Справа № 2-а-3802/2008
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2008-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04
липня 2008 р. Справа
№ 2-а-3802/08

м.
Вінниця

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

Головуючого
судді Мельник-Томенко Жанни Миколаївни,

Суддів:
Сауляка Юрія Васильовича,

Іващук Олени Іванівни

При секретарі
судового засідання: Пивовар Інні
Михайлівні

За участю представників сторін:

позивачі :
не з'явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутності

відповідача 1
: не з'явився, надавши заперечення
проти позову, в яких просить суд розглядати справу у відсутності представника
відповідача 1

відповідача
2: не з'явився, надавши заперечення проти позову, в яких просить суд розглядати
справу у відсутності представника відповідача 2

відповідача
3: не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутності представника
відповідача 3

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8

до: Міністерства фінансів України (відповідач
1), Головного Управління Державного Казначейства України при Міністерстві
фінансів України (відповідач 2), Державної судової адміністрації України
(відповідач 3)

про:
визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання видати службове
обмундирування

ВСТАНОВИВ
:

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до
суду з позовом до Міністерства фінансів України (відповідач 1), Головного
управління Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України
(відповідач 2), Державної судової адміністрації України (відповідач 3) про
визнання бездіяльності Державної судової адміністрації України, Міністерства
фінансів України щодо невидачі службового обмундирування протиправною,
зобов'язання Державної судової адміністрації України видати, а Міністерству
фінансів України через Державне казначейство України профінансувати придбання
службового обмундирування для видачі суддям за період носіння з 2003 -2006
роки.

Позов
мотивовано наступним.

Позивачі є
суддями апеляційного суду Вінницької області. Відповідно до ч. 12 ст. 44 Закону
України "Про статус суддів" судді забезпечуються безплатним службовим
обмундируванням за нормами, які визначаються Урядом України. На виконання
вказаної норми закону постановою Кабінету Міністрів України № 177 від
19.03.1994 року визначено норми забезпечення службовим обмундируванням судді
України. Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів" від 17.02.2000 року, виключено перше речення ч. 12 ст. 44 Закону
України "Про статус суддів". Постановою Кабінету Міністрів України №
1393 від 04.09.2003 року затверджено норми забезпечення суддів загальної
юрисдикції мантіями та нагрудними знаками, а також визнано такою, що втратила
чинність постанову Кабінету Міністрів України № 177 від 19.03.1994 року "Про норми забезпечення службовим
обмундируванням суддів України". Рішенням Конституційного Суду України від
20.03.2002 року № 5-рп/2002 визнано таким, що не відповідає Конституції України
(є неконституційним) п. 1 ст. 1 Закону України "Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів". З урахуванням наведеного, позивачі вважають,
що мають право на отримання службового обмундирування судді за період носіння з
2003-2006 роки, у відповідності до норм, визначених Кабінетом Міністрів
України до 2002 року. Вказане
підтверджується ч. 3 ст. 11 Закону України "Про статус
суддів", відповідно до якої гарантії незалежності судді, включаючи заходи
його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені
цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи
знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.
Враховуючи те, що на час звернення до суду Кабінетом Міністрів України, у
відповідності до ст. 44 Закону України "Про статус суддів", не
затверджені нові норми забезпечення
службовим обмундируванням, позивачі при визначенні цих норм керувалися
постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 19.03.1994 року. Враховуючи те,
що у відповідності до Закону України "Про судоустрій України" на
Державну судову адміністрацію покладено обов'язок щодо матеріального та
соціального забезпечення суддів, на Міністерство фінансів України покладено
обов'язок здійснювати належне фінансування діяльності судової системи через
Державне казначейство України, на думку позивачів, бездіяльність останніх щодо
не забезпечення виконання вимог ст. 44 Закону України "Про статус
суддів" являється протиправною.

За таких
підстав, позивачі просять суд визнання бездіяльності Державної судової
адміністрації України, Міністерства фінансів України щодо невидачі службового
обмундирування протиправною, зобов'язати Державну судову адміністрацію України
видати, а Міністерство фінансів України через Державне казначейство України
профінансувати придбання для видачі службового обмундирування суддям за період
носіння з 2003 -2006 роки, відповідно до норм
визначених постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 19.03.1994
року, а саме:

суддям
чоловічої статі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 кожному:
капелюх з темно-сірого фетру з муаровою стрічкою темнішого кольору - 1 шт.;
хутряну шапку-вушанку в сірого каракулю з шкіряним верхом або з ондатри
коричневого кольору -1 шт.; пальто зимове двобортне прямого силуету з вовняної
тканини сірого кольору -1 шт.; плащ двобортний прямого силуету із змішаної тка­нини
сірого кольору - 2 шт.; костюм для чоловіків - 2 шт.; піджак двобортний пря­мого
силуету з вовняної тканини сірого кольору на підкладці, штани прямого силу­ету
з цієї ж тканини; літній костюм для чоловіків - 4 шт. ; піджак однобортний
прямого силуету з напіввовняної тканини світло-сірого кольору на підкладці, шта­ни
прямого силуету з цієї ж тканини; сорочку з довгим рукавом з білої вовняної
тканини -16 шт.; сорочку з коротким рукавом з білої вовняної тканини - 8шт.;
кра­ватку шовкову сірого кольору - 8 шт.; туфлі чоловічі шкіряні чорного
кольору на шкіряній підошві - 2 пари; напівчобітки чоловічі шкіряні утеплені
чорного кольору - 2 пари; кашне трикотажне сірого кольору - 2 шт., рукавички
шкіряні утеплені чо­рного кольору - 2 пари; рукавички шкіряні чорного кольору -
2 пари.;

судді жіночої статі ОСОБА_4: берет для жінок
осінній з темно-сірого фетру - 2 шт.; хутряний берет для жінок з сірого
каракулю або з норки кори­чневого кольору -1 шт.; пальто зимове двобортне
прямого силуету з вовняної тка­нини сірого кольору -1 шт.; плащ двобортний
прямого силуету із змішаної тканини сірого кольору - 2 шт.; костюм для жінок -
2 шт.; жакет двобортний прямого силу­ету
з вовняної тканини сірого кольору на підкладці, спідницю двошовну пряму з цієї
ж тканини із швом посередині та шліцею знизу на задньому полотнищу, на поясі на
підкладці; літній костюм для жінок - 2 шт.: жакет однобортний прямого силуету з
напіввовняної тканини світло-сірого кольору на підкладці, спідницю двошовну пря­му
з цієї ж тканини зі швом посередині та шліцею знизу на задньому полотнищі, на
поясі та підкладці - 12 шт.; блузку з довгим рукавом з білої шовкової тканини,
спе­реду вшитий волан з цієї ж тканини - 16 шт.; блузку з коротким рукавом з
білої шовкової тканини, спереду запрасовані та застрочені складки, під коміром
зав'язується знімний бант з цієї ж тканини - 8 шт.; туфлі жіночі шкіряні
чорного кольору на підборах - 2 пара; чобітки жіночі шкіряні утеплені чорного
кольору на підборах - 2 пара, рукавички шкіряні утеплені чорного кольору - 2
пари; рукавич­ки шкіряні чорного кольору - 2 пари; кашне трикотажне сірого
кольору - 2 шт.

При цьому,
позивачі просять суд допустити постанову до негайного виконання.

Позивачі у
судове засідання не з'явились, надавши клопотання про розгляд справи у їх
відсутності. Про день, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і
належним чином.

Відповідач 1
у судове засідання не з'явився, надавши заперечення проти позову, в яких
просить суд розглядати справу у відсутності представника відповідача 1.
Відповідно до заперечень, Законом України "Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів" від 17.02.2000 року, виключено перше речення ч. 12 ст.
44 Закону України "Про статус суддів". Постановою Кабінету Міністрів
України № 1393 від 04.09.2003 року затверджено норми забезпечення суддів загальної
юрисдикції мантіями та нагрудними знаками, а також визнано такою, що втратила
чинність постанову Кабінету Міністрів України № 177 від 19.03.1994 року "Про норми забезпечення службовим
обмундируванням суддів України", а наказом Міністерства юстиції України
від 13.03.2003 року № 19/5 визнано таким, що втратив чинність наказ № 16/5 від
22.04.1994 року. Тому, на даний час відсутні підстави для видачі службового
обмундирування, крім мантій та нагрудних знаків, або здійснення грошової
компенсації суддям за невидане службове обмундирування. Крім того, бюджетні
кошти використовуються на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Останні
встановлюються законом про Державний бюджет України, згідно якого щорічно
затверджуються асигнування для головних розпорядників коштів, які в свою чергу,
здійснюють безпосередній розподіл коштів між відповідними установами. З
01.01.2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному
бюджеті України на утримання судів загальної юрисдикції є Державна судова адміністрація
України, яка несе відповідальність за фінансування кожного суду. Тому, вимоги
до Міністерства фінансів є безпідставними. Разом з тим, позивачами пропущено
строк звернення до адміністративного суду, визначений ст. 99 КАС України, що у відповідності до ст. 100 КАС України є
підставою для відмови в задоволенні позову, на чому відповідач 1 наполягає.

Відповідач
2 у судове засідання не з'явився,
надавши заперечення проти позову, в яких просить суд розглядати справи у
відсутності представника відповідача 2. Відповідно до заперечень, відповідач 2
позов не визнає, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Бюджетного кодексу
України, для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів
бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. В
даному випадку відповідно до Закону України “Про судоустрій”та Положення про
Державну судову адміністрацію України, затвердженого Указом Президента України
від 03.03.2003 року № 182/2003, саме Державна судова адміністрація України
виконує функції головного розпорядника коштів щодо матеріального забезпечення
діяльності судів. Згідно ст. 48 Бюджетного кодексу України, казначейство
здійснює розрахункове-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів.
Тому, відповідач 2 може здійснювати платежі лише за дорученням відповідного
розпорядника коштів. Крім того, на підставі п. 3 постанови Кабінету Міністрів
України № 1393 від 04.09.2003 року,
постанова Кабінету Міністрів України № 177 від 19.03.1994 року втратила
чинність. За таких підстав, відповідач 2 просить суд відмовити в задоволенні
позову.

Відповідач 3
у судове засідання не з'явився, надавши заперечення проти позову, в яких
просить суд розглядати справу у відсутності представника відповідача 3. В
запереченнях, відповідач 3 зазначив, що постанова Кабінету Міністрів України №
177 від 19.03.1994 року "Про норми забезпечення службовим обмундируванням
суддів України" на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1393
від 04.09.2003 року "Про норми забезпечення мантіями та суддівськими
нагрудними знаками суддів загальної юрисдикції" втратила чинність і з
04.09.2003 року взагалі відсутні правові підстави для забезпечення суддів
службовим обмундируванням, окрім мантій та суддівського нагрудного знака.
Питання виплати грошової компенсації за невикористане службове обмундирування
передбачалося Положенням про порядок одержання, обміну, видачі та носіння
службового обмундирування судді України, затвердженого наказом Міністерства
юстиції України № 16/5 від 22.04.1994 року, який на підставі наказу Міністерства
юстиції України № 19/5 від 13.03.2003 року, втратив чинність. Також, на думку
відповідача 3, для отримання компенсації вартості службового обмундирування,
позивачі повинні представити документи, які б стверджували про понесені ними
витрати на виготовлення чи придбання службового обмундирування за власні кошти.
Крім того, відповідач вважає, що в задоволенні позову слід відмовити також у
зв'язку із спливом строків давності по вказаним позовним вимогам. Враховуючи
викладене, відповідач вказав на відсутність
підстав для задоволення позову та просив суд відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Позивачі,
відповідачі про день, час і місце розгляду справи повідомлені завчасно і
належним чином.

Враховуючи
те, що клопотання про розгляд справи у їх відсутності заявили всі особи, які
беруть участь у справі, у відповідності до ч. 3 ст. 122 КАС України, суд
ухвалив розгляд справи здійснювати в
порядку письмового провадження, на основі наявних у суду матеріалів.

Суд,
дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку,
що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно
довідки №7/54 від 28.02.2008 року виданої апеляційним судом Вінницької області,
позивачі по теперішній час працюють суддями апеляційного суду Вінницької
області починаючи: ОСОБА_1 з 22.03.2002 року, ОСОБА_2 з 11.05.1993 року,
ОСОБА_3 з 23.07.1999 року, ОСОБА_4 з 08.04.2004 року (з 30.03.1993 року по
07.04.2004 року працювала суддею районного суду), ОСОБА_5 з 22.03.2002 року,
ОСОБА_6 (з 01.03.1994 року по 16.03.2005 року працював суддею районного суду) з
17.03.2005 року, ОСОБА_7 (з 24.12.2001 року по 03.10.2005 року працював суддею
районного суду) з 04.10.2005 року, ОСОБА_8 (з 17.09.2001 року по 26.12.2005
року працював суддею районного суду) з 27.12.2005 року. Протягом всього періоду
роботи судді не забезпечувалися безоплатним службовим обмундируванням, крім
мантій для судді й суддівським нагрудним знаком.

Відповідно до
частини 12 статті 44 Закону України "Про статус суддів" судді
забезпечуються безплатним службовим обмундируванням за нормами, які
визначаються Урядом України.

Норми
забезпечення службовим обмундируванням суддів передбачені постановою Кабінету
Міністрів України від 19.03.1994 р. № 177 “Про норми забезпечення службовим
обмундируванням суддів України”.

Положенням
про порядок одержання, обміну, видачі та носіння службового обмундирування
судді України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від
22.04.1994 р. № 16/5, передбачено виплати грошової компенсації за невикористане
службове обмундирування.

Законом
України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" перше
речення частини дванадцятої статті 44 Закону України "Про статус
суддів" щодо забезпечення безплатним службовим обмундируванням за нормами,
які визначаються Урядом України, - виключене (п. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Рішенням
Конституційного суду України від № 5-рп/2002
від 20.03.2002 року, визнано
таким, що не
відповідає Конституції України
(є неконституційним), а також таким що
втратили чинність пункт 1 статті 1
Закону України "Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів", яким
виключено перше речення
частини дванадцятої статті 44
Закону України "Про статус суддів". Вказані норми втратили
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України даного рішення.

У ч.1 ст. 126
Конституції України, закріплено положення, згідно з яким незалежність і
недоторканість суддів гарантується Конституцією України і законами України.

Відповідно до
ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності
суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання
судів.

Згідно ст. 11
Закону України "Про статус суддів", гарантії незалежності судді,
включаючи заходи його правового захисту,
матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів
України і не можуть
бути скасовані чи
знижені іншими нормативними
актами України і Автономної Республіки Крим.

Приймаючи
рішення № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року
Конституційний суд виходив з того, що положення частини
першої статті 129,
частини першої статті 130 Конституції України у
взаємозв'язку із положеннями
статей 11, 44
Закону України "Про статус
суддів" створюють механізм
захищеності судової влади,
який Верховна Рада України
повинна враховувати, приймаючи
Державний бюджет України на відповідний фінансовий рік. Зменшення
(в тому числі шляхом
зупинення дії окремих нормативних актів) видатків Державного
бюджету на фінансування судів і
суддів не забезпечує повного і
незалежного здійснення правосуддя,
нормального функціонування судової системи, що
може призвести до
зниження довіри громадян до
державної влади, загрожувати
реалізації гарантованого Конституцією України права людини і громадянина
на судовий захист. З викладеного випливає, що норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист, встановлені відповідно
статтями 44, 45 Закону України "Про статус суддів", не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної
компенсації. Це стосується, зокрема,
і виключення Законом України
"Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів" першого речення частини
дванадцятої статті 44
Закону України "Про
статус суддів", в якому передбачалося, що
судді забезпечуються
безплатним службовим обмундируванням за
нормами, які визначаються Урядом України.

Вказані
висновки підтверджені також рішенням Конституційного суду України №
8-рп/2005 від 11.10.2005 року,
відповідно до якого, за змістом статті 126 Конституції України положення
частини третьої статті 11 Закону України
"Про статус суддів" у
взаємозв'язку з частиною восьмою статті 14 Закону України "Про судоустрій
України" треба розуміти як
таке, що гарантує
досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних
актів, внесенні змін до них скасовувати
чи звужувати існуючі
гарантії незалежності
суддів, у тому числі заходи їх
правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

Незважаючи на
викладене, постановою Кабінету Міністрів України № 1393 від 04.09.2003 року
визнано такою, що втратила чинність,
постанову Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 177
"Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України",
чим фактично звужено існуючі гарантії незалежності суддів, в частині
забезпечення безплатним службовим обмундируванням, а також право на грошове
відшкодування вартості невиданого службового обмундирування. Зазначене
стосується і наказу Міністерства юстиції України № 16/5 від 22.04.1994 року,
який наказом Міністерства юстиції України № 19/5 від 13.03.2003 року визнаний
таким, що втратив чинність.

Вирішуючи
питання щодо можливості застосування норм постанови Кабінету Міністрів України
№ 177 від 19.03.1994 року, суд виходив з наступного.

Згідно
приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 “Про незалежність
судової влади” звернуто увагу, на те, що відповідно до статей 8 та 22
Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші
нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини
та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених
Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

На підставі
статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Відповідно до
статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У
відповідності до ст.ст. 116, 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України
забезпечує виконання Конституції України і законів України, і в межах свої
компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Відповідно до
статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і
гідність інших людей.

Утверджуючи і
забезпечуючи права і свободи громадян, незалежність судової влади, держава в
особі Кабінету Міністрів України шляхом видання постанови № 177 від 19.03.1994
року "Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів
України" встановила певні соціальні гарантії суддям, що є складовою
конституційного права на соціальний захист і юридичним засобом здійснення цього
права.

Невиконання
державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб, у тому числі щодо
суддів, підриває принцип довіри особи до
держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної правової
держави, які втілено у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному
пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській
соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.
Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996
року, держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального
забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового
посилення тощо.

За змістом
положень ч. 2, ч. 3 статті 22 Конституції України конституційні права гарантуються,
а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б
до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також,
враховуючи рішення Конституційного суду № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року, на
даний час є чинними норми ч. 12 ст. 44 Закону України "Про статус
суддів" в редакції, що діяла до внесення змін здійснених Законом України
"Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів".

Враховуючи
вищевикладене, суд вважає за можливе застосувати норми постанови Кабінету Міністрів
України № 177 від 19.03.1994 року, якою затверджено норми забезпечення
службового обмундирування суддів України, опис якого наведено також і в
постанові Президії Верховної Ради України № 3592-ХІІ від 15.11.1993 року.

Суд приймає
до уваги розрахунки позивачів наведені в позовній заяві щодо кількості
речей, які підлягають видачі на кожного
суддю, оскільки вони розраховані у відповідності до норм забезпечення службовим
обмундируванням суддів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 19.03.1994 року № 177. Розрахунки здійснені з урахуванням кількості
предметів на одного суддю та терміну носіння кожної речі визначеного у роках.

Суд не
приймає до уваги твердження позивачів що бездіяльністю Міністерства фінансів
України порушено їх права, внаслідок чого така бездіяльність являється
протиправною.

Так, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 Бюджетного
кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності
відповідного бюджетного призначення. Бюджетні
призначення встановлюються законом про Державний бюджет України
чи рішенням про
місцевий бюджет у
порядку, визначеному цим Кодексом.

Законом
України “Про Державний бюджет”щорічно затверджуються асигнування для головних
розпорядників коштів. Пунктом 2 Указу Президента України “Про заходи щодо
забезпечення наповнення державного бюджету та посилення фінансово-бюджетної
дисципліни”установлено, що витрачання
коштів органами виконавчої влади,
їх структурними підрозділами,
іншими організаціями, які
фінансуються за рахунок Державного
бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим,
місцевих бюджетів, здійснюється
на підставі їх кошторисів
доходів і видатків, які затверджуються у
встановленому порядку не пізніше ніж в місячний строк після затвердження
відповідних бюджетів.

Відповідно до
Порядку касового виконання державного бюджету за видатками, затвердженого
наказом Державного казначейства України від 05.02.2001 року № 3 (чинного до
25.04.2004 року), Порядку обслуговування державного бюджету за видатками та
операціями з надання та повернення кредитів, наданих за рахунок коштів
державного бюджету, затвердженого наказом Державного казначейства України від
25.05.2004 року № 89, виділення коштів з державного бюджету, здійснюються
шляхом перерахування органами Державного казначейства на основі затверджених
для цього кошторисів видатків бюджетних установ. Асигнування, що передбачаються
кошторисами, надаються головним розпорядникам бюджетних коштів, які здійснюють
безпосередній розподіл коштів між відповідними установами.

Державна судова адміністрація України,
відповідно до п. 20 ч. 3 розділу VІІ "Прикінцевих та перехідних
положень" Закону України "Про судоустрій України", утворилась до
01.01.2003 року, у відповідності до ст. ст. 120, 126 Закону України “Про
судоустрій України”, Положення про
Державну судову адміністрацію України, затвердженого Указом Президента України
від 03.03.2003 року № 182/2003 р., саме остання здійснює матеріальне і
соціальне забезпечення суддів та виконує функції головного розпорядника
бюджетних коштів на утримання останніх.

Згідно ч. 4
Бюджетного кодексу України, головний розпорядник бюджетних коштів: 1) розробляє
план своєї діяльності відповідно до
завдань та функцій, визначених
нормативно-правовими актами, виходячи
з необхідності досягнення конкретних
результатів за рахунок бюджетних коштів; 2) розробляє на
підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і
подає їх Міністерству
фінансів України чи місцевому фінансовому органу. Бюджетні
запити головний розпорядник подає Міністерству фінансів України чи місцевому
фінансовому органу; отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у
законі про Державний бюджет України чи рішенні про місцевий бюджет, забезпечує управління
бюджетними асигнуваннями.

Враховуючи
те, що Державною судовою адміністрацією України, як головним розпорядником
бюджетних коштів не вчинені вказані дії, тому саме бездіяльність Державної
судової адміністрації України щодо невидачі позивачам службового обмундирування
за вказані вище періоди, являється
протиправною.

Судом не
встановлено обставин, а позивачами не надано доказів того, що бездіяльністю
Міністерства фінансів України порушено їх права. Тому, позовні вимоги щодо
визнання протиправною бездіяльності Міністерства фінансів України щодо невидачі
службового обмундирування, а також їх фінансування задоволенню не підлягають.

Суд не
приймає до уваги твердження відповідача 2, відповідача 3, що позивачами
пропущено строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, оскільки
службове обмундирування на яке мають право позивачі складається із речей строк
носіння яких становить від 1 до 4 років, а максимальний період за який позивачі
просять стягнути кошти за невидане службове обмундирування становить 4 років.
Тобто, з дня закінчення строку носіння речей що становить 4 роки та виникнення
права у позивачів на звернення до суду щодо визнання дій відповідачів
протиправними, останні у межах річного строку звернулись до суду з даним
позовом.

Позовна вимога
щодо звернення постанови суду до негайного виконання задоволенню не підлягає,
оскільки вичерпний перелік постанов, які звертаються або можуть бути звернуті
до негайного виконання, визначений ст. 256 КАС України, а у даній справі
відсутні підстави для звернення постанови суду до негайного виконання.

При вирішенні
даної справи суд керувався наступним.

Відповідно до
ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.
124 Конституції України, правосуддя
в Україні здійснюється
виключно судами, юрисдикція
судів поширюється на
всі правовідносини, що виникають
у державі.

Згідно ч.3
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі,
у межах повноважень
та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням
повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10)
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1
ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно
до якого органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи
викладене, з урахуванням обставин справи та сукупності зібраних доказів, суд
дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись
ст.ст. 2, 9, 11, 24, 25, 70, 71, 79, 86, 94, 122, 128, 158-163, 167, 186, 256,
257 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ
:

Позов
задоволити частково.

Визнати
бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невидачі службового
обмундирування позивачам протиправною.

Зобов'язати
Державну судову адміністрацію України видати позивачам службове обмундирування
судді за період носіння з 2003 -2006 роки, відповідно до норм визначених постановою Кабінету Міністрів
України № 177 від 19.03.1994 року, а
саме:

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 кожному:

капелюх з
темно-сірого фетру з муаровою стрічкою темнішого кольору - 1 шт.; хутряну
шапку-вушанку в сірого каракулю з шкіряним верхом або з ондатри коричневого
кольору -1 шт.; пальто зимове двобортне прямого силуету з вовняної тканини
сірого кольору -1 шт.; плащ двобортний прямого силуету із змішаної тка­нини
сірого кольору - 2 шт.; костюм для чоловіків - 2 шт.; піджак двобортний пря­мого
силуету з вовняної тканини сірого кольору на підкладці, штани прямого силу­ету
з цієї ж тканини; літній костюм для чоловіків - 4 шт. ; піджак однобортний
прямого силуету з напіввовняної тканини світло-сірого кольору на підкладці, шта­ни
прямого силуету з цієї ж тканини; сорочку з довгим рукавом з білої вовняної
тканини -16 шт.; сорочку з коротким рукавом з білої вовняної тканини - 8шт.;
кра­ватку шовкову сірого кольору - 8 шт.; туфлі чоловічі шкіряні чорного
кольору на шкіряній підошві - 2 пари; напівчобітки чоловічі шкіряні утеплені
чорного кольору - 2 пари; кашне трикотажне сірого кольору - 2 шт., рукавички
шкіряні утеплені чо­рного кольору - 2 пари; рукавички шкіряні чорного кольору -
2 пари.;

судді жіночої статі ОСОБА_4:

берет для жінок осінній з темно-сірого фетру -
2 шт.; хутряний берет для жінок з сірого каракулю або з норки кори­чневого
кольору -1 шт.; пальто зимове двобортне прямого силуету з вовняної тка­нини
сірого кольору -1 шт.; плащ двобортний прямого силуету із змішаної тканини
сірого кольору - 2 шт.; костюм для жінок - 2 шт.; жакет двобортний прямого силу­ету з вовняної
тканини сірого кольору на підкладці, спідницю двошовну пряму з цієї ж тканини
із швом посередині та шліцею знизу на задньому полотнищу, на поясі на
підкладці; літній костюм для жінок - 2 шт.: жакет однобортний прямого силуету з
напіввовняної тканини світло-сірого кольору на підкладці, спідницю двошовну пря­му
з цієї ж тканини зі швом посередині та шліцею знизу на задньому полотнищі, на
поясі та підкладці - 12 шт.; блузку з довгим рукавом з білої шовкової тканини,
спе­реду вшитий волан з цієї ж тканини - 16 шт.; блузку з коротким рукавом з
білої шовкової тканини, спереду запрасовані та застрочені складки, під коміром
зав'язується знімний бант з цієї ж тканини - 8 шт.; туфлі жіночі шкіряні
чорного кольору на підборах - 2 пара; чобітки жіночі шкіряні утеплені чорного
кольору на підборах - 2 пара, рукавички шкіряні утеплені чорного кольору - 2
пари; рукавич­ки шкіряні чорного кольору - 2 пари; кашне трикотажне сірого
кольору - 2 шт

В задоволенні
інших позовних вимог відмовити.

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після
закінчення цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено:
04.07.08

Суддя/підпис/ Мельник-Томенко Жанна Миколаївна

Суддів: Сауляк Юрій Васильович

Іващук Олена Іванівна