Справа № К-2071/07
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Колегія суддів
Вищого адміністративного суду
Головуючого - судді Бутенка В. І.,
Суддів : Лиски Т. О.,
в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною
скаргою заступника прокурора Донецької області в інтересах ОСОБА_1 на
постанову Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від
12 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 грудня
У серпні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до Червоногвардійського районного
суду м. Макіївки Донецької області з позовом до УПФ
України в Червоногвардійському районі м. Макіївки про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що він брав участь в ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, внаслідок чого визнаний інвалідом ІІ групи. Крім того, статтею 14 Закону України
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) його віднесено до першої категорії осіб,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З 22.04.02 він отримував
пенсію по інвалідності, а з 22.04.03 за його заявою йому була призначена пенсія
за віком. З 01.01.06 йому було відновлено виплату пенсії по інвалідності. З
18.05.06 йому було проведено перерахунок пенсії в зв'язку з встановленням І
групи інвалідності. На підставі Закону №
796-ХІІ йому призначено державну пенсію та щомісячну
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну його здоров'ю, розмір яких повинен
визначатися, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлена законами,
але відповідач визначив розмір зазначених пенсій позивачеві згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету» (далі - Постанова КМУ № 1) зі змінами та доповненнями, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 894
від 13 липня 2004 року і Постановою Кабінету Міністрів України № 1293 від 27
Просив визнати неправомірними дії УПФ України в
Червоногвардійському районі м. Макіївки, зобов'язати
відповідача нарахувати йому основну пенсію, виходячи
зі встановленого розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 4 ст. 54
і додаткову пенсію відповідно до ст. 50 Закону № 796-ХІІ з 01.01.06.
Постановою Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької
області від 12 жовтня 2006 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 20 грудня 2006 року, в задоволенні позову відмовлено.
У касаційній скарзі заступник прокурора Донецької області в інтересах
ОСОБА_1. ставить питання про скасування судових рішень в зв'язку з неправильним
застосуванням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суди попередніх інстанцій виходили з того, що на виконання вимог Закону України
від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Кабінет
Міністрів України прийняв постанови № 1 від 03.01.2002р. та № 894 від
13.07.2004 р., відповідно яких обчислений розмір пенсії позивача.

Однак з таким висновком судів погодитись не можна з
наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття
з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках,
передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі
України від 28 лютого 1991 року
№ 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІІ групи, а пізніше - інвалідом І
групи. Положеннями статті 14 Закону № 796-ХІІ його
віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, для інвалідів І групи - 100 процентів мінімальної
пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в
усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій
за віком, для інвалідів І групи - 10 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту,
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над підзаконними актами, суди першої та апеляційної
інстанцій при визначенні розміру пенсій позивачеві повинні були застосувати
частину першу статті 50 та частину четверту статті 54 Закону № 796-ХІІ, а не
Постанова КМУ № 1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Частиною п'ятою статті 54 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Однак,
надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону,
в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за
віком.

Зі статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час
визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від
нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної
інстанцій не ґрунтуються на законі.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної
інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної
інстанції.

Зважаючи на те, що судами першої та апеляційної інстанцій
неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає за
необхідне скасувати ухвалені в справі судові рішення і направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції, у зв'язку з чим касаційна скарга
задовольняється частково.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись
ст.ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного
судочинства України, колегія
суддів ,-

У Х
В А Л
И Л А:

Касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області в інтересах ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області
від 12 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20
грудня 2006 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: В.
І. Бутенко

Т.
О. Лиска

О.
І. Панченко

М.
О. Сорока

І.
В. Штульман