Справа № К-181/07
Суддя: Кравченко О.О.
Дата ухвалення: 2008-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
21 лютого 2008 року м.
Колегія суддів
адміністративного суду України в складі:
Головуючої - Кравченко О.О., суддів - Васильченко Н.В., Чалого С.Я., Харченка В.В., Матолича С.В., розглянувши у
попередньому судовому засіданні касаційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської районної
державної адміністрації на постанову Мелітопольського міськрайонного суду від 5
жовтня 2006 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 11
грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації про
Постановою Мелітопольського міськрайонного суду
від 5 жовтня 2006 року, зміненою постановою Апеляційного суду Запорізької
області від 11 грудня 2006 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської районної
державної адміністрації про стягнення 9001,60 грн. суми заборгованості з
виплати одноразової щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій за
1999-2006 роки та 2000грн. моральної
Рішенням суду першої інстанції з відповідача на користь
позивача стягнуто разову грошову допомогу в розмірі 4123 грн. 45 коп. за
2004-2006 р.р.

Рішенням суду апеляційної інстанції рішення суду першої змінено та стягнуто 1410грн. в
рахунок погашення заборгованості по несплаченій щорічній грошовій допомозі, як
учаснику бойових дій за 2006 рік.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями
Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської районної
державної адміністрації звернулося з касаційною скаргою, у якій просить постанову
Мелітопольського міськрайонного суду від 5 жовтня 2006 року та постанову
Апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2006 року скасувати,
мотивуючи це порушенням норм матеріального права, зокрема вимог Законів України
«Про державний бюджет України», якими обмежувалися вказані виплати.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду
України, дослідивши матеріали справи та
доводи касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди першої та апеляційної інстанцій правомірно послалися
на Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
який статтею 12 встановив, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла думки, що судом апеляційної
інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, яким дана належна
юридична оцінка, судом обґрунтовано застосовані норми матеріального
права, які регулюють спірні правовідносини і при цьому не допущено порушень
процесуального закону, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Розмір грошової допомоги визначений у ч.5 ст.12 Закону
України " Про «Статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" і суд обґрунтовано виходив саме з цього розміру при розрахунку
боргу.

Згідно зі ст.22 Конституції України не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів
або внесення змін до чинних законів.

Суди правильно застосували ст.22 Конституції України при
вирішенні позову і обґрунтовано визнали, що відсутність коштів на виплату
грошової допомоги не позбавляє ветерана війни права на таку допомогу.

Законом "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" не передбачено обмеження таких
виплат наявністю певних
коштів чи фінансування.

Неприпустимість звуження прав і свобод ветеранів війни закріплена також в
рішенні Конституційного суду від 01.12.2004 року, яким визнані такими, що не
відповідають Конституції України положення ст..44 Закону України «Про державний
бюджет України на 2004 рік». Цим же рішенням Конституційного суду було
закріплено, що зменшення розміру щорічної допомоги суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», згідно з якою права та пільги для ветеранів
війни та членів їх сімей,
встановлені раніше законодавством України
і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни,
передбачені цим законом, є недійсними.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку,
що при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225-229 КАС України
як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви
без розгляду або закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід відхилити, оскільки судове рішення суду апеляційної інстанцій
постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова
оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому
засіданні відсутні.

Керуючись ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації відхилити,
постанову Мелітопольського міськрайонного суду від 5 жовтня 2006 року,
змінену постановою Апеляційного суду
Запорізької області від 11 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, і
оскарженню не підлягає.

Головуюча /підпис/ О.О.Кравченко

Судді /підпис/ Н.В.Васильченко

/підпис/ С.Я.Чалий

/підпис/ В.В.Харченко

/підпис/ С.В.Матолич

З оригіналом вірно

суддя Н.В.Васильченко