Справа № 2а-292/2007
Суддя: Муранова І.В.
Дата ухвалення: 2007-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-292/2007
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 21 " травня 2007 року 10 год.50хв. Бориспільський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого судді - І.В.
Муранової

при секретарі - О.В.Бондаренко,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М.Борисполі Київської області адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського районного відділу земельних
ресурсів та Гірської сільської ради Бориспільського
району, треті особи Виконавчий комітет Гірської сільської ради Бориспільського району, ОСОБА_2, про визнання
неправомірними дії щодо видачі Державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку площею 0,10га, зобов'язання приватизувати земельну ділянку в більшому розмірі та видати Державний акт
на право власності на земельну ділянку площею 0,1215
га, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2007р.
позивач звернулась до суду з даним позовом до Бориспільського районного відділу
земельних ресурсів та Гірської сільської ради Бориспільського району Київської
області, в якому просила суд визнати протиправними дії Бориспільського
районного відділу земельних ресурсів та Гірської сільської ради щодо
приватизації на її ім'я та видачі їй Державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку площею 0,10 га в той час, як виконавчий комітет
Гірської сільської ради виділив їй в користування 0,1215 га земельної ділянки, а
також просила зобов'язати Гірську сільську раду Бориспільського району та
Бориспільський районний відділ земельних ресурсів
приватизувати на її ім'я та видати їй Державний акт на право приватної власності
на землю площею 0,1215 га.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим,
що рішенням виконкому Гірської сільської ради від 2 березня 1994 року їй під будівництво та обслуговування індивідуального житлового будинку
надано земельну ділянку в с.Гора по вул.Польовій площею 0,1215 га. Вказане рішення було передано в Бориспільський
районний відділ земельних ресурсів для приватизації
земельної ділянки на ім'я позивача. В отриманому позивачем Державному акті на право приватної власності на землю
було приватизовано земельну ділянку площею 0,10 га. Позивач стверджує, що діями відповідачем їй не додано 0,0215 га землі, чим порушено її права.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали заявлені позовні вимоги, просять суд їх задовольнити. Додатково позивач пояснила суду, що після
смерті чоловіка вона звернулась в сільську раду із заявою про приватизацію земельної ділянки. Рішенням виконавчого комітету їй
було передано земельну ділянку площею 0,1215 га. Державний акт вона отримала 10 грудня 1997 року. В отриманому державному акті розмір земельної ділянки був 0,10 га. В сільській раді їй пояснили, що за рахунок виділеної їй
земельної ділянки було вирізано дорогу
шириною 8 м. В її присутності акт
встановленні меж земельної ділянки не складався та
межові знаки на зберігання їй не передавались. її земельна ділянка межує із
земельною ділянкою третьої особи ОСОБА_2. На межі були
встановлені стовпчики. В 2002 році ОСОБА_2 переніс стовпчики.
Вона викликала землевпорядника, який переміряв її
земельну ділянку та підтвердив, що розмір земельної ділянки відповідає розміру,
зазначеному в Державному акті. В 2003 році до неї звернулась дружина
ОСОБА_2, яка надала документи про приватизацію земельної
ділянки площею 0,10га. Вона дала згоду на приватизацію ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га. В грудні 2005 року дружина третьої особи повторно
надала їй документи на приватизацію земельної ділянки
площею 0,12 га. Після цього вона неодноразово
зверталась до відповідачів із скаргами. На її звернення
виїздила комісія, яка заміряла її земельну ділянку та знову повідомила, що з її
земельної ділянки вирізали дорогу. Вона вважає, що
належні їй 0,0215 га земельної ділянки були незаконно
захоплені третьою особою ОСОБА_2 у 2002 році, а після цього приватизовані. Позивач також вважає,
що відповідно до рішення виконкому Гірської сільської
ради їй мають бути передані у власність 0,0215 га за рахунок земельної ділянки, переданої третій особі ОСОБА_2. Вона не
зверталась до суду, бо вважала, що спір буде вирішений мирним
шляхом.

Представники
відповідача Гірської сільської ради Бориспільського району та третьої особи
виконавчого комітету гірської сільської ради
позовні вимоги не визнали, пояснили наступне. Позивач отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку і
розмір земельної ділянки відповідає розмірам, зазначеним в акті 23 х 45 м, а площа становить 0,10га. ОСОБА_2 спочатку була виділена земельна
ділянка площею 27 х 40 м, якою він користувався на протязі 12 років, а пізніше, всі земельні
ділянки були продовжені і на момент приватизації земельна ділянка
ОСОБА_2 була площею 0,12 га. На звернення позивача були
здійснені заміри земельних ділянок позивача
та ОСОБА_2. На земельних ділянках встановлені межові знаки, площі земельних ділянок відповідають розмірам, зазначеним в
Державних актах. Ту обставину, що в рішенні виконавчого комітету, на яка посилається ОСОБА_1, площа земельної ділянки
зазначена 0,1215 га, вони можуть пояснити тим, що при прийнятті рішення земельна ділянка позивача не
перемірялась. Однак на

момент видачі Державного акту
між земельною ділянкою позивача ОСОБА_1 та земельною ділянкою Рожинського була вирізана
дорога
шириною 8 метрів, оскільки раніше існуюча
дорога була ними самовільно захоплена. Тому фактичний розмір
земельної ділянки ОСОБА_1 зменшився. Вони вважають, що позивач пропустила строк на звернення з позовом до суду, оскільки
про те, що їй видано державний акт на земельну ділянку площею 0,10 га позивачу стало відомо в 1997 році. На даний час навколо земельної ділянки ОСОБА_1 відсутня земля комунальної власності, за рахунок якої
земельна ділянка позивача могла бути збільшена до 0,12 га.

Представник відповідача
Бориспільського районного відділу земельних ресурсів позов не визнала, пояснила
наступне. Коли позивачу видавався державний акт мав
складатись акт про винесення меж земельної ділянки в натурі та передачу межових знаків на зберігання позивачу. Оскільки позивач,
отримавши державний акт, побачила порушення і не звернулась до суду, вона
пропустила строк позовної давності. В наявних у відділі документах розмір земельної ділянки ОСОБА_1 зазначений 0,1215 га, але вона не виключає, що при складанні плану земельної ділянки робились заміри, і було
встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки 0,10га.

Третя особа ОСОБА_2 проти
задоволення позову заперечував, пояснив що чоловік позивачки отримав в користування земельну ділянку площею 23 х 40 м, площею 0,9 м, а після цього домовився із сусідом ОСОБА_3 разом з яким захопили дорогу. ОСОБА_3 побудував
будинок біля самої межі, а після того, як люди почали скаржитись, сільська рада прийняла рішення зробити дорогу, там
де вона була захоплена, і тому земельна ділянка позивача ОСОБА_1 зменшилась на 8 м. Межові знаки, встановлені чоловіком позивача,
залишились на місці. Він користувався земельною ділянкою шириною 27 та довжиною спочатку 40 м, а потім 45 м тривалий час, і в 2006 році отримав державний акт на право власності на земельну
ділянку.

Заслухавши пояснення позивача, її
представника, представників відповідачів та третіх осіб, дослідивши матеріали даної
цивільної справи та надані особами, що беруть участь у справі, письмові
документи, суд прийшов до висновку, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.125,126
Земельного кодексу України 2001 року право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання
її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною ділянкою - державного акту - та його державної реєстрації. Приступати
до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на
місцевості) до одержання документа, що посвідчує право на неї та державної
реєстрації, забороняється.

Відповідно до п.п"г" п.1
ст.121 Земельного кодексу України 2001 року розмір земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в селах має бути
не більше 0,25 гектара.

Рішенням Виконавчого комітету
Гірської сільської ради Бориспільського району від 02 березня 1994 року „Про надання земельної ділянки у приватну власність для будівництва та
обслуговування індивідуального житлового будинку гр. ОСОБА_1" гр. ОСОБА_1 була надана земельна ділянка в приватну
власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку
площею 0,1215 га /а.с-5/.

Згідно з
Державним актом на право приватної власності на землю IV-KB №047110, виданого 10 грудня 1997 року Гірською сільською радою,
ОСОБА_1 на підставі рішення Гірської сільської ради від 2 березня 1994 року передана в приватну власність
земельна ділянка площею 0,10 га в межах згідно з планом на території с.Гора Бориспільського району для будівництва
та обслуговування житлового будинку /а.с-4/. Згідно з планом меж земельної ділянки розмір земельної ділянки становить 23 х 45 м.

Таким чином, з моменту отримання
Державного акту на право приватної власності на землю позивач ОСОБА_1 набула права власності та права користування
земельною ділянкою в розмірі 0,10га по вул. Польовій в
с.Гора Бориспільського району Київської області.

Відповідно до
Держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №207876, виданого Гірською сільською радою 17.05.2006 року на підставі рішення Гірської сільської ради від 22 липня 2005 року №337-21-IV, третій особі ОСОБА_2 належить на
прав власності земельні ділянка площею 0,1244 га по вул.Польова в с.Гора Бориспільського району Київської області /а.с-34/. Вказаний
Державний акт на момент розгляду справи в суді недійсним не визнаний.

Будь-яких
доказів того, що встановлені зовнішні межові знаки земельної ділянки позивача
були перемішені третьою особою ОСОБА_2, позивачем
не надано та не зазначено джерел їх здобуття. З досліджених в судовому засіданні Планів забудови садиби позивача
ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2, а також з пояснень вказаних осіб встановлено, що зовнішня межа між земельними
ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходиться на одній лінії з краєм
проїзної частини дороги, що перпендикулярна вул. Польовій. Вказані обставини на думку суду свідчать про те, що з моменту
виділення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва
та обслуговування житлового будинку розташування вказаної зовнішньої межі його
ділянки не

змінювалось,
що спростовує доводи позивача про перенесення третьою особою ОСОБА_2 межових знаків в 2002 році. Крім того, судом встановлено,
що з 2002
року позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про
відновлення межових знаків не зверталась.

Відповідно до
вимог ч.2,3 ст.152 Земельного кодексу України захисту шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування та відшкодування заподіяних збитків підлягають порушені
права власника або землекористувача земельної ділянки.

З письмових
матеріалів справи встановлено, що згідно з рішенням Гірської сільської ради
Бориспільського району від 2 березня 1994 року та відповідно до Акту
встановлення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 13 грудня 1996 року /а.с-38/ позивач мала отримати у власність земельну
ділянку площею 0,1215 га.

Проте,
отримавши 10 грудня 1997 року Державний акт на право приватної власності на землю,
ОСОБА_1 дії та рішення відповідачів щодо
порушення її права на приватизацію земельної ділянки в зазначеному в рішенні
виконавчого комітету Гірської сільської ради розмірі не оскаржувала.

На підставі
викладеного суд дійшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 порушені строки
звернення до суду. Так, відповідно до пояснень
позивача, про оскаржувані дії відповідачів їй стало відомо 10 грудня 1997 року, коли діяв Цивільний
процесуальний кодекс 1963 року та відповідно до вимог и абзацу першого частини першої статті 248-5 ЦПК України був встановлений двомісячний строк звернення
до суду із скаргою, який обчислюється з дня, коли особі стало
відомо або їй повинно було стати відомо про порушення її прав, свобод чи
законних інтересів.

Відповідно до
частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до частини 2 вказаної статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється
річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів.
Вказаний строк звернення до суду позивачем ОСОБА_1 також був пропущений з
неповажних причин, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 2,11,69,71,86,99,100,158-163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Бориспільського районного відділу земельних ресурсів та Гірської сільської ради Бориспільського району, треті
особи Виконавчий комітет Гірської сільської ради Бориспільського району,
ОСОБА_2, про визнання неправомірними дії щодо видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею
0,10га, зобов'язання приватизувати земельну ділянку в
більшому розмірі та видати Державний акт на право власності на земельну ділянку
площею 0,1215 га,
відмовити.

Складання постанови в повному
обсязі відкласти на строк не більше ніж п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Постанова суду
може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі та наступної подачі
апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.