Справа № 22-а-2980/2008
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2008-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя П'янова Я.В.
Доповідач 2 інстанції:
суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 року

№ 22-а-2980/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікова
Л.В.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі: Касян В.Ю.

за участю:

представник позивача - ОСОБА_1о

представник відповідача - Свидло
І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДПІ у
Київському районі м.
Харкова на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31 січня
2008 року по справі № 2а-643/08

за позовом ФОП ОСОБА_2

до ДПІ у Київському районі м.
Харкова

про визнання
незаконним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_2, звернувся до
суду з позовом до ДПІ у Київському районі м. Харкова про визнання незаконним
податкового повідомлення-рішення від 18.09.2007 р. № 29/51702/0.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2008 року позов ФОП ОСОБА_2 до ДПІ у
Київському районі м. Харкова про визнання незаконним податкового
повідомлення-рішення від 18.09.2007 р. № 29/51702/0 задоволено.

ДПІ у Київському районі м. Харкова
не погоджується з вказаною постановою, подало апеляційну скаргу, вважає, що
постанова Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.08р. прийнята
з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції
не дотримані норми Закону України "Про податок на додану вартість",
Закону України "Про державну податкову службу в Україні", Указу
Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності
суб'єкта малого підприємства".

Враховуючи наведене, ДПІ у
Київському районі м. Харкова, просить суд апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31 січня 2008 року
по справі № 2а-643/08,
прийняти нове рішення яким в задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача проти скарги
заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

Позивач, ФОП ОСОБА_2, звернувся до
Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить
суд визнати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова №
29/51702/0 від 18.09.2007 року - незаконним, посилаючись на те, що відповідачем
незаконно нараховані позивачеві штрафні санкції за ненадання податкової
декларації по ПДВ, оскільки позивач не є платником ПДВ.

Встановлено, що в період з
20.08.2007 року до 29.08.2007 року відповідачем проводилась планова виїзна
документальна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання
вимог податкового та валютного законодавства за період з 23.09.2004 року по
31.03.2007 року. За результатами проведення перевірки відповідачем складено акт
№ 3954/17-218- від 04.09.2007 року.

Перевіркою були встановлені такі
порушення: п.2.3 ст.2 Закону України № 168/97 - податкові декларації з ПДВ до
ДПІ у Київському районі м. Харкова за період липень 2005 р. - грудень 2006 р.
не надавались, чим порушено п.п.7.8.1 п.7.8 ст.7 Закону України № 168/97 та
абз. „а" п.п.4.1.4 п.4 ст.4 Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 р. № 2181-Ш (далі - Закон №2181).

На підставі вищезазначеного акту
перевірки ДПІ у Київському районі м. Харкова прийнято податкове
повідомлення-рішення № 29/51702/0 від 18.09.2007 року про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 2890,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов
висновку про задоволення позову через такі підстави.

Відповідно до п.1 Указу № 746/99
спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до п.6 Указу № 746/99 -
суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок не є платником
податку на додану вартість, податку на прибуток, плати за землю, тощо.

Відповідно до п.5 Указу № 746/99 -
у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У перевіряємий період позивач
перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Оскільки
обсяг виручки позивача за зазначений період перевищив 500 000 грн., позивач
надав до ДПІ у Київському районі м. Харкова заяву про перехід на загальну
систему оподаткування.

Відповідно до статті 2 Закону
України № 168/97 - платником податку на додану вартість є будь-яка особа, яка:
а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за
своїм добровільним рішенням як платник цього податку; б) підлягає обов'язковій
реєстрації як платник цього податку; в) імпортує товари (супутні послуги) в
обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

Відповідно до п. 2.3.1 п.2.3 та
п.9.3 ст.9 Закону України № 168/97 особа підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки
товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної
комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом,
нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300
000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Посилання представників відповідача
на п.9.4 ст.9 Закону України № 168/97 судом не прийняті до уваги, зважаючи на
таке.

Відповідно до зазначеної норми -
якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу
заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом.

Якщо особа укладає одну чи більше
цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується
здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом
звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана
зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового
періоду.

Як слідує з п.1.5 ст.1 Закону
України № 168/97 - звітним (податковим) періодом є період, за який платник
податку зобов'язаний проводити розрахунки податку на додану вартість та
сплачувати його до бюджету.

Представники відповідача не
заперечували, що в період з 01.01.2005 р. по 31.06.2005 р. позивач не був платником
податку на додану вартість та цей період не можна вважати звітним (податковим)
періодом в розумінні Закону України №168/97, а, відтак, і обов'язку
зареєструватися у позивача відповідно до вимог п.9.4 ст.9 Закону України №
168/97 не виникло.

Крім того, представники відповідача
не надали суду належних та допустимих доказів укладення позивачем угоди
(договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних
операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два
чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону.

Абз. 4 п.9.4 ст.9 Закону України №
168/97, на який посилаються представники відповідача, як на правову підставу
застосування штрафних санкцій, встановлює відповідальність особи, лише за
ненарахування або несплату податку на додану вартість. Як свідчать надані до
суду матеріали та пояснення представників сторін, після надання заяви про
перехід на загальну систему оподаткування, позивач підприємницької діяльності
не здійснював, а отже не міг ненараховувати чи неспачувати податок на додану
вартість.

Відповідно до п.1.2 розділу 1
"Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану
вартість", затвердженого Наказом ДПА України 30.05.1997 р. № 166 із
змінами та доповненнями - декларація подається до податкового органу за місцем
реєстрації особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість
згідно з вимогами Закону № 168/97. Таким чином, особи, які не зареєстровані
платником податку на додану вартість не можуть надавати декларації з податку на
додану вартість, а отже й нести відповідальність за неподання декларації.

З врахуванням вищезазначеного, суд
першої інстанції вважає, що податкове повідомлення-рішення № 29/51702/0 від
18.09.2007 р. не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є недійсним.

За таких обставин, судом першої
інстанції позов задоволено.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції, вважає, що суд прийняв неправильне
рішення, невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст.6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування,
обліку і звітності суб'єкта малого підприємства" від 28.06.1999р. № 746/99
зі змінами і доповненнями, на діяльність підприємця-платника єдиного податку,
не поширюються вимоги Закону України "Про податок на додану вартість"
від 06.04.1997 р. № 168/97-ВР зі змінами та доповненнями.

За даними перевірки та обліку
підприємця виручка від реалізації за період з 01.01.2005 р. по 30.06.2005 р.
перевищила 500000,00 тис.грн. та склала - 565690,00 грн. Враховуючи вимоги ст.5
Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єкта малого підприємництва" від 28.06.1999 р. № 746/99 зі
змінами та доповненнями, а саме у разі порушення вимог, встановлених ст.1
вищезазначеного Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку і звітності починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу) підприємцем було надано заяву 05.07.2005 р. до ДПІ у
Київському районі м. Харкова, про здійснення діяльності з 01.07.2005 р. із
застосуванням загальної системи оподаткування.

За результатами підприємницької
діяльності загальна сума від здійснення операцій з поставки послуг за період
протягом останніх дванадцяти календарних місяців (01.01.2005р. по 31.12.2005р.)
сукупно перевищила 300 000,00 тис.грн. та складає 565690,00 грн. Відповідно до
вимог пп.2.3.1. п.2.3. ст.2 ЗУ "Про податок на додану вартість" №
168/97-ВР від 06.04.1997р. ФОП ОСОБА_2 підлягає обов'язковій реєстрації
платником податку на додану вартість.

Однак, в порушення вищевказаної
статті підприємець з липня 2005р. не зареєструвалася платником вказаного
податку.

Відповідно до вимог пп.3.1.1. п.3.1
ст.3 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР
операції з оптової торгівлі, місце надання яких знаходяться на митній території
України, є об'єктом оподаткування ПДВ.

Порядок реєстрації осіб як платник
ПДВ передбачено ст.9 Закону України № 168/97-ВР зі змінами та доповненнями, а
саме:

відповідно до п.9.3 ст.9
"особи, які підпадають від визначення п.2.3 ст.2 цього Закону, зобов'язані
зареєструватися як платник ПДВ у податковому органі за їх місцезнаходженням;

відповідно до п.9.4 ст.9 Закону
України " Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР, якщо особа
укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання
яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме
протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену
п.п.2.3.1. пункту 2.3 ст.2 цього Закону, то така особа зобов'язана
зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового
періоду.

Відповідно до п. п. 2.3.1 2.3.1.
коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому
числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Позивач фактично перевищив
зазначену суму, що встановлено в ході перевірки та закріплено в акті перевірки.

Особа, що не надсилає таку заяву у
таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за не нарахування або
несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

ФОП ОСОБА_2 повинна була надати
заяву на реєстрацію платником ПДВ 01.07.05р., однак такої заяви до ДПІ у
Київському районі м. Харкова не надала.

При цьому суд зазначає, що
посилання суду першої інстанції, що визначення податкового періоду передбачене
Законом України «Про податок на додану вартість» не розповсюджувалося на
позивача оскільки він не був платником ПДВ, необґрунтоване, положення ст. 9 та
ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість», якраз і стосується осіб
які не є платниками ПДВ, але набувають відповідний статус в наслідок наявності
подій передбачених законом.

В даному випадку позивач перевищив
граничний розмір операцій. Колегія
суддів зазначає, що позивач як платник єдиного податку був звільнений від сплати ПДВ, але з моменту
коли він перейшов на загальну систему оподаткування, до нього застосовуються
загальні норми, в тому числі і норми Закону «Про податок на додану вартість»
щодо визначення обов'язку зареєструватися платником податку. Будь яких обмежень
щодо врахування терміну за який визначається розмір операцій закон в даному
випадку не передбачає.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що
посилання на те, що ФОП ОСОБА_2 не зареєстрований платником ПДВ, не має
відповідного свідоцтва, та на нього не поширюються вимоги Закону України
"Про податок на додану вартість" щодо надання податкової декларації з
ПДВ не є правомірним, не відповідає діючому законодавству.

Позивач необґрунтовано не
зареєструвався платником ПДВ, відповідно не виконав обов'язок по здачі
звітності, за що правомірно застосовані санкції.

Колегія суддів приймаючи рішення також
зазначає, на необґрунтоване посилання суду першої інстанції щодо недоведеності
факту перевищення розміру оподатковуємих операцій, оскільки сторони з цього
приводу не сперечаються, факт встановлений актом перевірки. Позивач обґрунтовує
позов лише тим, що він не зареєструвався платником ПДВ, заперечень щодо даних
акту не надає. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що не
заперечує проти фактичних обставин встановлених в акті. За таких обставин
висновки суду першої інстанцій не відповідають ч. 3 ст. 72 КАС України.

Таким чином, судом першої інстанції
порушені норми матеріального права, що згідно п. 4 ст.202 КАС України є
підставою для скасування постанови суду та ухвалення нового рішення по справі.

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції на підставі п. 4 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196,
198, 202, 205, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу задовольнити.

Постанову
Харківського окружного адміністративного суду від 31 січня 2008 року по справі № 2а-643/08 скасувати.

Прийняти нову
постанову, якою у позові відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст
виготовлено та підписано 30 вересня 2008 року

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло З.Г.