Справа № 2-а-315/2007
Суддя: Погрібний C.O.
Дата ухвалення: 2007-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2-а-315/07
ПОСТАНОВА

Іменем УКРАЇНИ

"12" березня 2007 року

Малиновський районний суд міста Одеси як адміністративний суд в складі:

головуючого - судді
Погрібного C.O.

за секретаря -
Абергард І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Одеського ордена Леніна інституту
сухопутних військ про стягнення грошової компенсації замість речового майна, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Одеського інституту сухопутних
військ про стягнення з останнього грошової компенсації замість речового майна
згідно із довідкою № 91 від 14.11.2000 року в сумі 1528,02 гривень, посилаючись
на обгрунтування своїх вимог на таке. Позивач проходив військову службу і
перебував на речовому забезпеченні відповідача з 1 вересня 1993 року по 31
серпня 2005 року. Наказом начальника Інституту позивач від 31 серпня 2005 року
виключений зі списків особового складу Інституту у зв'язку зі звільненням з
військової служби в запас за п. 67 підпунктом "б" (за станом
здоров'я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського
складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом
Президента України від 7.11.2001 року. Позивачу були видані довідки на
отримання грошового забезпечення замість речового майна у сумі 1528,10 гривень.
Втім, на неодноразові звернення до відповідача позивачу було відмовлено з
посиланням на відсутність коштів та речового майна. У судовому засіданні
позивач пояснив, що його позовні вимоги після звернення до суду та проведення
попереднього засідання були фактично задоволені.

Представник відповідача позов не визнав, підтвердивши факт наявності
заборгованості з речового майна перед позивачем і заперечивши проти його
задоволення пояснив, що після відкриття провадження у справі Одеським
інститутом сухопутних військ (надалі за тестом - Інститутом) були фактично
задоволені позовні вимоги позивача, тому задоволення судом позову може
призвести до безпідставного отримання позивачем спірної суми повторно.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі
фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених сторонами
письмових доказів.

Позивач перебував на військовій службі у Збройних Силах, проходив військову
службу і перебував на речовому забезпеченні Одеського ордена Леніна інституту
сухопутних військ з 1 вересня 1993 року по 31 серпня 2005 року. Наказом
начальника Інституту від 31 серпня 2005 року №181 підполковника ОСОБА_1,
звільненого в запас за п. 67 підпункту „б" за станом здоров'я, з 31 серпня
2005 року виключено зі списків особового складу інституту, всіх видів
забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Малиновського РВК
м. Одеси.

Також позивачу видано довідку № 75 від 6.10.2005 року на отримання грошової
компенсації в обмін належного до видачі речового майна особи, що звільняється в
запас; за цією довідкою позивачу мало бути видано 33 предмети речового майна на
суму 1528,10 гривень. Втім, при звільненні з позивачем не проведено повний
розрахунок, не виконано обов'язок щодо видачі грошової компенсації замість
належного речового майна.

Такими діями відповідача порушено права та законні інтереси позивача з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці, які проходять
військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі,
мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів
речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444,
військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової
форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під
час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання
наказу про звільнення. У разі звільнення у запас військовослужбовцю видається
речовий атестат, який додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців
після звільнення військовослужбовець буде призваний із запасу, до його
забезпечення зараховується раніше отримане речове майно.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивні вимоги підлягають задоволенню,
оскільки ст. 16 Закону України „Про Збройні Сили України"; ст. ст. 2, 9
Закону України „Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів
їх сімей" передбачено, що ніхто не має права обмежувати
військовослужбовців та членів їх сімей у правах та свободах визначених
законодавством України, і Держава гарантує матеріальне та інше забезпечення
військовослужбовців у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян
України у військовій службі.

Право позивача на отримання компенсації замість речового забезпечення
передбачене ст. 9-1 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей", п. 27 Положення про порядок
речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
28 жовтня 2004 року № 1444.

Невиплата компенсації грошового забезпечення порушує законне і гарантоване
ст. 43 Конституції України право позивача на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом. Органи державної влади відповідно ст. 19 Конституції
України та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

При оцінці обставин по справі суд повинен керуватися офіційним тлумаченням
Конституційного Суду України, наданим у його рішенні у справі за конституційним
поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень частин третьої, четвертої статті 59 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2003 рік" (справа про соціальний
захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) від 17
березня 2004 року Справа № 1-13/2004, за яким відповідно до правової позиції Конституційного
Суду України багато пільг, встановлених законами України "Про
міліцію", "Про прокуратуру" тощо, є не пільгами, а гарантіями та
іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян,
ефективного функціонування відповідних органів. Зупинення пільг, компенсацій і
гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без
відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права
на їх соціальний захист та членів їхніх сімей (Рішення Конституційного Суду
України від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і
гарантій).

За таких обставин, оскільки судом виявлено порушення прав позивача на
оплату його праці, суд повинен зобов'язати відповідача усунути їх, беручи до
уваги, що зазначеним Законом не встановлюється залежність його виконання від
умов відповідного Державного бюджету.

Разом з тим судом виявлено, що під час розгляду справи після відкриття
провадження у справі відповідачем вимоги позивача фактично задоволено у повному
обсязі. Ця обставина свідчить про усунення Інститутом допущених ним порушень у
справі та про фактичне визнання відповідачем позову, пред'явленого до нього.

Визнаючи факт невиплати відповідачем позивачу компенсації замість речового
майна, а також встановивши факт задоволення Інститутом позовних вимог, суд
констатує, що такі дії Інституту є правомірними, хоча і не є своєчасними, тобто
не вчиненими протягом розумного строку, у зв'язку з чим суд роз'яснює позивачу
право на звернення з відповідним позовом до суду.

Разом з тим, факт задоволення відповідачем позовних вимог у повному обсязі
за умови відсутності інших вимог у позивача до Інституту є підставою для
відмови позивачу у цьому позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 Конституції України, ст.
16 Закону України „Про Збройні Сили України"; ст. 9-1 Закону України „Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей",
рішення Конституційного Суду України, у справі за конституційним поданням 45
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень частин третьої, четвертої статті 59 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2003 рік" (справа про соціальний
захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) від 17 березня
2004 року Справа № 1-13/2004, п. 27 Положення про порядок речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №
1444, ст. ст. 6, 11, 69, 104,159-163 Кодексу адміністративного судочинства
України, СУД -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1до Одеського інституту сухопутних військ про
стягнення грошової компенсації замість речового майна - відмовити у повному
обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена шляхом подання до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі та
подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання постанови про
апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення у порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.