позов ОСОБА_2до
Роздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області про
скасування рішення № 3/0 від 23.10.2006 року про застосування
штрафних санкцій-задовольнити.

Скасувати
рішення Роздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської
області № 3/0 від 23.10.2006 року про застосування штрафних санкцій.

Постанова
апеляційного суду набирає чинності негайно,
однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня її оголошення.