Справа № 22а-6039/2008
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2008-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-6039/08
Головуючий суддя у суді
категорія статобліку - 48
1-ої інстанції - Петушков С.А.
(справа
№ 2а-128/08)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Мартиненка О.В. (доповідач)

суддів -
Поплавського В.Ю., Уханенка С.А.

при секретарі
судового засідання - Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради на постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 01 квітня 2008 року у справі № 2а-182/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради про
стягнення щорічної разової допомоги,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради на його
користь недоплачену разову щорічну допомогу до 5-го травня в період з 2003 року
по 2005 рік в сумі 2.486,20 гривень та судові витрати за надання правової
допомоги у розмірі 400,00 гривень. Під час розгляду справи позивач доповнив
позовні вимоги та спросив стягнути з відповідача на його користь недоплачену
разову щорічну допомогу до 5-го травня в період з 2003 року по 2005 рік, та
2007 рік в сумі 5.056,62 гривень та судові витрати за надання правової допомоги
у розмірі 403,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що
він є особою, яка має статус інваліда війни ІІІ групи, а тому, згідно до ч.5
ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (надалі Закон №3551-ХІІ), він має
право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги в розмірі семи
мінімальних пенсій за віком, яка повинна бути виплачена до 05 травня.
Відповідач з 2003 року по 2005 рік та в 2007 році виплату вказаної допомоги здійснював
у розмірі 100 гривень, 130 гривень, 270 гривень, 300 гривень.

Постановою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2008 року позовні
вимоги задоволенні частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 2.905,77
гривень недоплаченої суми щорічної разової допомоги до 5-го травня за 2007 рік,
та відшкодовані витрати на отримання юридичної допомоги в сумі 200 гривень, в
задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши
матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у справі, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивач є особою, яка має статус інваліда війни ІІІ групи на
підставі посвідчення серії НОМЕР_1 від 30 листопада 2001 року і має
пільги, встановлені Законом N 3551-XII.

Згідно
статті 13 Закону № 3551-ХІІ
інвалідам війни ІІІ групи виплачується щорічна разова грошова допомога до 5-го
травня в розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік» від 19 грудня 2006 року N 489-V було зупинено на 2007 рік дію статті 13 Закону
№ 3551-ХІІ.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року N 6-рп/2007
(справа про соціальні гарантії громадян) зупинення дії статті 13 Закону №3551-ХІІ,
передбачене п. 13 статті 71 Закону України від 19.12.2006 року N 489-V, визнано
таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Зважаючи на те, що зупинення дії законів є способом тимчасового припинення
їх дії в часі та/або за колом осіб, судова колегія зазначає, що втрачання
чинності нормативно-правовим актом, яким відбулося зупинення дії певного
закону, за правовими наслідками є поновленням дії цього закону, а відповідно і
поновленням прав та обов'язків осіб, які є учасниками правовідносин, що є
предметом регулювання такого закону.

У відповідності зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Як вбачається з матеріалів справи, звернення позивача до суду з вимогою про
стягнення з відповідача заборгованості з виплати щорічної разової грошової
допомоги до 5-го травня в сумі 5.056,62 гривень та судових витрати за надання
правової допомоги у розмірі 403,40 гривень, є результатом поєднання декількох
окремих позовних вимог щодо відновлення права позивача, порушення якого
відповідач припустився у різний час.

Статтею 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим
Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, згідно ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

При цьому колегія суддів зазначає, що, оскільки законом не встановлено
інше, суд за внутрішнім переконанням
оцінює причини пропущення строку звернення до суду за кожною з заявлених
позовних вимог і, дійшовши висновку, що певні причини пропущення строку звернення до суду не є
поважними, може відмовити у задоволенні
частини позовних вимог або позову в цілому.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у судовому засіданні
наполягав на відмові у задоволенні позову, зокрема, з підстави пропущення
позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов
висновку, що перерахування позивачеві щорічної разової грошової допомоги до
5-го травня слід провести у межах річного строку звернення до адміністративного
суду, так як позивач не навів поважних причин пропуску строку звернення до
суду.

Водночас, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, не
зважив на те, що згідно абзацу 7 пункту 27 статті 13 Закону № 3551-ХІІ позивачу інваліду
війни ІІІ групи виплачується грошова допомога до 5 травня в розмірі семи
мінімальних пенсій за віком.

Статтею
62 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" затверджено прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність з 01 квітня 2008 року
у розмірі 410,06 гривень.

Згідно
статті 28 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Тому з
урахуванням того, що в 2007 році грошова
допомога була виплачена позивачу у сумі 300 гривень, а мінімальна
пенсія за віком була встановлена у розмірі 410,06 гривень, то недоплачена сума
щорічної допомоги на оздоровлення становить: 410,06 гривень х 7 - 300 гривень = 2.570,42 гривень

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції припустився порушень вимог матеріального права,
що призвело до прийняття неправильного рішення.

Згідно п. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню
з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», ч.3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 202, 207
КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 01 квітня 2008 року у
справі № 2а-182/08 скасувати.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 2.570,42 гривень
недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2007 рік
та відшкодування витрат на отримання юридичної допомоги 200 гривень, усього
2770,42 гривень.

В іншій частині без змін.

Постанова
суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
місячний строк до Вищого адміністративного суду України шляхом подання
касаційної скарги.

Повний
текст постанови виготовлено 25.07.2008 року.

Головуючий
суддя:

Судді: