Справа № 22-а-5022/2008
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2008-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Кузнєцова О.Ю.
Доповідач 2 інстанції:
суддя Мінаєва О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2008 року

№ 22-а-5022/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатов Ю.М.

Суддів - Мінаєва О.М.,
Водолажська Н.С.

при секретарі судового
засідання - Житєньовій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Виконкому Октябрської районної ради на постанову Октябрського
районного суду м. Полтави від 20.05.2008 року
по справі № 2-а-474/08,

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради,
Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації, Центру
по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат,

третя особа Головне управління Державного казначейства України в
Полтавській області,

про визнання дій неправомірними та
стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання
неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради, щодо виплати
йому щорічної допомоги на оздоровлення у 2005 -2007 роках у менших розмірах,
ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 - X11 від
28.02.1991 року, зобов'язати Управління виплатити йому недоплачену допомогу на
оздоровлення за вказані роки у розмірі 7648,30 грн.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 20.05.2008 року по
справі № 2-а-474/08, позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, визнано
неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, щодо виплати
ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у 2005 - 2007 роках у менших
розмірах, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Октябрської районної у м. Полтаві ради виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну
допомогу на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській
АЕС 2 категорії за 2005 - 2007 роки у розмірі 7648,30 грн.

Відповідач, Управління
праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, не
погоджується з вказаною постановою Октябрського районного суду м. Полтави від
20.05.2008 року по справі № 2-а-474/08,
подав апеляційну скаргу, вважає висновок суду першої інстанції безпідставним та
неправомірним.

Враховуючи наведене, Управління праці
та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради
просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Октябрського районного
суду м. Полтави від 20.05.2008 року по
справі № 2-а-474/08.

Розглянувши матеріали
справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної
інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного:ОСОБА_1 являється учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

У відповідності до ст. 48 ч. 4, 5,
7 Закону України № 796-Х11 від 28.02.1991 р. передбачено, що щорічна допомога
на оздоровлення виплачується в таких розмірах: учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 5 мінімальних заробітних плат.
Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

ОСОБА_1 отримав щорічну допомогу на оздоровлення в значно
менших розмірах, а саме: у 2005 році отримав 26,70 грн., у 2006 та 2007 роках
отримав допомогу у розмірі по 100 грн.

Суд апеляційної інстанції, вважає правомірними твердження
позивача про обов'язок управління виплатити йому щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, як передбачено ч.4 ст.
48 Закону України № 796-XII від 28.02.1991
р., та вимоги визнати дії Управління щодо виплати такої допомоги у менших
розмірах неправомірними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 Закону України № 796-Х11
від 28.02.1991 року держава взяла на себе відповідальність за завдану шкоду
громадянам та зобов'язалася відшкодувати її за:
пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Посилання апелянта на те, що розмір допомоги позивачу
виплачувався у відповідності до постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 року, № 562
від 12.07.2005 року є необґрунтованими, оскільки у відповідності до ст. 67
Закону України № 796-Х11 від 28.02.1991 року, в редакції Закону до 01.01.2008
року, Кабінет Міністрів України був наділений повноваженнями підвищувати
конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій відповідно до зміни індексу
вартості життя і
зростання мінімальної заробітної
плати.

Відповідно до Закону України від 28.12.2007 року № 107-У1
внесено зміни до ст. 48 Закону України № 796-Х11 від 28.02.1991 року,
відповідно до яких встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Колегія судів, вважає за неможливе застосувати вище
наведений Закон від 28.12.2007 року № 107-У1 до правовідносин, які виникли між
сторонами у даній справі, оскільки вони виникли до його прийняття і це
суперечило б ст. 58 ч.1 Конституції України, яка вказує на незворотність дії в
часі законів та інших нормативно - правових актів, крім випадків, коли вони
пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 22 ч.3
Конституції України встановлено, що прийняття нових законів або внесення змін
до чинних Законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Враховуючи, що реалізація права позивача на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат не
залежала від розміру його доходів чи наявності фінансування з бюджету, а мала
безумовний характер, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача
про здійснення йому доплати у розмірі 7648,30 грн. (мінімальна заробітна плата
525 грн. х 3 роки - отримана допомога 226,70 грн.).

На час розгляду справи у суді мінімальна заробітна плата
складала 525 грн. у відповідності до ст. 59 Закону України від 28.12.2007 року
№ 107-У1. Враховуючи, що ч. 7 ст. 48 Закону України № 796-Х11 від 28.02.1991
року передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати допомоги, то суд першої інстанції взяв до розрахунку вище вказаний
розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи у суді.

Закон України № 107-У1 від
28.12.2007 року обмежує соціальне право громадян, у тому числі і позивача,
закріплене в ст. 48 ч.4 Законом України № 796-Х11 від 28.02.1991 року, оскільки
права на отримання допомоги у відповідному розмірі передбачені Законом і зміст
та обсяг цих прав не може бути звужений підзаконними нормативно - правовими
актами, якими є постанови КМУ.

Крім цього, рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа № 1-29/2007) були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 30 ст. 71, по
якій виплата щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії зупинена на 2007 рік.

За таких обставин, судом першої інстанції позовні вимоги задоволено
частково. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції,
та зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, та не
впливають на правомірність прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів Харківського апеляційного
господарського суду вважає, що Зарічним районним судом м. Суми при прийнятті оскаржуваної постанови були
повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, постанова прийнята з
дотриманням норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування
судового рішення та задоволення апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись
ст.ст. 160, 165, п. 1 ч.1 ст. 198, ст. ст.200, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Виконкому Октябрської районної ради залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного
суду м. Полтави від 20.05.2008 року по
справі № 2-а-474/08 залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України у місячний строк з моменту
виготовлення її повного тесту.

Повний текст ухвали складено 11.08.2008 року.

Головуючий Філатов Ю.М.

Суддів Мінаєва О.М.

Водолажська Н.С.