Справа № К-29540/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2008-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2008 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного
суду України у складі:

головуючого:
Смоковича М.І.

суддів:
Весельської Т.Ф.

Мироненка О.В.

Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу управління Пенсійного фонду України у
Новоселицькому районі Чернівецької області на постанову
Львівського апеляційного господарського суду
від 01 серпня 2006 року у справі за
позовом управління Пенсійного
фонду України у Новоселицькому районі
Чернівецької області до
відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в
Новоселицькому районі Чернівецької
області про спонукання до дій, -

в с т а н о в и л а:

Управління Пенсійного фонду України у Новоселицькому районі
Чернівецької області звернулось до
суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних
захворювань України в Новоселицькому районі
Чернівецької області про
зобов'язання вчинити дії з включення в акт помісячної звірки за
особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності наслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання за січень-лютий 2006 року, громадян
ОСОБА_1. та ОСОБА_2.

Постановою господарського
суду Чернівецької області
від 22 травня 2006 року позов управління Пенсійного фонду
України у Новоселицькому районі
Чернівецької області задоволено. Зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних
захворювань України в Новоселицькому районі
Чернівецької області вчинити
дії з включення в акт помісячної
звірки за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійного захворювання за січень-лютий 2006 року - 2
осіб: ОСОБА_2. та ОСОБА_1.

Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 01 серпня 2006 року постанову господарського суду
Чернівецької області від 22
травня 2006 року скасовано і відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням
суду апеляційної інстанції, управління Пенсійного фонду
України у Новоселицькому районі
Чернівецької області звернулось до Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить
скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних
захворювань України в Новоселицькому районі
Чернівецької області зазначає, що
постанова Львівського апеляційного господарського суду
від 01 серпня 2006 року винесена
без порушень норм матеріального чи процесуального права, на підставі повного,
всебічного та об'єктивного розгляду обставин справи.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для
ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної
скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що громадянам ОСОБА_2. та
ОСОБА_1. призначено пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, яке сталося відповідно у
квітні 1991 року та у березні
1982 року, тобто за
часів СРСР. Призначена ОСОБА_2.
та ОСОБА_1. пенсія по інвалідності на теперішній час відповідає
пункту «а» статті
26 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», що не
заперечує і відповідач.

Зазначену пенсію ці
громадяни отримали від позивача
в січні-лютому 2006 року, а
тому відшкодування її
підпадає під дію «Порядку
відшкодування Фондом
соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному
фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління
Фонду соціального страхування
від нещасних випадків
на виробництві та
професійних захворювань України
від 04.03.2003 року № 5-4/4.

В січні 2006 року позивач звернувся до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних
захворювань України в Новоселицькому районі
Чернівецької області з
вимогою включити в акт
помісячної звірки за січень 2006
року 37 осіб, проте відповідачем взято до зарахування лише 35 осіб; за
лютий 2006 року позивачем
запропоновано до звірки 34 особи,
однак відповідачем взято до
зарахування 32 особи, і не
взято до зарахування саме ОСОБА_2.
та ОСОБА_1.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимоги
управління Пенсійного фонду
України про зобов'язання відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків включити в акт
помісячної звірки за особовими справами потерпілих ОСОБА_2. та
ОСОБА_1. за січень-лютий 2006
року є безпідставними.

Однак, зазначений
висновок апеляційного суду не відповідає вимогам чинного законодавства з огляду
на наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) встановлено,
що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає
матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та
інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ в Україні
залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного
соціального страхування:

пенсійне страхування;

страхування у зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням;

медичне страхування;

страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності;

страхування на випадок безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними у
частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального
страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому
порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12
Основ).

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею
25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення:

пенсії за віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

пенсії у зв'язку з втратою годувальника,
крім передбачених пунктом 4 цієї статті;

медичні профілактично-реабілітаційні
заходи;

допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання
надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення:

профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням;

відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого;

допомога по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним своїх трудових обов'язків;

пенсія по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання;

пенсія у зв'язку із втратою годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання;

допомога на поховання осіб, які померли
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено, що
якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є
наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є
Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення)
Закону України “Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності”, який набрав чинності з 1 квітня 2001
року, встановлено, що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх
сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право
встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до
Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України.
При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у
рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються
відповідні розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого
звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з
інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку
категорію інвалідів, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник
спір.

За змістом частини 2 статті 2 зазначеного
Закону особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного
випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке
встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР
стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом “а” статті 27 Закону України “Про
пенсійне забезпечення” встановлено, що громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від
стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону
особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені
страхові виплати і соціальні послуги. Вся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими
підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без
правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок
Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду,
заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду
страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров`я
потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище
пункту, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України "Про охорону праці", які ліквідуються.

Доводи Відділення ФССНВ про поширення на
спірні відносини положень статті 2 Угоди про взаємне визнання прав на
відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків, підписаної 9 вересня 1994 року між частиною держав колишнього СРСР,
не є обґрунтованими.

Статтею 2 цієї Угоди передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в
результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням
працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої
Сторони), смерті здійснюється роботодавцем Сторони, законодавство якої
поширювалось на працівника в момент одержання каліцтва, іншого ушкодження
здоров'я, смерті.

Роботодавець, відповідальний за завдання
шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного
законодавства.

Зі змісту
процитованої статті 2 Угоди
вбачається, що вона не регулює відносини, які є
предметом спору у цій
справі та пов'язані з
відшкодуванням витрат Пенсійним фондом України, понесених у зв'язку з виплатою
пенсій особам, які стали
інвалідами внаслідок нещасного випадку
на виробництві та інших республік
СРСР до проголошення Україною
незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері
пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе
держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки
між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, колегія
суддів погоджується з висновком
суду першої інстанції,
що страховиком, який
має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного
випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України. І в разі виплати
такої пенсії органами Пенсійного фонду України, цей Фонд
має відшкодувати останньому витрати.

З огляду на зазначене,
апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідало вимогам
чинного законодавства.

Згідно зі ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване помилково.

Оскільки судом
апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, касаційна скарга
управління Пенсійного фонду України у
Новоселицькому районі Чернівецької області підлягає задоволенню.
Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 01 серпня
2006 року слід скасувати, а постанову господарського суду
Чернівецької області від 22
травня 2006 року залишити в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України
у Новоселицькому районі
Чернівецької області задовольнити.

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 01 серпня 2006 року скасувати.

Постановою господарського
суду Чернівецької області
від 22 травня 2006 року у справі за
позовом управління Пенсійного
фонду України у Новоселицькому районі
Чернівецької області до
відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в
Новоселицькому районі Чернівецької
області про спонукання до дій
- залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
оскарженню не підлягає, крім як у порядку та з підстав, передбачених статтями 237-239
Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: