Справа № 2-7-2307/2007
Суддя: Подзігун Г.В.
Дата ухвалення: 2007-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-7-2307/2007p.
Центральний районний суд м. Миколаєва
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2007 року м.
Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді
Подзігун Г.В.

при секретарі - Вельдяєвій
Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідачів Кравець
О.С.

Абакумова
СМ.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві
адміністративну

справу за позовом ОСОБА_1 до
Миколаївського обласного військового

комісаріату, Головного Управління Пенсійного Фонду
України у Миколаївській області про захист права на пенсійне забезпечення, -

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до Миколаївського обласного військового комісаріату про захист
права на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від
26.03.2007 року до
участі у справі у якості співвідповідача притягнуте Головне управління
Пенсійного Фонду України в Миколаївській області.

У судовому
засідання позивач вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини викладені у
позовної заяві.

Представники відповідачів у судовому засіданні вимоги
позову не визнали.

Вислухавши
пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, суд
дійшов висновку про те, що поданий позов не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається із
матеріалів справи, позивач був звільнений зі Збройних Сил на пенсію 23.12.1987 року. 3 01 січня 2006 року розмір його
пенсії перерахований та складає 1628
грн. 20 коп.

Згідно пояснень
представників відповідачів, підстави для здійснення перерахунку пенсії за попередні
періоди відсутні, оскільки законодавством з питань пенсійного забезпечення, яке
діяло до 1 січня 2005 року, не було
передбачене перерахунку раніше призначених пенсій в зв'язку з запровадженням
після звільнення військовослужбовця нових щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення, яких вони не отримували під час служби, а також премії.

Закон України
від 15 червня 2004 року № 1769-IV «Про
внесення змін до статті 43
Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органі Внутрішніх Справ та деяких інших осіб»»
/далі - Закон № 1769-IV/, який
набув чинності 1 січня 2005 року, не має
зворотної сили, тому вимоги щодо перерахунку пенсії з урахуванням запроваджених
після звільнення зі служби нових щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення та премій за минулий час, тобто до 1 січня 2005
року, задоволенню не підлягають /пункт 8 Постанови №
4 Пленуму Верховного Суду України від 15
квітня 2005 року/.

Позивач виходе з
того, що право на перерахунок раніше призначеної пенсії було передбачене
статтею 63 Закону
України від 9 квітня 1992 року № 2262- XII/ «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів Внутрішніх Справ та деяких інших осіб» /далі - Закон № 2262-XII/. А Закон № 1769-IV обмежив
у часі право на перерахунок пенсії тим пенсіонерам, які звільнилися зі служби
до встановлення цих надбавок, дозволивши виплачувати перераховану пенсію лише з
1 січня 2005 року, і то
частково. Позивач також посилається про те, що закон № 1769-IV в цій
частині звузив зміст та обсяг існуючих прав і свобод цієї категорії
пенсіонерів, а тому не відповідає статті 22
Конституції України і не може застосовуватись відносно його. Позивач також
вказує про принцип верховенства права та Конституцію України, яка має вищу
юридичну силу.

Відповідно до
статті 63 Закону № 2262-ХП в
редакції, яка діяла до 1
січня 2006 року, та
пункту 8 Постанови
Кабінету Міністрів України від 17
липня 1992 року № 393 /далі - Постанови 393/ перерахунок
раніше призначених пенсі військовослужбовцям проводився в зв'язку зі зміною

2

/що сталися після звільнення їх зі служби/ розмірів
грошового забезпечення, виходячи з якого вони обчислювались.

Тобто, підставою
перерахунку пенсії за цією нормою до 1
січня 2006 року було
збільшення розміру тих складових грошового забезпечення, які пенсіонер
отримував до звільнення /посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка
за вислугу років тощо/.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідно до статті 63 Закону №
2262X11 позивачу систематично перераховували пенсію в зв'язку зі
збільшенням окладів та надбавок, які він отримував під час служби.

Введення
відповідним категоріям військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів
грошового забезпечення та премій не було на той час підставою для перерахунку
призначених раніше пенсій.

Новий порядок
перерахунку раніше призначених пенсій та відповідна зміна редакції частини З
статті 63 Закону № 2262-XII встановлено
Законом України від 16 грудня 2004 року № 2255-IV «Про
внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту
військовослужбовців /далі -
Закон № 2255-IV/.

Нова редакція
частини 3 статті 63 Закону № 2262-ХИ умовою
перерахунку пенсії передбачає не тільки зміну розміру грошового забезпечення,
яке було раніше, а й введення нових щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення та премій.

Таким чином,
пункт 2 Прикінцевих
Положень Закону № 1769-IV
встановлює право пенсіонера на перерахунок пенсії за нових умов з 1 січня 2005 року /бо такого
права в них до 1 січня 2006 року не було/, а
не обмежує у часі право на перерахунок раніше призначених пенсій.

Тому цей закон
не можна вважати таким, що звужує зміст та обсяг існуючих прав та свобод, а
тому й таким, що не відповідає статті 22
Конституції України.

Не є обґрунтованими
й посилання позивача про те, що застосування щодо його Законів №№ 1769-IV та 2255-IV
є порушенням інших конституційних засад, а саме - принципів
рівності та справедливості у регулюванні пенсійних відносин.

Так, нові види
грошового забезпечення /надбавки, премії тощо/ було введено Указами Президента
України протягом 1999-2003
років. При цьому враховувалися зміни умов служби в процесі реформування та
зменшення чисельності Збройних Сил України, зниження матеріального забезпечення
та послаблення соціального захисту цієї категорії громадян. Деякі надбавки і
премії встановлювалися відповідно до особистого вкладу в загальний результат
роботи та високі результати в службовій діяльності.

Тому різниця у
розмірах пенсій тих військовослужбовців, які звільнилися зі служби у різні
роки, сама по собі не може вважатися порушенням принципу рівності та
справедливості.

Разом з тим,
керуючись саме цими принципами, держава не тільки визнала наявність
диспропорції у розмірах пенсії залежно від часу виходу на пенсію, але й визначила
шляхи їх усунення встановленням нового порядку перерахунку пенсій Законами №№ 1769-IV та 2255-IV.

Більше того,
фактична зміна за судовим рішенням визначеного державою у встановленому для
цього порядку перерахунку пенсії призведе до порушення принципу рівності і
принципу справедливості.

По-перше, в
Указах Президента України від 14
липня 1999 року № 847 та від 5 травня 2003 року № 389 зазначені лише
граничні розміри додаткових надбавок. За останнім Указом право встановлювати
таку надбавку та визначати її конкретний розмір надано Міністру Оборони України
та керівникам інших міністерств. Встановлення ж розміру таких виплат судом на
підставі лише вимог позивача про їх максимальний розмір Указами Президента не
передбачено.

По-друге,
пунктом 7 Постанови
393 передбачено,
що пенсія обчислюється з додаткових видів грошового забезпечення за їх
середньомісячним розміром, який визначається чи за 24 останні
календарні місяці перед звільненням на пенсію, чи за будь-які 60 календарних
місяця служби підряд. Перерахунок пенсій позивачу за встановленим судом, але не
середньомісячним розміром поставить цю категорію пенсіонерів у більш вигідні, а
тому й нерівні, умови з тими пенсіонерами, які вийшли на пенсію після
запровадження цих надбавок і отримували їх під час служби

До того ж,
відповідно до частини 2 статті 8 КАС України суди
мають застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

За таких
обставин слід враховувати практику Європейського Суду. Зокрема, при вирішенні
питання щодо прийнятності заяви позивача, який скаржився на відмову у
перерахунку його пенсії в

3

зв'язку з запровадженням після його звільнення надбавок
до заробітної плати, не встановив порушень прав та свобод, що захищаються
Конвенцією /ухвала від 15
червня 2004 року/.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2,
161 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївського обласного

військового комісаріату, Головного Управління Пенсійного
Фонду України у Миколаївській області про захист права на пенсійне забезпечення
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДЦЯ ПОДЗІГУН Г.В.