Справа № К-21696/06
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2008-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2008 р. м.
Київ

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів
Брайка А.І.

Нечитайла О.М.

Сергейчука О.А.

Степашка О.І.

при секретарі Ільченко О.М.

за участю представника

позивача: Киселевича Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Князя Трубецького»

на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 11.04.2006 р.

у справі № 11/1-О-А-06

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Князя Трубецького»

до Державної податкової інспекції в Бориславському районі
Херсонської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Херсонської області від 01.02.2006 р. позов
задоволено. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення № від
13.10.2005 р. в частині зменшення ВАТ «Князя Трубецького» на 26522,13 грн. суми
бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Стягнуто з ДПІ у
Бориславському районі на користь ВАТ «Князя Трубецького» 1,70 грн. витрат зі
сплати судового збору. Повернуто ВАТ «Князя Трубецького» 81,60 грн. держмита та
118 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 11.04.2006р.
постанову суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з ВАТ «Князя Трубецького» в доход державного бюджету 42,50
грн. державного мита за апеляційний перегляд справи.

ВАТ «Князя Трубецького» подало касаційну скаргу, якою просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої
інстанції. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм
процесуального права (ст. 207, ч. 2 ст. 195 Кодексу адміністративного
судочинства України) та неправильне застосування норм матеріального права.
Вважає, що висновки суду про порушення позивачем вимог Закону України «Про
податок на додану вартість» щодо порядку визначення бази оподаткування є
такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та необґрунтовані
доказами. Посилаючись на приписи п.п. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», позивач наголошує на тому, що на час розгляду даної справи
не існує процедури, механізмів закріплених Законом для нарахування податкових
зобов'язань за непрямими методами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача,
дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд
касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що актом № 66/23/00413720 від 19.08.2005
р. документальної перевірки обґрунтованості відшкодування податку на додану
вартість з бюджету ВАТ «Князя Трубецького» за період з 01.03.2005р. по
01.08.2005 р. зафіксовано порушення останнім п.п. 4.1 ст. 4, п.п. 7.4.4. п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Порушення зазначених
вимог закону пов'язане з такими обставинами:

- у березні 2005 р. в рахунок зарплати реалізовано 1 бочку дубову за ціною 195 грн. (без ПДВ) - податкова
накладна № 25/4 від 31.03.2005 р. В цьому ж податковому періоді підприємством
реалізовано дані ТМЦ за ціною 416,66 грн. (без ПДВ) на підставі податкової
накладної № 22 від 21.03.2005 р. За наслідками цієї операції донараховано ПДВ в
сумі 44,33 грн.;

- у червні місяці підприємством згідно податкової накладної №28 від
09.06.2005 р. реалізовано ТОВ «Лонжерон і К» виноматеріал «Кабарне» у кількості
1131,24 дал. за ціною 29,17 грн. на суму 32994,5 грн., в т.ч. 6598,9 грн. ПДВ.
Вартість проданого товару сторонами угоди визначена нижче собівартості цієї
продукції, яка склала 71697,48 грн., та нижче ціни такої ж продукції,
застосованої самим підприємством при її реалізації на представницькі потреби
відповідно до податкової накладної №69 від 27.09.2005 р. за ціною 10,36 грн. за
1 літр або 103,6 грн. за 1 дал. За цією операцією підприємству донараховано ПДВ
в розмірі 16839,64 грн.

У цьому ж податковому періоді відповідно до податкової накладної №43 від
10.06.2005 р. на адресу Веселівської сільради підприємством реалізовано
виноградний кіл (бій) у кількості 10152 шт. за ціною 0,3грн. Впродовж періоду,
що був предметом перевірки, підприємством реалізовано дані ТМЦ за ціною 1грн.
(податкова накладна №51 від 05.07.2005р.). За цією операцією донараховано ПДВ у
розмірі 1421,28 грн.

- у травні та червні 2005 р. підприємством здійснено реалізацію черешні
урожаю 2005 року. Відповідно до податкової накладної №38 від 31.05.2005 р. ПП
ОСОБА_1 реалізовано черешню у кількості 200 кг. за ціною 1,67 грн. У цьому ж
податковому періоді підприємством реалізовано дану продукцію за ціною 2,08 грн.
(податкова накладна від 31.05.2005 р. № 39). Перевіркою донараховано ПДВ за
травень 2005 р. у сумі 16,4 грн;

у червні місяці відповідно до
податкової накладної №48 від 17.06.2005 р. підприємством у рахунок зарплати
реалізовано черешню у кількості 960 кг. за ціною 1,25 грн. Звичайна ціна даного
податкового періоду щодо реалізації цієї сільгоспродукції на підприємстві
склала 2,08 грн. (податкові накладні за №40/1 від 03.06.2005 р.; № 40/2 від
06.06.2005 р.; № 40/3 від 06.06.2005 р.). В результаті перевіркою донараховано
ПДВ за червень 2005 р. у сумі 159,36 грн.

- у липні місяці підприємством реалізовано яблука на адресу ПП Бутенко за
ціною 0,25 грн. у кількості 69320 кг. У даному податковому періоді
підприємством реалізовано яблука за ціною 0,83 грн. (податкова накладна №58 від
18.07.2005 р.). У якості звичайної ціни взято 0,83 грн. (податкова накладна №58
від 18.07.2005р.). В результаті перевіркою донараховано ПДВ за липень 2005 р. в
сумі 8041,12 грн.

За вищевказаними операціями податкова інспекція вважає, що позивач здійснив
продаж товару за цінами, меншими за звичайні ціни.

Крім того, податковою інспекцією встановлено, що у квітні місяці 2005 р.
ВАТ «Князя Трубецького» згідно акту від 29.04.2005 р. щодо ліквідації основних
засобів, списано підсобну теплицю залишковою вартістю 2104,03 грн., але ПДВ у
розмірі 420 грн. підприємством не віднесено до складу податкового зобов'язання
цього періоду, чим порушено вимоги п. 4.9 ст. 4 Закону про ПДВ.

При перевірці податкових декларацій встановлено, що у порушення виконання
вищезазначених норм податкового законодавства підприємством у повному обсязі до
складу податкового кредиту віднесено ПДВ від сум придбаної оперативної оренди
легкового автомобіля відповідно наступних податкових накладних: № 1 від 24.03.2005
р. від ТОВ «Тавр» послуги по оренді автомобіля на суму 800,06 грн., ПДВ 133,34
грн. (50% - 66,67 грн.); №96 від 01.04.2005 р. від ТПК «Торгівельно -
промислова Компанія», оренда автомобіля на суму 4500 грн., ПДВ - 750 грн. (50%
- 375 грн.). Перевіркою зменшено суму податкового кредиту у березні 2005 р. на
66,67 грн. та у квітні 2005 р. на 375 грн.

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення
№ від 13.10.2005 р., яким згідно із п.п. «б» п.п. 4.2.2 ст.4 », п.п.
17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», за
порушення п.п. 4.1, 4.2, ст. 4, п.п.
7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»
позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого у
рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на
додану вартість у загальному розмірі 27384,61 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права, на які посилається ВАТ «Князя
Трубецького» у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлені
обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі
законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Виходячи із вимог п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР база оподаткування операцій з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни.

За приписами п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»
від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або частковою оплатою їх вартості
коштами в межах бартерних операцій (товарообмінних операцій), здійснення
операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат в
рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з
платником податку, база оподаткування визначається з фактичної ціни операції,
але не нижчої за звичайні ціни.

Згідно із п. 1.18. ст. 1 цього ж
Закону звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними
пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За приписами п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (із змінами, внесеними
згідно із Законом України від 18.11.1997р. № 639/97-ВР, у редакції Закону України від 24.12.2002 р. №
349-IV) якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Відповідно до п.п. 1.20.2. п. 1.20 ст.
1 цього ж Закону для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару
(роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами,
послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання
зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші
об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на
ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг)
визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає
на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні
при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни.
Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами
якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку
зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт,
послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою
ознайомлення з ними споживачів.

Підпункт 1.20.8. п. 1.20 ст. 1
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» обов'язок доведення
того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках,
визначених цим Законом, покладає на податковий орган у порядку, встановленому
законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін
або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Суд касаційної інстанції
вважає, що податковою інспекцією дотримані вимоги п.п. 1.20.2., п.п. 1.20.8. п.
1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» при
визначенні звичайної ціни за вищевказаними господарськими операціями та
доведено факт продажу вказаного товару за вказаний період за цінами нижчими від
цін, за якими продається аналогічний товар іншим підприємствам, тобто за
звичайними цінами.

Як було достовірно
встановлено судом апеляційної інстанції, для визначення звичайних цін при
реалізації товару за вказаними господарськими операціями за період, що був
предметом податкової перевірки, використовувалась інформація про укладені
договори з іншими підприємствами з
ідентичними товарами у співставних умовах за цей же період з дотриманням вимог
щодо ідентичності (однорідності) товару та щодо співставності умов, що
відповідає вимогам вищевказаної норми Закону. Податковою інспекцією вивчено
інформацію про стан ринкових цін на товари, враховані фактичні витрати
підприємства на вирощування продукції, переробку, просування її на ринку збуту
тощо.

У суду першої інстанції не було
підстав застосовувати приписи п. 1.20.10 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», за якими донарахування податкових
зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних
цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових
зобов'язань за непрямими методами.

Таким чином, дія цієї норми поширюється виключно на випадки, коли
податковим органом здійснюється донарахування платнику податку податкових
зобов'язань внаслідок визначення звичайних цін.

У даному випадку, податковим органом спірним податковим
повідомленням-рішенням не було донараховано податкових зобов'язань, а було
зменшено позивачеві розмір бюджетного відшкодування з податку на додану
вартість.

До того ж, процедура визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг), яка
правомірно була застосована податковим органом, регламентована п.п. 1.20.2
п.1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а тому
відсутність Закону про нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами
не є перешкодою для визначення рівня звичайних цій та бази оподаткування
операцій з поставки товарів (послуг) виходячи з цін, не нижчих за звичайні. При
визначенні об'єкту оподаткування податковою інспекцією були застосовані саме
приписи п. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з
обставинами справи та ґрунтуються на приписах законодавства, у зв'язку з чим не
вбачається підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Князя
Трубецького» залишити без задоволення, а постанову Запорізького
апеляційного господарського суду від 11.04.2006 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом
одного місяця з дня відкриття обставин, які можуть бути підставою для
провадження за винятковими обставинами.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

судді А.І. Брайко

О.М. Нечитайло

О.А. Сергейчук

О.І. Степашко