Справа № 2-а-5882/2008
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2008-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18
червня 2008 р. Справа
№ 2-а-5882/08

м.
Вінниця

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

Головуючого
судді Мельник-Томенко Жанни Миколаївни,

При секретарі
судового засідання: Пивовар Інні
Михайлівні

За участю представників сторін:

позивача :
ОСОБА_1

відповідача
: Драчинська В.О., Іванов Ю.В.
представники за довіреностями

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління юстиції у Вінницькій
області

про:
визнання протиправною відмови у наданні інформації, зобов'язання надати
інформацію

ВСТАНОВИВ
:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у Вінницькій
області про визнання протиправною відмови у наданні інформації, зобов'язання
відповідача надати інформацію, а саме копію статуту громадської організації
"Подільський центр прав людини".

Позов
мотивовано наступним.

Позивач
являється адвокатом і займається індивідуальною практикою. 04.03.2008 року ним,
як адвокатом був підготовлений і направлений до Головного управління юстиції у
Вінницькій області запит № 9 з проханням надати належним чином завірену копію
статуту громадської організації "Подільський центр з прав людини". На
вказаний запит позивачем отримана відповідь №10-20/436 від 12.03.2008 року Головного управління
юстиції, згідно якої йому відмовлено в
наданні зазначеного вище документа. Позивач вважає, що дії посадових осіб
Головного управління юстиції у Вінницькій області, які знайшли своє
відображення у підготовці, прийнятті та затвердженні вищенаведеної відповіді є
протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства
України, оскільки порушують його права як адвоката, передбачені ст. 6 Закону
України "Про адвокатуру" та п. 9 Указу Президента України "Про
деякі заходи щодо підвищення рівня роботи адвокатури". Тому, позивач
просить визнати дані дії протиправними та зобов'язати відповідача надати
витребовувану інформацію.

У судовому
засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві просив суд задоволити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представники
відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, з
наступних підстав. Виходячи із змісту ст. 3 Закону України "Про об'єднання
громадян" поширення інформації, яка міститься в статуті громадської
організації без згоди її членів є втручання в її діяльність, яка заборонена цим
законом. Крім того, ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначено право доступу до документів,
які знаходяться у відповідній реєстраційній справі. Позивачем не було виконано
вимог даного закону, а тому останньому було відмовлено в наданні завіреної
копії статуту, оскільки забороняється видавати копії документів, які
знаходяться у відповідній реєстраційній справі. Крім того, позивач у запиті № 9
від 04.03.2008 року вказав, що інформація потрібна для представництва в суді
інтересів громадянина ОСОБА_2, але будь-якого підтвердження повноважень не
надав. За таких підстав, представники відповідача просять суд відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Суд,
вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази в їх сукупності дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає в повному обсязі, з наступних підстав.

Згідно запиту
№ 9 від 04.03.2008 року позивач звернувся до начальника Головного управління
юстиції у Вінницькій області для надання належним чином завіреної копії статуту
громадської організації "Подільський центр прав людини". Необхідність
отримання завіреної копії статуту обґрунтовано тим, що адвокат ОСОБА_1 захищає
законні права та інтереси гр. ОСОБА_2 у Вінницькому окружному адміністративному
суді, а вказана інформація необхідна для отримання та подання до суду
апеляційної інстанції додаткових доказів в обґрунтування правової позиції
позивача. При цьому, вказано, що при поданні запиту адвокат керується
положеннями ст. 59 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про
адвокатуру", п. 9 Указу Президента України "Про деякі заходи щодо
підвищення рівня роботи адвокатури", а також змістом угоди про надання
правової допомоги від 20.12.2007 року.

На вказаний
запит, листом від 12.03.2008 року № 10-20/436 Головним управлінням юстиції у
Вінницькій області позивачу відмовлено у наданні завіреної копії статуту та
повідомлено про те, що статут громадської організації "Подільський центр
прав людини" є документом яким в
своїй діяльності керується організація. У відповідності до ст. 8 Закону України
"Про об'єднання громадян" на державу покладено обов'язок щодо
забезпечення дотримання прав і законних інтересів об'єднань громадян, а
відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" реалізація
права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинно
порушувати громадські, політичні, економічні та інші права, свободи і законні
інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до
ст. 6 Закону України “Про адвокатуру”при здійсненні професійної
діяльності адвокат має право, збирати відомості
про факти, які можуть бути використані як докази в цивільних,
господарських, кримінальних справах і
справах про адміністративні правопорушення, зокрема: запитувати і
отримувати документи або
їх копії від підприємств, установ, організацій,
об'єднань, а від громадян - за їх
згодою; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з
необхідними для виконання доручення документами
і матеріалами, за винятком тих,
таємниця яких охороняється законом.

Крім того, відповідно до ст. 7 вказаного вище
Закону, при здійсненні своїх професійних
обов'язків адвокат зобов'язаний неухильно додержуватись вимог
чинного законодавства.

Законом
України "Про об'єднання громадян" визначено, що громадською організацією
є об'єднання громадян
для задоволення та захисту
своїх законних соціальних,
економічних, творчих,
вікових,
національно-культурних,
спортивних та інших спільних інтересів (ст. 3). Держава забезпечує
додержання прав і
законних інтересів об'єднань
громадян, легалізованих у порядку,
передбаченому цим Законом (ст. 8). Легалізація (офіційне визнання)
об'єднань громадян є обов'язковою і здійснюється шляхом їх
реєстрації або повідомлення про
заснування. У разі реєстрації
об'єднання громадян набуває
статус юридичної особи. Легалізація громадської організації здійснюється
відповідно Міністерством
юстиції України, місцевими
органами державної
виконавчої влади, виконавчими
комітетами сільських, селищних, міських Рад народних депутатів (ст.
14).

Згідно ч. 3 ст. 3 Закон України “Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, дія цього закону поширюється на
державну реєстрацію об'єднання громадян, благодійні
організації, політичні партії, органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, банки, торгово-промислові палати, фінансові установи
(у тому числі кредитні спілки), біржі,
інші установи та організації, для яких законом встановлені
особливості державної реєстрації,
набувають статусу юридичної особи лише з моменту їх державної реєстрації
у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 11 вказаного вище
Закону, державний реєстратор після внесення до Єдиного державного реєстру
запису про проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця зобов'язаний
сформувати реєстраційну справу (ч. 1 ст. 11). Право доступу до
документів, які знаходяться у відповідній реєстраційній справі, мають
засновники (учасники) юридичної особи, фізична
особа - підприємець, а також уповноважені ними особи
та особи, які згідно з відомостями, внесеними до Єдиного
державного реєстру, мають право
вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без
довіреності, на підставі письмової заяви та працівники контролюючих і
правоохоронних органів на підставі відповідного письмового запиту,
якщо такий запит
подається у зв'язку
із здійсненням ними повноважень, що визначені законом. Державному
реєстратору забороняється видавати копії документів, які знаходяться у
відповідній реєстраційній справі (ч. 6 ст. 11).

У
відповідності до ст. 9 Закону України “Про інформацію”, всі громадяни України,
юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення та зберігання
відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх
прав, свобод і
законних інтересів, здійснення
завдань і функцій. Реалізація права на
інформацію громадянами, юридичними особами і державою не
повинна порушувати громадські,
політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та
інтереси юридичних осіб.

Статтею 38
вказаного Закону, визначено, що право власності
на інформацію - це врегульовані
законом суспільні відносини щодо володіння, користування і
розпорядження інформацією.
Інформація, створена організаціями (юридичними особами)
або придбана ними іншим
законним способом, є власністю цих організацій.

Судом
встановлено, що у відповідності до виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб підприємців "Подільський центр прав
людини" 28.02.1995 року зареєстрований як юридична особа та внесений до
Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.
Відповідно з вказаної дати "Подільський центр прав людини" набув
статусу юридичної особи. З моменту легалізації (державної реєстрації)
громадської організації "Подільський центр прав людини" інформація що
міститься в її установчих документах являється власністю даної організації.
Враховуючи викладене, відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" було сформовано
реєстраційну справу, в яку входять також і оригінали установчих документів. ч.
6 ст. 11 згаданого Закону, заборонено державному реєстратору видавати копії
документів, наявних в реєстраційній справі. При цьому, даною нормою передбачено
коло осіб, які мають право доступу до документів, які знаходяться у відповідній
реєстраційній справі, це: засновники (учасники) юридичної особи, фізична особа
- підприємець, а також
уповноважені ними особи та особи, які згідно з відомостями, внесеними до Єдиного
державного реєстру, мають право
вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без
довіреності, на підставі письмової заяви; працівники контролюючих і
правоохоронних органів на підставі відповідного письмового запиту,
якщо такий запит
подається у зв'язку
із здійсненням ними повноважень, що визначені законом.

Тобто,
законом чітко визначено коло осіб, які мають право доступу до документів, що
містяться в реєстраційній справі і можуть користуватись наявною там
інформацією.

Виходячи з
викладеного, позивач являючись адвокатом, у відповідності до ст. 6 Закону
України “Про адвокатуру”має право запитувати
і отримувати документи або їх
копії від підприємств, установ,
організацій, об'єднань, а від громадян -
за їх згодою, проте реалізація даного права має бути здійснена з
неухильним додержанням вимог чинного
законодавства. Законом закріплено лише право адвоката запитувати і
отримувати документи або їх копії, при цьому не визначено обов'язковості
виконання даних запитів, а також не передбачено відповідальності за їх
невиконання.

Таким чином,
в діях відповідача судом не встановлено порушення закону, вказаними діями не
порушено прав позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

При вирішенні
справи суд керувався також наступним.

Згідно ч.2
ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти позову.

Згідно ч.3
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі,
у межах повноважень
та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням
повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10)
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1
ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при
вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до
якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи
викладене, з урахуванням обставин справи та сукупності зібраних доказів, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись
ст.ст. 2, 9, 11, 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 186, 255,
257 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ
:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Вінницькій області про
визнання протиправною відмови у наданні інформації та зобов'язання надати
інформацію, - відмовити повністю.

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після
закінчення цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено:
23.06.08

Суддя/підпис/ Мельник-Томенко Жанна Миколаївна