Справа № 22а-1875/2008
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2008-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2008 року м. Львів справа № 22а-1875/08

Колегія суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду у складі:

доповідача у справі судді Любашевського В.П.

суддів Нос
С.П.

Довгополова
О.М.

При секретарі судового
засідання Каблаку Т.П.

осіб, які беруть
участь у справі:

від позивача - ОСОБА_1 - позивач;

від відповідача - не прибув;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за апеляційною
скаргою гр. ОСОБА_1, Підгороднянської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської області

на постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2007 року у справі №
2-а-288/07

за позовом ОСОБА_1

до
Підгороднянської сільської ради Тернопільського району

про
стягнення належних при звільненні коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И
Л А:

Постановою
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2007
року у справі № 2-а-288/07 (суддя Берегуляк Ф.Г.) адміністративний позов
ОСОБА_1 до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району про стягнення
належних при звільненні коштів та моральної шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути з Підгороднянської сільської ради Тернопільського району
в користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за період з 30.05.2006 року
по 30.11.2006 року на час працевлаштування в сумі 8309 грн. 78 коп. з
урахуванням утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. В
решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Постанова суду
першої інстанції з посиланням на Закон України «Про статус депутатів місцевих
рад», мотивована тим, що з моменту звільнення з посади сільського голови, а
саме з 30.05.2006 року по 30.11.2006 року середня зарплата повинна була
виплачуватися позивачу ОСОБА_1 з місцевого бюджету Підгороднянської сільської
ради Тернопільського району. Відповідно до додатку №54 до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов
оплати працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів
та інших органів», посадовий оклад сільського голови становить - 100

______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. суддя Берегуляк Ф.Г.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, справа №
2-а-288/08
ряд.ст.зв. № 48

Доповідач у 2-й інст. суддя Любашевський В.П.

грн.; доплата за ранг - 100 грн.;
четверта категорія 8 ранг (ст.ст. 15, 15 Закону України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» запис в трудовій книжці від 18.04.2005 року);
надбавок за вислугу років - 275 грн. (25 % до посадового окладу, 15 років
державної служби з урахуванням надбавки за ранг, що передбачено постановою
Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 року № 1049 «Про надбавки за вислугу
років для працівників органів виконавчої влади»). Таким чином, середня
заробітна плата позивача становить 1375 грн. Отже, заборгованість виникла з
30.05.2006 року по 30.11.2006 року і підлягає стягненню в загальній сумі 8309,78
грн. Постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2006 року №268 «Про
упорядкування структури та умов оплати працівників апарату органів виконавчої
влади, органів прокуратури, судів та інших органів» носить рекомендаційний
характер в частині виплати допомоги на оздоровлення і допомоги на вирішення
соціально-побутових питань, інших виплат лише в межах коштів, передбачених на
утримання відповідних органів державної влади. Виплата допомоги на оздоровлення
дозволяється лише в межах затвердженого фонду оплати праці. В бюджеті сільської
ради на 2006 рік передбачена виплата однієї допомоги на оздоровлення.
Безпідставними є вимога позивача щодо виплати за січень-березень 2006 року сум
індексації у зв'язку з інфляцією, оскільки задоволена судом позовна вимога в частині стягнення шестимісячної заробітної
плати є компенсацією. Суд вважає безпідставною вимогу позивача стосовно
донарахування відпускних за вказаний період, оскільки відпускні йому були
повністю виплачені. Щодо нарахування ОСОБА_1 виплат по тимчасовій не
працездатності в період відпустки, то дана вимога є необґрунтованою, оскільки
лікарняні виплачуються лише з розрахунку до фактично сплачених до фонду
соціального страхування внесків.

Постанову
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03
вересня 2007 року оскаржили гр. ОСОБА_1 та
Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області.

Не погоджуючись із вказаною
постановою та вважаючи її такою, що прийнята із порушенням норм матеріального
права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, позивач у
апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати її та прийняти
нову постанову, якою стягнути з Підгороднянської сільської ради Тернопільського
району на користь ОСОБА_1 заборгованість в загальній сумі 28031,42 грн.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, посилаючись на Закон України
«Про місцеве самоврядування в Україні», Постанову Кабінету Міністрів України
від 03.09.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати
працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та
інших органів», Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування»
зазначає, що згідно заяви про надання відпустки, погодженої з Тернопільською
райдержадміністрацією він перебував відпустці з 11.04 по 30.05.2006 року і
виплата допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в
розмірі посадового окладу повинні були виплатити разом з відпускними. З
представлених довідок Підгороднянської
сільської ради Тернопільського району №142, 143 від 15.06.2007 року
підтверджується наявність залишку коштів на статті заробітної плати на
01.07.2006 року і на 01.01.2007 року відповідно 11484, 38 грн. та 6891 грн. при
вільних коштах на рахунку 29736, 43 грн. станом на 1 червня 2006 рок.
Заборгованість по невиплачених донарахуваннях до заробітної плати за період з
січня по березень 2006 року становить 1118, 14 грн. ОСОБА_1 вказує на те, що
судом першої інстанції не враховано, що у відповідності до ст.2 Закону України
«Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові
доходи громадян , одержані ними у гривнях на території України і які не мають
разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці та інше.

Відповідач у
свої апеляційній скарзі вважає, що постанова Тернопільського міськрайонного
суду Тернопільської області від 03 вересня 2007 року прийнята із порушенням
норм матеріального права, а тому просить вказану постанову змінити в частині
задоволення позовних вимог про стягнення середньомісячного заробітку позивача в
сумі 8309, 78 грн. відмовивши в задоволенні даної позовної заяви. Обґрунтовуючи
доводи апеляційної скарги Підгороднянська сільська рада Тернопільського району
Тернопільської області, посилаючись на Закон України «Про статус депутатів місцевих
рад» зазначає, що позивач не подавав до сільської ради жодного доказу
неможливості працевлаштування за попереднім місцем роботи, а тому
Підгороднянська сільська рада не мала підстав для проведення виплати середньої
заробітної плати протягом шести місяців після його звільнення. Про те, що
позивач зареєструвався в пошуках роботи в Тернопільському районному центрі
зайнятості відповідачеві стало відомо лише 02.11.2006 року з відповідної
довідки. Крім цього, з довідки Тернопільського районного центру зайнятості
слідує, що ОСОБА_1 05 червня 2006 року зареєструвався в пошуках роботи, а 12
червня 2006 року йому було надано статус безробітного та призначена допомога по
безробіттю. Відповідач вказує на те, що бувший депутат може отримувати лише
один з видів доходу на випадок неможливості працевлаштування - або
середньомісячний заробіток протягом шести місяців після закінчення строку
повноважень, або допомогу по безробіттю.

За даних
обставин справи, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав:

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»,
депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після
закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її
відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою
депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період
працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не
більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній
посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо
колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому
призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника,
за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна
плата, яку він одержував на виборній посаді в раді. Судом встановлено, що
Підгороднянською сільською радою видавалась позивачу довідка № 866 від
23.06.2006 року, а 05.06.2006 року він зареєстрований у службі зайнятості, як
такий що шукає роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 вказаного Закону, час, коли колишній депутат
тимчасово не працював у зв'язку з неможливістю надання йому попередньої або
рівноцінної роботи (посади) безпосередньо після закінчення строку його
повноважень, зараховується, але не більше шести місяців, до страхового стажу і
стажу роботи (служби) за спеціальністю, за якою депутат працював до обрання у
місцеву раду, де він виконував свої обов'язки на постійній основі.

Враховуючи, що зазначений шестимісячний стаж зараховується до страхового
стажу, із заробітної плати, що зберігається відраховуються суми відповідних
страхових внесків, а тому доводи скарги позивача у цій частині є
необгрунтованими.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування
структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади,
органів прокуратури, судів та інших органів» від 9 березня 2006 року № 268,
надано право керівникам органів, місцевого самоврядування, у межах
затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні
щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького складу).

Фонд оплати праці службовців органів місцевого самоврядування формується
із коштів місцевого бюджету.

Статтею 63 Бюджетного кодексу України передбачено, що місцевий бюджет
відповідно до цього Кодексу містить в собі надходження і витрати на виконання
повноважень органів влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати
складають єдиний баланс відповідного бюджету.

В силу ч. 1 ст. 70 Бюджетного кодексу України, видатки місцевих бюджетів
включають бюджетні призначення, встановлені рішенням про місцевий бюджет, на
конкретні цілі, що пов'язані з реалізацією програм, перелік яких визначено
статтями 88-91 цього Кодексу.

Вказані видатки місцевого бюджету визначаються на конкретний бюджетний
період, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж
року, а тому доводи апелянта, щодо вирішення питання про виділення сільському
голові ОСОБА_1. допомоги на оздоровлення і допомоги на вирішення соціально -
побутових питань щорічно, є такими, що не відповідають наведеним нормам
бюджетного законодавства, оскільки конкретні видатки місцевого бюджету та їх
розмір повинні передбачатися на кожен такий період окремо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачем у справі не доведено як в суді
першої так і апеляційної інстанції обставин, які б свідчили про наявність
підстав для відшкодування моральної шкоди.

На підставі
наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при винесені
оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам у справі та
ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

З огляду на
викладене, керуючись ст.ст.160, 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги гр. ОСОБА_1 та
Підгороднянської сільської ради на постанову Тернопільського міськрайонного
суду Тернопільської області від 03 вересня 2007 року у справі № 2-а-288/07
залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подання касаційної
скарги, безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Судді
В.П. Любашевський

С.П. Нос

О.М.
Довгополов