Справа № 22-а-2482/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.

Суддів Бенедик А.П.,
Кононенко З.О.

за участю

секретаря Маймуліної А.В.

представника відповідача: Бойков С.Ю.

представника відповідача: Сіренко І.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 28.12.2007
року по справі № 2-а-453/07

за позовом ОСОБА_1

до Державної
податкової адміністрації в Сумській області

про визнання нечинним рішення -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач)
звернулась до суду з позовом до Державної податкової адміністрації в Сумській
області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

1. Визнати
нечинним розпорядження голови ДПА в Сумській області від 06.10.2003 року № 89 в
частині призупинення виплати надбавки за особливі умови праці у розмірі 50
відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання,
передбаченої п.п. 2 п. 4 постанови КМУ від 31.12.1996 року № 1592 протягом
жовтня - грудня 2003 року.

2. Стягнути з ДПА
в Сумській області на користь позивача 461,89 грн. недоотриманої надбавки за
особливі умови праці та 60 грн. невідшкодованих витрат на відрядження.

3. Зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити суму індексації на своєчасно невиплачені
грошові кошти.

4. Зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати (в тому числі
матеріальної допомоги) за період жовтень - грудень 2003 року з урахуванням
надбавки за особливі умови праці.

5. Стягнути з
відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні по день проведення остаточного розрахунку.

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 28.12.2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодившись із постановою суду
першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою
позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги
позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме статті 256, 261 Цивільного кодексу України, статей
47 та 116 Кодексу законів про працю України, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача та пояснення представників відповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

__________________________________________________________________________________________

Справа №22-а-2482/08 Головуючий 1 інстанції: Прокудіна Н.Г.

Категорія: 41 Доповідач:
Шевцова Н.В.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач ОСОБА_1 04.04.2002 року був
прийнятий на роботу в ДПА в Сумській
області на посаду старшого державного податкового інспектора відділу контролю і
аналізу управління правового забезпечення ДПА у Сумській області.

Постановою
Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці працівників Державної
податкової служби» № 1592 від 31.12.1996 року було
встановлено надбавку за особливі умови праці в розмірі 50 відсотків посадового
окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання або ранг державного
службовця.

Розпорядженням ДПА в Сумській
області від 06.10.03 №86 - Ф від 01.10.2003 року були скасовані всьому керівному складу ДПА в Сумській області,
спеціалістам та особам начальницького складу податкової міліції надбавки за
особливі умови праці, передбачені п.4.2. постанови Кабінету Міністрів України
від 31.12.1996 року № 1592.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,
що позивачем без поважних причин пропущений строк звернення до суду за захистом
порушеного права. Враховуючи, що відповідач наполягав на ухвалення рішення про
відмову в задоволенні позову з цих підстав, суд дійшов висновку про прийняття
постанови про відмову в позові, у зв'язку з пропущенням строку звернення до
суду з позовом, передбаченому ст..99 КАС України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову. Проте, колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції помилково застосував норми права щодо
підстав та мотивів прийняття такого рішення, у зв'язку з чим у цій частині
постанова суду підлягає зміні. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови
Кабінету Міністрів України від 31.12.1996
року №1592 „Про умови оплати праці працівників органів державної
податкової служби" передбачено виплачувати керівним працівникам і спеціалістам, особам начальницького складу, які
здійснюють контроль за справлянням податків та інших платежів,
займаються оперативно-розшуковою роботою та розслідуванням кримінальних справ,
організовують роботу з контролю надходження платежів
до бюджетів та примусового їх стягнення, надбавки за особливі умови праці у
розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне
звання або ранг державного службовця, а для осіб начальницького складу
податкової міліції - у розмірі 50 відсотків окладу грошового утримання.

Відповідно до
ст. 5 зазначеної постанови керівникам органів державної податкової служби надано право у межах встановлених фондів оплати
праці преміювати працівників органів державної податкової служби
відповідно до їх особистого вкладу в
загальні результати роботи в межах фонду преміювання, створеного у
розмірі 4-місячного фонду оплати праці.

Судом першої інстанції встановлено,
що за період роботи у ДПА в Сумській області, в т.ч. у 2003 році, вищевказана
надбавка позивачу виплачувалась, за виключенням жовтня - грудня 2003
року.

Відповідно до п.1 ст. 59 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2003 рік» від 26.12.2002 року № 380-ІУ
передбачено установлення керівниками бюджетних установ, які утримують
чисельність працівників та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату,
включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагороду, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати,
затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 06.08.2003 року за №1207 «Про підвищення посадових окладів
працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та
інших органів» підвищено оклади зазначеним в постанові особам.

У відповідності з п.1 ст.59 Закону
України «Про Державний бюджет на 2003 рік» та на виконання зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України ДПА України видала наказ №411 від 29.08.2003 року,
яким зобов'язала голів обласних ДПА переглянути існуючи та встановлені
надбавки, в тому числі і за особливі умови праці.

На виконання наведених нормативно-правових актів з оплати
праці, Розпорядженням голови ДПА в
Сумській області № 86-Ф від 06.10.2003 року призупинено з 01.10.2003 року по 31.12.2003 рік нарахування надбавки за особливі умови праці керівним працівникам та
спеціалістам апарату ДПА, передбаченої постановою Кабінету Міністрів
України від 31.12.1996 року №
1592.

Таким чином, колегія суддів,
вважає, що зазначене розпорядження було прийнято головою ДПА в Сумській області
обґрунтовано та у межах його повноважень.

Отже, вимоги позивача щодо виплати
надбавки за особливі умови праці в жовтні - грудні 2003 року, а у
зв'язку з цим й інші позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч. 2 статті 233 Кодексу законів про працю
України визначено, що у разі порушення законодавства
про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Частина 1 статті 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини
працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої
належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними
особами.

Тобто, положеннями чинного
законодавства про працю визначено, що
на вимоги робітника до роботодавця про стягнення належної йому заробітної
плати, строки позовної давності не розповсюджуються.

Таким чином, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справи, але з
помилковим застосування ст..99 КАС України.

Отже, з наведених підстав
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції
підлягає зміні щодо мотивів та підстав відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.2 ч.1
ст.198, п.1 ч.1 ст. 201, ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного
суду м. Суми від 28.12.2007 року по справі № 2-а-453/07 - змінити, в частині
мотивів та підстав відмови в задоволенні позову, а в іншій частині зазначену
постанову - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця з дня складання ухвали у повному обсязі,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний текст виготовлено 10.06.2008 року.

Головуючий (підпис)
Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) А.П. Бенедик

(підпис) З.О.
Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.Шевцова