Справа № 2а-2057/2008
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2008-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-2057/08
Харківський окружний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 червня 2008
року
м. Харків

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Зінченка А.В.,

при секретарі - Король Д.О.

за участі представників сторін:

позивача не прибув

представника відповідача не прибув

представника ІІІ
- особи не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Великобурлуцької районної
державної адміністрації, з участю третьої особи Головного управління праці та соціального захисту населення
Харківської обласної державної адміністрації, про зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним
позовом до Управління праці та соціального захисту населення Великобурлуцької районної державної
адміністрації, в якому просить суд після зміни позовних вимог, визнати дії
відповідача щодо не нарахування та виплати йому соціальних виплат незаконними
та стягнути на його користь недоплаченої у 2007 році щорічної допомоги на
оздоровлення в сумі 4355,77 грн.

Свій позов він обґрунтував тим, що на
підставі висновку МСЕК при інвалідності третьої групи його віднесено до першої
категорії потерпілих в наслідку аварії на ЧАЕС та відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Проте, нарахування та
виплата вказаних допоміг здійснюється відповідачем в значно менших розмірах ніж
передбачено законодавством.

До суду позивач надіслав
письмову заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі в судовому
засіданні.

Відповідач до суду надіслав письмову заяву, в якій просив
суд розглянути справу без участі його представника в судовому засіданні. Також
надав письмові заперечення на позов, в яких прохав відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі, посилаючись на те, що УПСЗН Великобурлуцького району
діяло в межах своїх повноважень, передбачених законодавством, і виплати
позивачу проведені згідно з чинним законодавством і в межах бюджетних
асигнувань.

До суду третя особа надала письмові заперечення на позов
в яких прохала відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на
підстави аналогічні позиції відповідача Управління праці та соціального захисту
населення Великобурлуцької районної державної адміністрації.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку про часткове задоволення позовних вимог, встановивши наступні
обставини.

ОСОБА_1 є
інвалідом ІІІ групи, а також віднесений до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про що свідчить його
посвідчення НОМЕР_1

Відповідно до довідки №
08/333 від 20.02.08 відповідачем, Управлінням праці та
соціального захисту населення Великобурлуцької районної державної адміністрації
Харківської області, позивачу було нараховано та виплачено щорічну компенсацію
на оздоровлення згідно з Постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2007 рік в травні у розмірі 90, 00 грн.

Відповідно до абз. 2 ч.
4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до 1 категорії, інвалідам ІІІ
групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат. Згідно із ч. 7 ст. 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно законами України
визначається мінімальний розмір заробітної плати.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Доводи відповідача, що позивачу правомірно виплачена щорічна допомога на оздоровлення,
виходячи із розмірів, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України №
836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою Кабінету Міністрів України №
562 від 12
липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд вважає безпідставними з
наступних підстав.

Відповідно
до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами
визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції
встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент -
Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту
делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат, законів України про Державний бюджет України,
якими визначалися мінімальні розміри заробітних плат, не вбачається будь-яких
обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з
метою реалізації ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно
до пункту 30 Закону «Про Державний Бюджет на 2007 рік»
дію абзацу другого частини першої статті 48 зупинено на 2007 рік в частині
виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати.

Однак,
Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-29/2007 за конституційним
поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини
другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29,
30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні
гарантії громадян) від 9 липня 2007 року (надалі -Рішення КСУ
від 9 липня 2007 року) пункт 30 Закону про Державний Бюджет на 2007 рік було
визнано таким, що не відповідає Конституції України. Зокрема, в частині 1
резолютивної частини Рішення КСУ від 9 липня 2007 року зазначено: «Визнати
такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі
положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»: … пункту
30 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію
… в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого та сьомого частини першої …та частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Згідно з частиною 3 резолютивної частини Рішення
КСУ від 9 липня 2007 року «Положення … пунктів … 30 …. статті Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік», визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення».
Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України «Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність». Відповідно до частини 5 резолютивної частини Рішення КСУ
від 9 липня 2007 року «Рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними». Згідно із ч. 6
резолютивної частини Рішення КСУ від 9.07.2007 року «Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене». Відповідно до ч. 3
ст. 150 Конституції України «Конституційний Суд України ухвалює
рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і
не можуть бути оскаржені». Враховуючи Рішення КСУ від 9.07.2007
року та його обов'язковість до виконання, Суд вважає, що положення Закону №
796-XII не є призупиненими на цей час та підлягають застосуванню при розгляді
справи.

Також відповідно до ч. 4 ст. 9
Кодексу адміністративного судочинства України
«у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну
силу».

Тобто
відповідачем не були здійснені виплати позивачу в 2007 році на оздоровлення в
розмірах які б відповідали діючим Законам України. Таким чином судом
встановлено, що дії відповідача суперечили Рішенню Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та чинному
законодавству та призвели до порушення прав позивача.

Статтею 76 Закону України «Про Державний бюджет на 2007
рік» були встановлені наступні розміри мінімальної заробітної плати на
відповідні періоди 2007 року, а саме: 400 гривень - з 01 січня по 31 березня
2007 року; 420 гривень - з 01 квітня по 30 червня 2007 року; 440 гривень - з 01
липня по 30 вересня 2007 року; 460 гривень - з 01 жовтня 2007 року.

Враховуючи що позивачем
вже отримано 90,00 грн. в травні 2007 року з передбачених Законом 1680 грн., то
йому належить виплатити 1590 гривень (420,00*4 - 90,00 = 1590,00) недоотриманої
суми одноразової допомоги на оздоровлення, а не 4355,77 грн. як просить
позивач.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 8-14, 71, 99, 160-164, 167, 186, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Великобурлуцької
районної державної адміністрації, третя особа - Головне управління праці та
соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про
стягнення сум задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального
захисту населення Великобурлуцької районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової допомоги
на оздоровлення у встановленої законом розмірі незаконними.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Великобурлуцької районної державної адміністрації (вул. Леніна, 2, смт. Великий Бурлук,
Харківська обл., 62602) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: с. Малий Бурлук,
Великобурлуцький район, Харківська обл., 62624) суму одноразової допомоги на
оздоровлення в розмірі 1590 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний
адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний строк з
дня її проголошення та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова в повному обсязі виготовлена 26 червня 2008
року.

Суддя
А.В. Зінченко