Справа № 22-а-3391/2007
Суддя: Берзіньш В.С.
Дата ухвалення: 2007-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-33912007р. Головуючий
в 1 інстанції Шофаренко Ю.Ф
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеля­ційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді:
Берзіньш B.C. Суддів: Сінані О.М.

М»ясоєдової
Т.М. , при секретарі Гребенніковій
Н.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в М. Сімферополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства оборони України, військової
частини А-2320 про стягнення заборгованості по грошовій допомозі за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Сімферопольського районного суду Автономної
Республіки Крим від 19 березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні
2007 рокуОСОБА_1. звернулась
до суду з позовом до Міністерства оборони України, військової частини А-2320 про стягнення
заборгованості по грошовій допомозі. Позов мотивований тим, що вона з 1990 по 1993 p.p. проходила службу
в Збройних Силах України, була звільнена
і одержала грошову допомогу за період вислуги. В подальшому проходила дійсну
військову службу з вересня 1994р. по серпень 2006 року. При звільненні з рядів
Збройних Силах України у серпні 2006 року їй не виплатили грошову допомогу в
розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік
служби, що суперечить Конституції
України, діючому законодавству. Просила
стягнути з відповідачів на свою користь 5 674, 90грн.

Постановою
Сімферопольського районного суду АРК від 19.03.2007 року ОСОБА_1 у задоволенні
позову відмовлено.

Не
погодившись з постановою суду, ОСОБА_1.
подала апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування постанови суду,
посилаючись на її ухвалення з порушенням положень Конституції України, норм матеріального права; упередженість суду
при розгляді справи.

В
засіданні апеляційного суду представник Міністерства оборони України
заперечував проти доводів апеляційної скарги,
посилаючись на те, що
Міністерство оборони не є належним відповідачем по справі, вимоги позивачки необгрунтовані. Представник
військової частини А-2320 також заперечував проти доводів апеляційної
скарги, посилаючись на їх
необгрунтованність.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи, заперечення на
них та перевіривши матеріали справи,
коллегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням
нової постанови про задоволення позову з таких підстав. у

Відповідно
до ст.
ст. 195, 202ч.1пД, 4, КАС України
суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів апеляційної
скарги; підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є невідповідність висновків

2

суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального або процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи.

Статтею
15 п.2 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей" передбачено, що
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової служби,
які звільняються з військової служби за віком, за станом здоров"я чи у зв'язку зі
скороченням штатів, після закінчення
строку контракту, у зв'язку із
систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в
розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби.

Із
матеріалів справи слідує, щоОСОБА_1. з 1990 по 1993 p.p. проходила службу
в Збройних Силах України, була звільнена
і одержала грошову допомогу за кожний повний календарний рік служби. В
подальшому проходила дійсну військову службу з вересня 1994р. по серпень 2006
року за контрактом, звільнена з
військової служби в запас за п.80 пп „б" „Положення про проходження
військової служби солдатами(матросами),
сержантами і старшинами Збройних Сил України" у відставку у зв'язку
з досягненням граничного віку перебування у запасі. При звільненні з рядів
Збройних Силах України у серпні 2006 року їй не виплатили одноразову грошову
допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Ухвалюючи
постанову про відмову у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того,
що позов необгрунтований,
оскільки ст. 118 Закону України
„Про державний бюджет України на 2006 рік" передбачено, що військовослужбовцям у разі повторного
звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу після 1 січня
2006 року та які за період проходження ними служби отримували грошову допомогу
при звільненні, передбачену п.2 ст. 15
Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей" та Законом України „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", грошова допомога при звільненні не
виплачується. Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Так
статтею 118 Закону України від 20.12.2005р. „Про державний бюджет України на
2006 рік" встановлено, що
військовослужбовцям у разі повторного звільнення зі служби грошова допомога, передбачена пунктом 2 статті 15 Закону
України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей", не виплачується, за винятком тих осіб, які при першому звільненні не набули права на
отримання цієї допомоги. Цей Закон діяв на протязі одного року - 2006-го.

Між
тим, виплата одноразової грошової
допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний, календарний рік служби особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і
військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які звільняються зі служби за віком, за станом здоров"я чи у зв'язку зі
скороченням штатів, після закінчення
строку контракту, у зв'язку із
систематичним невиконанням умов контракту командуванням, передбачена також ч.1 ст. 9 Закону України
„Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" із змінами,
внесеними Законом України №3591-1V від
04.04.2006р. „Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного
забезпечення га соціального захисту військовослужбовців" ч Абзац 7
підпункту 5 Закону України №3591-IV від
04.04.2006р., яким передбачено виплату
одноразової грошової допомоги у разі повторного звільнення зі служби, набрав чинності з 01.01.2007р.

з

Згідно
зі ст.
12 вказаного ЗаконуОСОБА_1.
має право на пенсію за цим Законом.
Статтею Iі Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 29.04.2007р., передбачено,
що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим
Законом, здійснюється виключно шляхом
внесення змін до цього Закону та Закону України „Про загальнобов"язкове
державне пенсійне страхування". Зміни до
ст. 9 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які б передбачали невиплату у разі повторного
звільнення одноразової грошової допомоги особам, в ній зазначеним, ні на час звільнення позивачки ні на
теперішній час в установленому порядку внесені не були. Не вносились такі зміни
і в ст. 15 Закону України „Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
статтею 2 зазначеного Закону передбачена заборона обмежень прав
військовослужбовців.

Колегія
враховує також те, що служба в Збройних
Силах передбачає ряд специфічних вимог,
які знайшли своє відображення в законодавстві. Норми, регулюючі суспільні відносини в цих
сферах, враховують екстремальні умови
праці, пов'язані з постійним ризиком для
життя і здоров'я, жорсткі вимоги до
дисципліни, професійної
придатності, фізичних, вольових і інших якостей. Це повинно
компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових і
економічних заходів, направлених на
забезпечення достатку саме цієї категорії громадян (рішення Конституційного
Суду України у справі №8-рп99 від 06.07.1999г.). Пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним
законодавством, є складовою частиною конституційного
права на забезпечення життєвого рівня ( ст. 48 Конституції України), звуження змісту і об'єму цього права шляхом
ухвалення нових законів або внесення змін в діючі закони відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.
Припинення його дії можливо за умови введення відповідно до п.31ч.1 ст. 85 і
п.19 ст. 92 Конституції України надзвичайного положення ( ст. 64 Конституції
України, рішення Конституційного Суду
України №5-рп2002 від 20.03.2002г.).

Таких обставин у
справі не встановлено.

Доводи
представника Міністерства оборони України про те, що позивачка не працювала та не проходила
службу у зазначеному міністерстві,
Міністерство оборони не є належним відповідачем по справі, неспроможні,
оскільки статтею 15 п.2 абзац 4 Закону України „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ч.4 ст. 9
Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб" передбачено, що
виплата військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з
військової служби здійснюється Міністерством оборони України.

Матеріалами
справи стверджується, що місячне грошове
забезпечення позивачки складає 1031, 80грн.(а.с. 5-6), звідки 50% складає 515, 90грн. Виходячи з меж
заявлених вимог, положень абзацу 4 п.2
ст. 15 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей", ч.4 ст. 9 Закону
України „Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб",
колегія вважає, що одноразова
грошова допомога в розмірі 50%> місячного грошового забезпечення за кожний
календарний рік служби за період служби позивачки з вересня 1994р. по серпень
2006 року, що складає 11 років(а.с.
7-11), підлягає стягненню з Міністерства
оборони України у розмірі 5 674, 90грн.(515, 90грн.х, 11років = 5674, 90грн.)
шляхом перерахування цієї суми на рахунок військової частини А-2320, яка проводила виплату грошового забезпечення
ОСОБА_1. та сум при звільненні.

4

На підставі
наведеного, керуючись ст.
ст. 195, 202ч.1п.4 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову
Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 19 березня 2007
року - скасувати.

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Стягнути
з Miністepcтвa оборони України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову
допомогу у розмірі 5 674, 90грн.(п'ять тисяч шістьсот сімдесят чотири гривні 90
копійок) та 56 грн.75коп. повернення судового збору, а всього 5 731грн.65коп. шляхом списання цієї
суми з розрахункового рахунку Міністерства оборони України на рахунок
військової частини А-2320 для подальшої виплати Кравцовій Валентині Григорівні.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена

в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом
одного

місяця.