Справа № 2а-200/2007
Суддя: Луньовa С.І.
Дата ухвалення: 2007-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-200/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2007 року
Нахімовській районний суд м. Севастополя
у складі: головуючого судді Луньової С. І.,
при секретарі Сиротенко Т.В., за
участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Севастополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової
частини А-4068 про стягнення надбавки за безперервну службу у Збройних Силах
України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини А-4068 про стягнення
надбавки за безперервну службу,
указуючи, що визнати дії
командування військової частини А-4068 по нарахуванню та виплаті йому
щомісячної надбавки за безперервну службу в заниженому розмірі незаконними та
забов'язати частину провести доплату невиплачених йому коштів. Свої позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що
незважаючи на внесення в чинне законодавство України змін щодо грошового
забезпечення військовослужбовців надбавка за безперервну військову службу у
розмірі - 10 % грошового утримання,
передбачена Указом Президента України № 389 від 5.05.2003 року "Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби
України та Управління державної охорони України за безперервну службу
", на отримання якої він мав
право, оскільки прослужив у Збройний
Силах з вислугою на серпень 2003 року понад 10 календарних років з метою
економії грошових коштів йому нараховувалась та виплачувалась в заниженому
розмірі, внаслідок чого були порушені
його права, так як він не мав жодних
дисциплінарних стягнень та добросовісно проходів військову службу.

В
судовому засіданні позивач позивну вимогу підтримав повністю, надав суду пояснення аналогічні
вищенаведеному та просив суд задовольнити його позов.

Представник
відповідача позов визнав.

Вислухавши
пояснення позивача, дослідивши матеріали
справи суд вважає позов обгрунтованим та підлягаючим повному задоволенню за
наступними підставами.

Судом
установлено , що позивач ОСОБА_1 добросовісно проходив військову службу
у Збройних Силах України де прослужив станом на серпень 2003 року більше 10 календарних
років, що підтверджується наданим суду
витягом з послужного списку
позивача в зв'язку з чим останній мав право на отримання надбавки за
безперервну службу згідно Указу Президента України № 389 від
5.05.2003року " Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України. Міністерства внутрушніх
справ України.

Адміністрації
Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за
безперервну службу в розмірі 10% грошового утримання.

Судом
не встановлено жодних підстав до зменшення розміру надбавки для позивача
оскільки він добросовісно проходив військову службу не притягувався до
відповідальності до нього не застосовувались жодні дисциплінарні стягнення.

- в період з
травня 2003 року по
березень 2005 року за
винятком листопада грудня 2003
року та вересня - грудня 2004
року назначена надбавка військовою частиною А-4068 йому виплачувалась в заниженному розмірі
відповідно до довідки військової частини в якій надбавка не виплачувалась в
зв'язку з відсутністю коштів, що
суперечить вимогам ст. ст. 2 та 9 Закону України "
Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей".

За таких
обставин суд приходить до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню
оскільки ст. 2 та 9 Закону України " Про соціальний
та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей"
передбачено, що ніхто не має права
обмежувати військовослужбовців і членів їх сімей у правах та свободах
визначених законодавством України і грошове та інше забезпечення
військовослужбовців у розмірах що стимулюють зацікавлення громадян України у
військовій службі, а право позивача на отримання надбавки за безперервну
службу в розмірі 10% визначене
п.1 Указу Президента України №
389від 5.05.2003 року " Про надбавки
військовослужбовцям Збройних сил України Міністерства внутрішніх справ України
.Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної
охорони України за безперервну службу" в зв'язку з чим різниця між
фактично виплаченою надбавкою за безперервну службу та надбавкою на отримання
якої має позивач підлягає стягненню на його користь. Відповідно до Наказу
Міністра Оборони України № 308 від30.07.2004 року щомісячна надбавка за
безперервну службу в Збройних силах України в повному обсязі виплачувалась
тільки військовослужбовцям структурних підрозділів центрального апарату
Міністерства оборони України .Генеральному штабу Збройних Сил України, що є порушенням прав позивача який сумлінно
проходив військову службу і не мав дисциплінарних стягнень.

В зв'язку з цим суд вважає що вказаний наказ Міністра Оборони України та
будь які інші

розпорядження Міністра Оборони не можуть бути підставою до не виплати
позивачеві надбавки у розмірі визначеному Указом Президента України № 389 від 5.05.2003 року оскільки
даним Указом Президента України Міністру Оборони України надано право визначати
лише порядок і умови виплати надбавки а не розмір. Крім того відсутність коштів
та бюджетних асигнувань ніяким чином не вплинуло на встановлення
максимального розміру надбавки
військовослужбовцям
Міністерства Оборони України та

військовослужбовцям
Генерального Штабу Збройних Сил України (
Наказ МО № 308 від
30.07.2004 року) За таких обставин Міністр Оборони України мав би зважаючи на
відсутність коштів встановити нижчий розмір надбавок і в Міністерстві Оборони і
в Генеральному штабі Збройних Сил України. Заниження розміру надбавки іншим
військовослужбовцям є порушенням ст. 24
Конституції України відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,
релігійних та інших переконань. Статистичного та соціального походження
майнового стану місця проживання за мовними або іншими ознаками.

В даному
випадку встановлена перевага одним військовослужбовцям перед іншими за ознакою
місця роботи, яка не передбачена чинним
законодавством і суперечать Конституції України.

Згідно з
ч.5 ст. 4 ч.5 ЦПК України інші органи
Державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини лише у
випадках і межах встановлених Конституцією України та законам.

Відповідно
до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1.11.1996
року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя " Верховний суд
вказав що оскільки Конституція України як зазначено в її ст. 8 має найвищу юридичну силу а її норми є
нормами прямої дії, суди при розгляді
конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції в усіх
необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Разом з тим
суд може на підставі ст. 124 Конституції визнати такими що не
відповідають Конституції - акти органів державної виконавчої влади
міністерств, відомств, місцевих державних адміністрацій тощо
Звернення до Конституційного Суду України в такому разі не вимагається. Судові
рішення мають ґрунтуватись на Конституції а також на чинному законодавстві яке
не суперечить їй. Оскільки наказ Міністра Оборони України № 308 від 30.07.2004 року напряму
суперечить Конституції України оскільки обмежує права одних військовослужбовців
і встановлює переваги іншим .Суд вважає за необхідне застосувати Конституцію
України оскільки вона має вищу юридичну силу.

Згідно ст. 80 ЦПК України оскільки позивач був
звільнений від сплати державного мита стягнути з відповідача в сумі 51 грн на
користь держави.

На
підставі викладеного керуючись ст.
2.9.3акону України " Про соціальний та правовий захист військовослужбовців
і членів їх сімей" п. Указу Президента України № 389 від.5.05.203
року" Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби
України та Управління державної охорони України за безперервну
службу" ст. 24, 124 Конституції України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Забов'язати
військову частину А-4068 провести ОСОБА_1 доплату різниці між фактично
виплаченою надбавкою за безперервну службу і надбавкою в розмірі 3758 грн. 32 коп. та стягнути
зазначену доплату на його користь.

Стягнути з
військової частини А-4068 грн. державне мито у розмірі 51 грн. на користь
держави.

постанова може
бути переглянута в порядку і термін,
передбаченому ст. 186
КАС України.