Справа № 2-а-34/2008
Суддя: Гур А.О.
Дата ухвалення: 2008-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-34/08р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2008 року Лебединський
районний суд

Сумської
області

В складі: головуючого - судді Гура А.О.

при секретарі Ткаченко Я.О.

з участю: позивача
ОСОБА_1.,

представника відповідача Лимаря О.П..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедин справу за
позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого
комітету Лебединської міської ради Сумської області про стягнення недоплаченої
суми грошової допомоги на оздоровлення за 2002-2007 рік в сумі 8389.90 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною
заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року, йому, як ліквідатору 2 категорії, передбачена
виплата щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати.

Але управління праці та соціального захисту населення
виконкому Лебединської міської ради Сумської області проводить щорічні виплати
на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплативши йому щорічну допомогу на
оздоровлення за 2002 - 2004 роки в розмірі по
26 грн. 70 коп. за кожен рік, та постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплативши за 2005 - 2007
роки по 100 грн. щорічно, всього таким чином йому було виплачено допомоги за
весь період на суму 380 грн. 10 коп.

Вважаючи, що Закон України є пріоритетним по відношенню
до постанов уряду, позивач вважає, що за період з 2002 до 2007 років включно
йому повинно бути виплачено допомоги на оздоровлення загальним розміром 8770
грн., виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати: в
листопаді 2002 року - 165 грн., листопаді
2003 року - 185 грн., листопаді 2004 року - 237 грн., жовтні 2005 року - 332 грн., листопаді 2006 року -
375 грн., січні 2007 року - 460 грн.,
коли фактично виплачувалась допомога. За мінусом виплаченої суми - не доплачена
допомога на оздоровлення за період 2002 по 2007 роки складає 8 389 грн. 90 коп.,
яку він просить стягти з відповідача.

В судовому засіданні позивач
підтримав свої позовні вимоги в повному об'ємі.

Представник відповідача
позовні вимоги не визнав і пояснив, що оскільки ст.62 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року Кабінету Міністрів України надане право на
роз'яснення порядку застосування цього Закону, останній своїми постановами від
26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», та від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановив щорічну допомогу
на оздоровлення ліквідаторам другої категорії у розмірі відповідно 26.70 грн. та
100 грн.

Управління в своїй роботі керувалось саме цими
постановами, оскільки вони є обов'язковими для виконання місцевими органами
державної виконавчої влади і виплачувало грошову допомогу на оздоровлення
згідно з сумою виділених для цих цілей коштів головним розпорядником коштів
державного бюджету.

Відповідно до ст.95 Конституції України виключно законом
про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Законами № 3235 -1У від 20.12.2005 року « Про Державний
бюджет України на 2006 рік» та № 489-У
від 19.12.2006 року Про Державний бюджет на 2007 рік» зупинена дія ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року
в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії на 2006 та 2007 роки і на час виплати такої
компенсації позивачці ( в січні 2007 року) вказані закони не були змінені і не
скасовані.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущені
строки позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав про недоплату
йому грошової допомоги в період 2002 - 2006 року, оскільки ст.99 КАС України
встановлений річний строк звернення до суду, починаючи з дня, коли він дізнався
або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод і інтересів. В
судовому засіданні позивач не ставить питання про продовження строку позовної
давності і не надав доказів пропущення такого строку з поважних причин.

На цих підставах
представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову позивачу.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає задоволенню
зі слідуючих підстав:

Даний спір між сторонами виник з адміністративних правовідносин, які носять
публічний характер і регулюються Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від
28.02.1991 року, постановою Кабінетів Міністрів України від 26.07.1996 року №
836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», постановою Кабінетів
Міністрів України від 12.07.2005
року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В судовому засіданні встановлено, що позивач є
ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що
стверджується посвідченням ( а.с.6 ).

Відповідно до ст.
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року ліквідаторам наслідків
аварії на ЧАЕС 2 категорії передбачена виплата щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ст. 62 цього Закону право роз'яснення
порядку застосування вказаного Закону визначається Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами
державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої
влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

На виконання вказаної норми Закону Постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено виплату
допомоги на оздоровлення вказаній категорії осіб у розмірі 26.70 грн. Вказана
постанова була визнана такою, що втратила чинність постановою КМ України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою встановлено виплату допомоги на оздоровлення в розмірі 100
грн. і відповідно до цих постанов проводилось фінансування управління
соціального захисту населення Лебединського міськвиконкому з державного бюджету
України.

Згідно ст.63 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за
рахунок Державного бюджету.

Відповідно до ст.95 Конституції України виключно законом
про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до п.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в
Україні положення нормативно-правових актів застосовуються тільки в частині, в
якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього кодексу та Закону
України "Про Державний бюджет України". Таким чином, норми, які
вводяться Законом " Про Державний бюджет" діють протягом бюджетного року,
з безумовним та пріоритетними відносно інших законів.

Законами № 3235 -1У від 20.12.2005 року " Про
Державний бюджет України на 2006 рік"
та № 489-У від 19.12.2006 року "Про Державний бюджет на 2007
рік" зупинена дія ст.48 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від
28.02.1991 року в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії на 2006
та 2007 роки і на час виплати такої компенсації позивачеві ( в січні 2007 року)
вказані закони не були змінені і не скасовані.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що дії управління
соціального захисту населення Лебединського міськвиконкому в частині виплати
відповідачу грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 26.70 грн. в період з
2002 до 2004 року та по 100 грн. в період з 2005 до 2007 року відповідають
вимогам діючого законодавства, а права позивача не порушені і не підлягають
захисту .

На підставі викладеного, керуючись ст. 48 Закону України від 28.02.1991
року № 756-ХІІ "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", Постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 "Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та ст. ст. 158-162, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради
Сумської області про стягнення недоплаченої суми грошової допомоги на
оздоровлення за 2002 -2007 рік в сумі
8389 грн. 90 коп. відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до адміністративного
апеляційного суду Харківської області через Лебединський районний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження постанови протягом 10 днів з дня
проголошення постанови та поданням після цього апеляційної скарги протягом 20
днів з подачею її копії до апеляційного суду або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС
України.

Суддя

Лебединського райсуду А.О.
Гура