Справа № 22-а-883/2008
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2008-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
Головуючий 1 інстанції - Бунякіна Г.І.
Доповідач - Сіренко О.І.
Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2008
року Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду в складі :

Головуючого - судді Сіренко О.І.

Суддів
Подобайло З.Г.

Мельникової Л.В.

За участю секретаря Касян В.Ю.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу
Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції на
постанову господарського
суду Полтавської області від 25 вересня
2007 року по справі № 3/142 за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Гадяцької міжрайонної державної
податкової інспекції про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень,
-

В С Т
А Н О В И Л А :

11 липня 2007
року фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до Гадяцької міжрайонної державної податкової
інспекції про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень: (1) №/0/364 від 07.11.2006р., (2)
№/1 від 09.01.2007р., (3) №/2 від 29.03.2007р. та (4) №/3 від 30.05.2007р.,

Відповідач
Гадяцька міжрайонна державна податкова інспекція позов не визнала, вважаючи
його необґрунтованим.

25 вересня 2008
року постановою господарського суду Полтавської області задоволено
позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Суд визнав
нечинними податкові повідомлення-рішення (1)
№/0/364 від 07.11.2006р., (2) №/1 від 09.01.2007р.,
(3) №/2 від 29.03.2007р. та (4) №/3
від 30.05.2007р., за яким позивачу визначені податкові зобов'язання з ПДФО в
сумі 31 474,00 грн.

В апеляційній
скарзі Гадяцька міжрайонна державна податкова інспекція просить постанову суду
скасувати та прийняти нову постанову, в якій відмовити у задоволенні позову,
неповне з'ясування судом першої інстанції
обставин справи.

В запереченнях
на апеляційну скаргу фізична особа - підприємець ОСОБА_1 просить постанову суду
залишити без змін.

Колегія суддів,
вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу,
приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав :

Судом
встановлено, за висновками планової виїзної
документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за
період з 26.07.2005 р. по 30.06.2006 р., що набрали форму акту №
79/1701/ від 24.10.2006 р., ДПІ - відповідач констатувала порушення з боку суб'єкта господарювання ст. 13 Декрету Кабінету міністрів України № 13-92 від 26.12.92 р.
"Про прибутковий податок з громадян" (із змінами і доповненнями), чим занижено податкові
зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 31 474,00 грн..

Результатом такого висновку стало визначення позивачу за спріним податковим
повідомленням-рішенням № /0/364 від 07.11.2006р. податкового
зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 31 474,00 грн. (основний платіж).

За наслідками апеляційного оскарження даного податкового повідомлення рішення
скарги залишено без змін, спірний акт набрав форму
податкових повідомлень-рішень ГМДП: №/1
від 09.01.2007р., №/2 від 29.03.2007р. та №/3 від 30.05.2007р..

При цьому Гадяцька міжрайонна державна податкова інспекція грунтує свої висновки тим, що приватний
підприємець ОСОБА_1 у III кварталі 2005 року перевищив
дозволену Указом Президента України № 727/98 від
03.07.98 р. "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" межу для застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності, одержавши на
розрахунковий рахунок кошти в сумі 546 916,51 грн..

Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 як у період, що
був охоплений перевіркою орану ДПС, так і в даний час перебуває на спрощеній
системі оподаткування на підставі свідоцтв
платника єдиного податку, виданого відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що 07.09.2005 р. між ПП ОСОБА_2 (комітент)
та ПП ОСОБА_1 (комісіонер) був укладнеий
договір комісії № 7-09/05, за умовами якого позивач зобов'язувався за дорученням комітента за визначену винагороду здійснювати від
свого імені, в інтересах та за рахунок комітента
угоди по продажу товарів, що належать комітенту на праві власності.

За наданими позивачем документальними доказами,
останній діяв виключно в межах цивільно-правового
правочину (договору) комісії, не набував права власності (на власний розсуд володіння, користування і розпорядження) як
на насіння соняшника, так і на отримані кошти в результаті реалізації цього
насіння соняшника в розрізі договору комісії, а фактично вчиняв юридичні дії на підставі повноважень,
наданих власником такого насіння соняшника. Ці обставини додатково підтверджуються ще й тим, що комісіонер (позивач) повертав отримані в наслідок реалізації насіння соняшника
кошти на рахунок комітента за мінусом винагороди,
встановленої у розмірі 2% вартості товару (п. 5.1 договору комісії).

Таким чином, позивач, дотримуючись приписів норм вище зазначеного Указу, правомірно включав до обсягу виручки за здійснення
операцій з надання послуг лише їх вартість, що дорівнювала розміру
винагороди, передбаченому в договорі комісії та деталізована у звіті комісіонера після фактичного виконання договору :
реалізації насіння соняшника ТОВ "Укр-Олія".

Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав .

Стаття 1 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 р. „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва",
на яку посилається відповідач у наведеній вище мотивації, встановлює : „...Виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг ) вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або ( та ) в касу
за здійснення операцій з продажу продукції ( товарів, робіт, послуг )..."

Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. визначено :«Продаж товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі
товари а плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а
також операції безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з
надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання),
доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав
власності на такі товари.» ( п. 1.31. ст. 1 ).

«Інші терміни
використовуються у значеннях, визначених законами з питань оподаткування, а
також національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку у
випадках, визначених цим Законом, які не суперечать цьому Закону та іншим
законам з питань оподаткування у частині визначення термінів.» ( п. 1.43. ст.
1).

«З урахуванням
особливостей, встановлених цим Законом, не включаються до валового доходу і не
підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у зв'язку
з:

залученням платником
податку майна на підставі
договору концесії, комісії, консигнації, довірчого управління, схову
(відповідального зберігання), а також згідно з іншими цивільно-правовими
договорами, що не передбачають передачі права власності на таке майно, з
урахуванням положень підпункту 7.9.6 цього пункту.» ( п. 7.9.1 ст. 7 ).

Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290 «Про
затвердження Положення ( стандарту ) бухгалтерського обліку», зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 14.12.1999 р. за № 860/4153 визначено :

«Визнані доходи
класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами:, а) дохід (виручка)
від реалізації продукції (товарів,робіт, послуг)» ( п. 7 )

«Не визнаються
доходами такі надходження від інших осіб:

6.2. Сума
надходжень за договором комісії, агентським та іншим аналогічним договором на
користь комітента, принципала тощо.» ( п. 6 ).

Наведені вище норми матеріального права
засвідчують правомірність діяльності позивача в 4 кварталі 2005 р. у якості
платника єдиного податку. В той же час, відповідачем вони проігноровані,
оскільки останній до обсягів отриманих доходів у 3 кварталі 2005 р.
неправомірно включив надходження на рахунок позивача всіх коштів від продажу
соняшника за договором комісії № 7-09/05 від 07.09.2005 р. у сумі 93021.08 грн.
Тоді як правомірним є включення, в якості доходу, лише комісійної винагороди у
сумі 1867.00 грн. З урахуванням вищезгаданих приписів, обсяг доходів позивача
у_ 3 кварталі склав 455763 грн. Тоді як за підрахунками відповідача цей
показник становить 546917.00 грн. Згідно з
цим, фактичного перевищення встановленого ліміту у сумі 500000.00 грн. у
3 кварталі позивач не здійснив і правомірно продовжував працювати на єдиному
податку і в 4 кварталі 2005 р. 2. Наступним порушенням відповідачем чинного
законодавства України є нарахування ним
відсотків у сумі 663.00 грн. за користування безвідсотковою поворотною
фінансовою допомогою, наданою позивачем ПП ОСОБА_3, за договором позики № 1 від
12.01.2006 р. ( у подальшому - Договір ), та включення зазначеної суми до
валового доходу 1 кварталу 2006 р. Результатом цих неправомірних дій стало
збільшення відповідачем податкового зобов'язання позивача у вищевказаному звітному періоді на
86.00 грн. Тоді як, Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 р. визначено :

Поворотна
фінансова допомога- це сума коштів, передана платнику податку у користування на
визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів
або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими
коштами." ( п. 1.22.2. ст. 1 ).

«Доходи з
інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум поворотної
фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що
залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є
платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із
законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати
ставку податку нижчу, ніж: установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10
цього Закону. Уразі коли у майбутніх податкових періодах платник податку
повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала,
такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної
фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому
відбулося таке повернення. При цьому валові доходи такого платника податку не
збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов'язання
особи, що надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі,
так і при її зворотному отриманні.;» ( п. 4.1.6. ст. 4 ).

Наказом Державної
податкової адміністрації України
від 24.01.2003 р. № 26 «Про
затвердження податкового роз'яснення» ,
визначено :

«З моменту набрання чинності Законом України від 24.12.2002 N 349-ІУ
"Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств" операції з отримання та повернення сум поворотної фінансової
допомоги (позики) оподатковуються у порядку, встановленому пунктом 1.22 статті
1 та підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 цього Закону. Зазначений порядок
передбачає наступне:

Поворотна фінансова допомога надається
на підставі договорів, які передбачають передання платнику податку у
користування на визначений строк суми коштів без нарахування процентів або
надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Податкові зобов'язання будь-якої особи,
що надає таку допомогу не змінюються як при її наданні, так і при її зворотному
отриманні.» ( ч. 1 розділу II )

Наведені приписи матеріального права засвідчують відсутність будь-яких
правових підстав для зміни відповідачем податкових зобов'язань позивача у зв'язку із виконанням останнім Договору та збільшення
його податкового зобов'язання у 1
кварталі 2006 р. на 86.00 грн. Одночасно зазначені правові норми підтверджують
правильність відображення позивачем у облікових і звітних формах даних про його
валові доходи та витрати.

Згідно зі ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду
не спростовують.

Враховуючи
наведене та керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Гадяцької міжрайонної державної податкової
інспекції - залишити без задоволення.

Постанову господарського суду
Полтавської області від 25 вересня 2007 року- залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Повний
текст постанови виготовлений та підписаний16 квітня 2008 року.

Головуючий підпис
Сіренко О.І.

Судді
підпис Подобайло З.Г.

підпис
Мельнікова Л.В.

ЗГІДНО З
ОРИГІНАЛОМ

Суддя
Харківського апеляційного

адміністративного
суду Сіренко
О.І.