Справа № 2"а"-298/2007
Суддя: Сурніна Л.О.
Дата ухвалення: 2007-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2007
року Ленінський районний суд м.
Луганська у складі:

головуючого судді СУРНІНОЇ Л.О., при секретарі ЄСАУЛЕНКОИ.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Луганську адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного військового комісаріату,
Луганського обласного центра медично-соціальної експертизи про визнання дій
неправомірними і зобов*язання виконати дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначил наступне.

З 1960 року він
проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР. 14.09.1962 року під час
виконання будівельно-монтажних робіт отримав травму першого пальця правої
кисті. Після отримання травми палець було ампутовано.

Постановою
військово-лікарняної комісії його було визнано непридатним до служби у мирний
час, у зв*язку з чим демобілізовано з армії.

Позивач
зазначає, що 19.11.1962 року
йому встановлена третя група інвалідності, пов*язана із проходженням військової
служби, але комісія не визначила процент втрати працездатності. У подальшому
він не став проходити лікарняно-експертну комісію, і йому у зв*язку з цим була
припинена виплата пенсії по інвалідності. З 21 липня 1992
року він є інвалідом другої групи за загальним захворюванням. В теперішіній час він бажає, щоб йому
поновили виплату пенсії по інвалідності за втратою працездатності у зв*язку із
спричиненим пошкодженням, але Луганський обласний центр медично-соціальної
експертизи не бажає проводити експертизу на предмет втрати працездатності.

Просив
зобов*язати Луганський обласний центр медично-соціальної експертизи провести
експертизу і визначити процент втрати його працездатності; зобов*язати
Луганський обласний військовий комісаріат ,
з урахуванням втрати працездатності,
виплачувати йому відшкодування шкоди.

Заявою від 20.04.2007 р. позивач
доповнив свої вимоги , в заяві
зазначив обставини його звернення у різні інстанції щодо захворювання , яке він має .

У судовому засідання позивач
підтримав вимоги адміністративного позову у повному обсязі, дав пояснення
аналогічні його змісту, наполягаючи на його задоволенні.

Представник
відповідача - Луганського
обласного центра медично-соціальної експертизи: ОСОБА_2,
у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що діючим законодавством не передбачена
виплата постійних страхових сум за втрату професійної працездатності за
наслідками травм, отриманих під час
виконання обов*язків військової служби. Одноразові страхові суми внаслідок
отримання травм під час проходження військової служби сплачуються тільки з 1992 року на підставі
Постанови КМУ №488 от 19.08.1992 року. За
травмами, отриманими до 1992 року ,
страхові суми не виплачуються, оскільки на той час страхування військовослужбовців
не було передбачено. Також зазначила, що
позивач є інвалідом 2 групи за
загальними захворюваннями, що виникли
після проходження військової служби, і у
свідотцтві про хворобу НОМЕР_1
від 06.10.1962 року не
зазначені. Відсутність першого пальця правої кисті після травми у 1962 році відповідно
до Інструкції по визначенню груп інвалідності не включається до переліку
анатомічних дефектів, що дають підстави
для визначення групи інвалідності. Крім того,
ОСОБА_1 проходив обстеження в Українському Державному
науково-дослідницькому інституті медично-соціальних проблем інвалідності, відповідно до висновку якого, підстав для зміни причин інвалідності немає.

Представник
відповідача - Луганського
обласного військового комісаріату,
належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового розгляду, не
з*явився до судового засідання без повідомлення причин неприбуття. Суд вважає
можливим, на підставі ст. 128 ч. 4 КАС України
розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши надані
сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути
задоволені як такі, що суперечать
діючому законодавству, з наступних
підстав.

Діючим
законодавством України не передбачені виплати за втрату професійної працездатності
внаслідок травм, отриманих під час
виконання обов*язків військової служби.

Постановою КМУ від 19.08.1992
року №488 "Про
умови державного

обов*язкового особистого страхування військовослужбовців і

військовозобов*язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей
страхових сум" передбачено виплату одноразових страхових сум внаслідок
отримання травм під час проходження військової служби тільки з 1992 року. За
травмами, отриманими до 1992 року, страхові суми не передбачені, оскільки до 1992 року страхування військовослужбовців не передбачалось.

Як
встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_1 є інвалідом другої групи з 1992
року за загальними захворюваннями,
які виникли після проходження ним військової служби і у свідоцтві про
хворобу НОМЕР_1 від 06.10.1962 року не
зазначені.

Таким чином, з урахуванням
матеріалів справи, наданих сторонами
доказів,

відповідно до діючого законодавства,
Луганський обласний центр медично-

соціальної експертизи не має правових підстав для визначення відсотків
втрати

працездатності внаслідок отримання травм під час проходження військової
служби і

на зміну категорії інвалідності з отриманої внаслідок загальних
захворювань, на

травму, отриману під час виконання
обов*язків служби у військово-будівельному

загоні.

Також
суд приймає до уваги і те, що ОСОБА_1
вже проходив обслідування з приводу зміни категорії інвалідності у період часу 1992-1999 p.p. З 05.06 по 20.06.1995 року ОСОБА_1
перебував на обслідуванні в Українському Державному науково-дослідницькому інституті
медично-соціальних проблем інвалідності,
за результатами якого було прийнято висновок №2014, відповідно до якого ОСОБА_1, 1939
року народження, інвалід другої
групи від загальних захворювань,
інженер, ел. монтажник, в теперішній час не працює, за виявленою паталогією, з урахуванням тривалої роботи за
професією, підстави для зміни причин
інвалідності відсутні.

Крім
того, судом неодноразово пропонувалось
ОСОБА_1 уточнити і конкретизувати свої вимоги. Але, незважаючи на такі пропозиції, позивачем це не було зроблено. Не виконано
позивачем і вимог ст. 71
КАСУ щодо обов*язку довести ті обставини,
на яких грунтуються його вимоги.

Вимоги
ОСОБА_1 у вигляді покладання на Луганський обласний центр медично-соціальної
експертизи обов*язку провести експертизу і визначити процент втрати його
працездатності, а також зобов* язати Луганський
обласний військовий комісаріат з урахуванням втрати працездатності виплачувати
йому відшкодування шкоди , судом не можуть бути задоволені з урахуванням вищенаведеного, а також з урахуванням того, що в цих вимогах не зазначено, у зв*язку з чим дії відповідачів є
неправомірними, і які безперечні докази
повинні бути взяті за підставу для покладання на відповідачів тих
обов*язків, про які просить позивач. Як
вбчається із матеріалів справи,
позивач, після отримання травми у
1962 році, з вимогами про визначення йому відсотків
втрати працездатності не звертався, а
звернувся лише у 1992 році, де йому був такий відсоток визначен. У
теперішньому судовому засіданні позивачем не надано, і судом не встановлено обставин, які повинні бути взяті до уваги як такі, що вказують на причинно-наслідковий зв*язок
отримання травми у 1962 році із
захворюваннями, які в теперішній час має
позивач.

Також з
урахуванням вимог ст. 104
КАСУ, на які посилається
позивач, у своїх вимогах він не
вказав, які його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин порушено діями
відповідачів .

На
підставі вищевикладеного і керуючись
ст. ст. 9, 10,
11, 14, 17, 71, 158-163,
167 Кодексу адміністративного судочинства України, Постановою КМУ від 19.08.1992 року №488 "Про умови
державного обов*язкового особистого страхування військовослужбовців і
військовозобов*язаних, призваних на
збори, і порядок виплат їм та членам їх
сімей страхових сум", -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити
у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Луганського обласного
військового комісаріату, Луганського
обласного центра медично-соціальної експертизи про визнання дій неправомірними
і зобов*язання виконати дії.

постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд
Ленінського району м. Луганська шляхом
подачі в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі заяви про
апеляційне

оскарження, та поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. У разі якщо подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк,

постанова
набуває законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після
закінчення апеляційного розгляду справи.

ГОЛОВУЮЧИЙ