Справа № К-24871/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2008-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2008

№ К-24871/06

Вищий
адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Брайка А.І., Голубєвої Г.К., Маринчак Н.Є,
Пилипчук Н.Г.

при
секретарі: Міненко О.М.

за
участі представника відповідача Левенцова Д.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Північної
міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2006 по справі і№
А 38/312

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

до Північної
міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі

про визнання
недійсним рішення та податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про визнання недійсним рішення
від 01.09.2005 430 № /0/14636 та першої податкової вимоги від
21.10.2005 № 1/4П9 на суму 7575 грн., що винесені на підставі Акту перевірки
від 25.08.2005 щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу АЗС № 2, що належить СПД ФО ОСОБА_1, де
позивачу нарахована штрафна (фінансова) санкція в сумі 7415 грн. згідно п. 1
ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за непроведення
розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій при здійсненні
реалізації паливно-мастильних матеріалів на суму 1 483 грн. по пластиковим
карткам, а також за порушення ст. 7 Закону України «Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності» визначена штрафна санкція в розмірі 160 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області
від 27.12.2005 в позові відмовлено. Постанова суду мотивовано тим, що
відповідно до пп. 4.1.7.18 Інструкції про порядок приймання, транспортування ,
зберігання , відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах та
організаціях України № 81/38/101/235/122, при проведенні розрахунків зі
споживачами за нафтопродукти, які реалізуються через АЗС, повинні
застосовуватися лише спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати, що
внесені до Державного реєстру електронних апаратів і комп'ютерних систем
України ДЛЯ сфери застосування на АЗС, в повному складі технічних засобів,
зазначеному в реєстрі.

Апеляційний господарський суд не погодився із позицією
суду першої інстанції частково, обґрунтувавши свою позицію ст. ст. 1, 3, п. 1
ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг», п.10 Правил роздрібної торгівлі
нафтопродуктами, затверджених установою Кабінету Міністрів України від
20.12.1997 № 1442, дійшовши висновку про те, що пластикові картки не є
спеціальним платіжним засобом у розумінні Положення про порядок емісії
платіжних карток і здійснення операцій з їх застосування, затвердженого
Постановою Правління НБУ від 19.04.2005 № 137. Також посилаючись на п. 1.27
Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» визнано, що
пластикові картки в даному випадку лише підтверджують право покупця на
отримання відповідного товару, вартість якого вже сплачена за цінами, діючими
на момент здійснення розрахункової операції. І оскільки при відпуску
нафтопродуктів за пластиковими картками відсутня головна обставина, з якою
закон пов'язує відповідальність за непроведення розрахункових операцій, а саме
- розрахункова операція (вона відбулася раніше), суд апеляційної інстанції
вважає, що відпуск товару по пластиковим карткам (після попереднього розрахунку
у готівковій або безготівковій формі за угодами купівлі-продажу) є
розрахунковою операцією, оскільки пластикові картки не є засобом
валютно-фінансових відносин, і не є платіжними документами, вираженими у валюті
України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає правильним висновок
господарського суду про правомірність застосування до позивача штрафної санкції
за порушення ст. 7 Закону України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності» в розмірі 160 грн., оскільки матеріалами справи
підтверджується факт порушення порядку використання торгового патенту, а саме:
патент не був розміщений в одному з місць, передбачених ст. 7 вищевказаного
Закону.

Не погодившись із постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 25.05.2006 по справі і№ А 38/312
відповідач (Північна МДПІ у м. Кривому Розі, далі - МДПІ), подав касаційну
скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, та залишити в силі рішення
Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2005.

На думку скаржника судами були зроблені висновки, що не
відповідають обставинам справи, а саме: суд невірно дійшов висновку, що талони,
за якими відбувається видача пального з АЗС, не використовуються як платіжний
засіб у розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в
Україні», що суперечить поняттю спеціального платіжного засобу (платіжної
картки тощо) наведено у п. 1.14 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та
переказ грошей в Україні». В даному випадку, зазначає скаржник, талони на видачу
пального по всіх ознаках виступають платіжним засобом.

Позивач заперечення на касаційну скаргу не надав, в
судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Перевіривши правильність застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги та пояснення представника
відповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В силу п. 3 ст. 3 Закону України 06.07.1995 № 265/95-ВР
«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг» (далі - Закон України № 265/95) - суб'єкти
підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних
чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг зобов'язані застосовувати реєстратори розрахункових
операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових
операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Порядок реєстрації, опломбування та застосування РРО за
товари (послуги) встановлено наказом Державної податкової адміністрації України
від 01.12.2000 № 614 (далі Порядок № 614), згідно п. 2.1 якого, - до реєстрації
приймаються РРО, модифікації яких включені до Державного реєстру РРО, з
урахуванням сфер їх застосування та за умови, що термін служби, встановлений в
технічній документації на РРО, не вичерпався, а також з урахуванням термінів
реєстрації, установлених Державним реєстром РРО.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, з посиланням на
п. 10 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених установою Кабінету
Міністрів України від 20.12.1997 № 1442,
- пластикові картки не є спеціальним платіжним засобом у розумінні
Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх
застосування, затвердженого Постановою Правління НБУ від 19.04.2005 № 137, а
тому дії ДПІ при нарахуванні штрафної (фінансової) санкція є незаконні. В
даному випадку необхідно звернути увагу суду апеляційної інстанції на помилкове
обґрунтування свого рішень наведеним, так як ст. 2 Закону України № 265/95 передбачено,
що реєстратором розрахункових операцій
є пристрій або програмно - технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації
розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі
- продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів
(наданих послуг). Законом встановлено також, що Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій - це перелік
моделей РРО та їх модифікацій, які відповідають вимогам нормативних
актів України сертифікованих у державній системі сертифікації на відповідність
вимогам діючих державних стандартів та дозволених для застосування у сфері, визначеній цим Законом.

На території України, відповідно до
ст. 12 Закону України № 265/95, дозволяється реалізовувати та застосовувати лише ті реєстратори
розрахункових операцій вітчизняного та іноземного
виробництва, які включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій та конструкція і програмне забезпечення яких
відповідає конструкторсько-технологічній
та програмній документації виробника. Тобто Порядком № 614, встановлено, що реєстратори
можуть застосовуватися тільки в сфері, визначеній Державним реєстром. Державний реєстр містить окремий розділ
"Спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати для автозаправних
станцій", до якого включені реєстратори, які відповідають вимогам стосовно
реалізації фіскальних функцій РРО для різноманітних сфер застосування,
затверджених постановою № 199, та Технічним вимогам до спеціалізованих
електронно-касових апаратів для автозаправних станцій (АЗС),
затверджених рішенням № 13 від 27.06.2002.

Державною комісією з питань
впровадження електронних систем і засобів контролю та управлінням товарним і грошовим обігом від 27.06.2002
№ 13 були прийняті Технічні вимоги до
електронних контрольно-касових регістраторів для різних сфер застосування (додаток № 7 до Протокольного рішення), п. 1 якого
визначено, що технічні вимоги до спеціалізованих
електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій встановлюють перелік вимог щодо реалізації фіскальних
функцій реєстраторам розрахункових операцій -
спеціалізованими електронними контрольно-касовими апаратам (ЕККА), що призначені для реалізації на автозаправних
станціях (АЗС) продаж; пального (бензину, дизельного пального, скрапленого газу
тощо), супутніх товарів і послуг.

Таким шляхом необхідно погодитись із висновком суду
першої інстанції, про те, що талон на видачу пального є засобом ідентифікації,
оскільки в талоні зазначається кількість палива, яка має бути відпущена
покупцеві, та марка палива. Відповідно за даними талонами здійснюються
операції, передбачені договором на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ),
тобто відпускається пальне (за цінами, які існують на момент відпуску
нафтопродуктів з АЗС). При цьому талони на видачу пального підтверджують факт
оплати ПММ покупцем та посвідчують перехід права власності на пальне від
продавця до покупця. Судом апеляційної інстанції не враховано цю норму закону,
а тому зроблено невірний висновок.

Із зазначеного можна зробити висновок, що посилання на
пп. 4.1.7.18 Інструкції про порядок приймання, транспортування , зберігання ,
відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах та організаціях
України № 81/38/101/235/122, яка визначає, що при проведенні розрахунків зі
споживачами за нафтопродукти, які реалізуються через АЗС, повинні
застосовуватися лише спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати, що
внесені до Державного реєстру електронних апаратів і комп'ютерних систем
України для сфери застосування на АЗС, в повному складі технічних засобів,
зазначеному в реєстрі, є правомірним і обґрунтованим.

З
огляду на встановлене судами та враховуючи зазначене вище, суд касаційної
інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції і визнає постанову Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 25.05.2006 по справі і№ А 38/312 такою, що підлягає
скасуванню, оскільки винесена при помилковому застосуванні норми матеріального
права. Відповідно рішення Господарського суду Дніпропетровської області від
27.12.2005 підлягає залишити в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 220, 221, 223, 226, 230
Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну
скаргу Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі
задовольнити.

Постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2006 по справі і№
А 38/312 скасувати.

Рішення
Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2005 залишити в силі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як
з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-239 КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

Г.К.
Голубєва

Н.Є.
Маринчак

Н.Г.
Пилипчук