Справа № 2а-3614/2008
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2008-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-3614/08
Харківський окружний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14"
липня 2008 р. м.Харків

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Перцової Т.С.

при секретарі - Ульященко Л.М.

за участю представників сторін :

позивача - ОСОБА_2(дов. № 395 від 01.03.2007 р.)

відповідача - Симонова А.А. (дов. № 1030/10/10-018 від 31.01.2008р.)

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за адміністративним
позовом ФОП ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі
м.Харкова про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /1
від 09.10.2007 року, № /2 від 21.12.2007 року, № /3 від
15.02.2008 року, № /1 від 17.10.2007 року, № /0 від
17.10.2007 року, № /1 від 14.12.2007 року, № /2 від
25.02.2008 року,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач,
ФО-П ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Харкова, в якому, з урахуванням уточнень прийнятих судом,
просить суд визнати недійсними податкові повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Харкова від 09.10.2007 року №/1, від 21.12.2007 року
№/2, від 15.02.2008 року №/3, якими позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 339503,82 грн., у
тому числі: основний платіж - 226335,88 грн., штрафні санкції - 113167,94 грн.
та від 17.10.2007 року за №№/1, №/0, від 14.12.2007 року
№/1, від 25.02.2008 року №/2, якими позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 70521,00 грн., у
тому числі: основний платіж - 47014,00 грн., штрафні санкції - 23507,00 грн.

Представник
позивача у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги з посиланням на
ст.58 Конституції України, п.п.2.1, 2.2 ст.2, пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.6.1.1
п.6.1 ст.6, пп.7.2.1, пп.7.2.3, пп.7.2.4, пп.7.2.6 п.7.2, п.7.3.1 п.7.3,
пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України „Про податок на
додану вартість», п.7.5 ст.7 Закону України „Про порядок погашення ст.18 Закону
України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”.
З урахуванням наведених норм права наполягає на тому, що маючи право на
податковий кредит за спірний період (квітень, травень, серпень та жовтень 2006
року), підтверджений належним чином оформленими податковими накладними, ФО-П
ОСОБА_1 правомірно включив до складу податкового кредиту ПДВ на загальну суму
278245,12 грн. Посилання відповідача в акті перевірки про те, що не підлягає
включенню у квітні, травні, серпні та жовтні 2006 року до податкового кредиту
ФО-П ОСОБА_1 суми ПДВ по недійсним податковим накладним, отриманим від
постачальника ТОВ „Компанія Селіон” та
виписаними після 29.12.2005 року після дати анулювання свідоцтва ПДВ
останнього, а також заповненими від імені керівника ТОВ „Компанія Селіон”
Медведєва В.С. невідомими особами, вважає безпідставними та такими, що
не відповідають вимогам чинного законодавства та рішенням судових органів вищих
інстанцій в аналогічних справах. Звертає увагу суду на допущені порушення з
боку відповідача при проведенні спірної перевірки п.п.1, 3 ч.6 ст.11-1 Закону
України „Про державну податкову службу в Україні” щодо не направлення позивачу
листа-запита, як це передбачено наведеною нормою права. Враховуючи вищевикладене,
просить суд позовні вимоги задовольнити, а оскаржувані податкові
повідомлення-рішення визнати недійсними.

Відповідач,
Державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Харкова у своїх запереченнях на адміністративний позов та її
представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнають, посилаючись на
приписи Закону України „Про податок на додану вартість”, а також на рішення
Солом'янського районного суду м.Києва та лист №2849/7/23-1008 від 06.04.2007 р.
ДПІ у Солом'янському районі м.Києва. Вважають порушення позивачем п.п.7.4.5
п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, які знайшли своє
відображення в акті спірної перевірки, доведеними, а оскаржувані рішення
прийнятими в межах компетенції, у спосіб
та в порядку, передбаченими чинним законодавством України. Наполягають на тому,
що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту за спірний період
суми ПДВ у загальному розмірі 278245,12 грн. по недійсним податковим накладним,
отриманим від постачальника ТОВ „Компанія Селіон” та виписаним після 29.12.2005 року,
тобто, після дати анулювання свідоцтва ПДВ останнього, а також заповненими від
імені керівника ТОВ „Компанія Селіон” Медведєва В.С. невідомими особами.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Згідно копії свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця та довідки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФО-П ОСОБА_1 зареєстровано
Виконавчим комітетом Харківської міської ради, дата проведення державної
реєстрації - 08.12.2005 року, номер запису про державну реєстрацію -
0045939. З 13.12.2005 року позивача взято
на податковий облік ДПІ у Ленінському районі м.Харкова, що підтверджується
довідкою про взяття на облік платника податків від 13.12.2005р. № 14335/10. У відповідності до п.2.4.1
висновків акту перевірки позивач у періоді, що перевірявся був платником
податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності та податку на
додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржених
рішень є висновки актів перевірок №1645/17-218/НОМЕР_1від 19.07.2007р. та №
2246/17-218/НОМЕР_1від 12.10.2007 року.

Так,
за
висновками акту перевірки № 1645/17-218/НОМЕР_1від 19.07.2007р.
на підставі встановлених в діяльності позивача порушень
п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” -
включення ФО-П ОСОБА_1 до податкового кредиту за квітень, травень, серпень та
жовтень 2006 року податкових накладних виписаних ТОВ „Компанія Селіон” ДПІ на загальну суму 278245,12 грн. ДПІ у Ленінському районі м.Харкова було винесено податкове
повідомлення-рішення №/0 від 24.07.2007р. з податку
на додану вартість на загальну суму 429321,18 грн., у т.ч.
основний платіж у сумі 286214,12 грн. та штрафні
санкції у розмірі 143107,06 грн.

Вказане рішення 30.07.2007 року було оскаржене
позивачем до ДПІ у Ленінському районі м.Харкова. Згідно рішення ДПІ у
Ленінському районі м.Харкова термін розгляду скарги було продовжено до
27.09.2007р. (лист від 17.08.2007р. №9677/10/25-010).

Рішенням
начальника ДПІ у Ленінському районі м.Харкова за результатами розгляду
первинної скарги (лист від 26.09.2007р. №11030/10/25-010) з посиланням на
безпідставність проведення перевірки та донарахування податкового зобов'язання
за серпень та жовтень 2006 року, оскільки згідно наказу ДПІ у Ленінському
районі м.Харкова від 12.07.07р. № 511 та направлення від 12.07.07р. № 558 на
перевірку був визначений період що перевіряється з 01.04.06р. по 01.07.06р.,
оскаржуване податкове повідомлення - рішення № /0 від 24.07.2007р.
частково було скасовано у розмірі 89817,36 грн. (у т.ч. за основним платежем -
59878,24 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями
- 29939,12 грн.), в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення
залишено без змін, а скарга ФО-П ОСОБА_1 без задоволення.

За наслідками розгляду первинної скарги
позивача ДПІ
у Ленінському
районі
м.Харкова винесене податкове повідомлення-рішення від 09.10.2007р.
№/1 по податку на додану вартість на загальну суму 339503,82 грн.,
яке є предметом розгляду в цій справі.

При подальшому оскарженні до ДПА в
Харківській області та до ДПА України, податкове повідомлення-рішення від
09.10.2007р. №20/1 було залишено без змін, а скарги без задоволення.
Внаслідок розгляду скарг ФО-П ОСОБА_1 відповідачем були винесені оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 21.12.2007р. №/2 та від 15.02.2008р.
№/3 по податку на додану вартість на таку ж суму податкового зобов'язання, що і з дріб'ю 1,
які також є предметом позову у цій справі.

Щодо
підстав прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 17.10.2007р.
№/1 ( листом №12661/Х/17-216 від 12.11.2007р. ДПІ в Ленінському
районі м.Харкова просить вважати за №/0 від 17.10.2007р. ), від 14.12.2007р. № /1, від
25.02.2008р. № /2, якими позивачу визначено податкове зобов'язання по
податку на додану вартість на загальну суму 70521,00 грн. (у т.ч.
основний платіж у сумі 47014,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 23507,00 грн.) судом
встановлено наступне.

Як свідчать
матеріали справи на підставі наказу ДПІ у Ленінському районі м.Харкова про
проведення позапланової виїзної документальної перевірки ФО-П ОСОБА_1 від
09.10.2007 року № 667 та направлення № 713 від 09.10.2007р. на проведення
позапланової виїзної документальної перевірки ФО-П ОСОБА_1 ДПІ у Ленінському
районі м.Харкова було проведено зазначену перевірку позивача за результатами
якої складено акт від 12.10.2007 року № 2246/17-218/.

Листом № 42
від 11.10.2007р, позивач повідомив ДПІ в Ленінському районі м.Харкова про
відсутність у податкової інспекції законних підстав для проведення цієї
перевірки та вказав, що не вважає за потрібне надавати документи на перевірку
доки ДПІ не надасть йому офіційний письмовий запит згідно до вимог п.3 ч.6
ст.111 Закона України від 04.12.1990р. № 509-ХІІ «Про державну
податкову службу в Україні». До проведення вказаної перевірки запит про надання
пояснень та документальних підтверджень до ФО-П ОСОБА_1 відповідач не
направляв, позивач
в наданні документів відмовив.

За висновками вказаного акту перевірки ДПІ у Ленінському районі м.Харкова

встановлено при здійсненні господарської діяльності
позивачем порушено п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану
вартість” та прийняте
податкове повідомлення-рішення від 17.10.2007р. №/1 по податку на
додану вартість на загальну суму 70521,00 грн. (у т.ч. основний платіж у сумі 47014,00 грн. та штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 23507,00 грн.), яке листом №12661/Х/17-216 від 12.11.2007р.
ДПІ в Ленінському районі м.Харкова просило вважати за №/0 від
17.10.2007р.

Суд зазначає, що вказані рішення є предметом позову в цій справі.

Позивач скористався своїм правом апеляційного оскарження винесених
податкових повідомлень-рішень та в порядку процедури
адміністративного оскарження, що передбачена ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зо­бов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” звернувся
зі скаргами відповідно до ДПІ у Ленінському районі м.Харкова, ДПА у Харківській
області та ДПА України.

За наслідками розгляду
первинної скарги рішенням
начальника
ДПІ у Ленінському районі м.Харкова було продовжено термін розгляду скарги до
20.12.2007р. (лист від 13.11.2007р за № 12782/10/25-010). Рішенням
ДПІ у Ленінському районі м.Харкова від 12.12.2007р. (лист
№13789/10/25-010 від 12.12.2007р.) податкове повідомлення-рішення від
17.10.2007р. № /1 (з урахуванням листа
від 12.11.2007р №12661/Х/17-216 - податкове
повідомлення-рішення №/0 від 17.10.2007р.)
залишено
без змін, а скарга ФО-П ОСОБА_1 - без задоволення.

Після
розгляду первинної та повторної скарг позивача, які були залишені без
задоволення, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення №
/1 від 14.12.2007р., № /2 від 25.02.2008р., на загальну суму 70521,00 грн. (у т.ч.
основний платіж у сумі 47014,00 грн. та штрафні (фінансові санкції у розмірі
23507,00 грн), тобто на таку ж суму податкового зобов'язання, що і податкове
повідомлення-рішення від 17.10.2007р. № /1 (з урахуванням листа від
12.11.2007р №12661/Х/17-216 - податкове повідомлення-рішення №/0 від
17.10.2007р. які також є предметом позову у цій справі.

Суд
зазначає, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слугували висновки наведених актів перевірок про порушення
позивачем при здійсненні своєї господарської діяльності п.п.7.4.5 ст.7, п.п.7.2.4
ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №
168/97-ВР (надалі Закон № 168/97-ВР).

Відповідно
до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких
належить до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не дозволяється
включення до податкового кредиту, згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР, будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Судом
встановлено і не заперечується відповідачем по справі, що ФО-П ОСОБА_1 під час перевірки на підтвердження
обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану
вартість у квітні - жовтні 2006 року були надані податкові накладні, які не мали
недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним
законодавством. Зауваження щодо форми та змісту наданих податкових накладних з
боку відповідача в акті перевірки відсутні, судові рішення про визнання
недійсними податкових накладних відсутні.

Також суд
зауважує, що надані
до суду копії податкових накладних на загальну
суму 1
790 751,31 грн. (в т.ч. ПДВ 298 458,56 грн.), з яких : №
31 від 06.04.2006р. на суму 110728,75 грн. (в т.ч. ПДВ 18454,79 грн), №39
від 14.04.2006р. на суму 75301,94 грн. (в т.ч. ПДВ 12550,32 грн.), №54 від
18.04.2006р. на суму 94986,60 грн. (в т.ч. ПДВ 15831,10 грн.), №58 від
20.04.2006р. на суму 106163,40 грн. (в т.ч. ПДВ 17693,90 грн.), №62 від
25.04.2006р. на суму 143290,00 грн. (в т.ч. ПДВ 23881,67 грн.), №74
від 03.05.2006р. на суму 183615,85 грн. (в т.ч. ПДВ 30602,64 грн.), №78
від 05.05.2006р. на суму 180896,95 грн. (в т.ч. ПДВ 30149,49 грн.), №81 від 10.05.2006р.
на суму 157252,50 грн. (в т.ч. ПДВ 26208,75 грн.), №84 від 12.05.2006р. на суму
76507,50 грн. (в т.ч. ПДВ 12751,25 грн.), №88 від 15.05.2006р. на суму 68714,10
грн. (в т.ч. ПДВ 11452,35 грн.), №91 від 17.05.2006р. на суму 90807,70 грн. (в
т.ч. ПДВ 15134,62 грн.), №95 від 22.05.2006р. на суму 94455,40 грн. (в т.ч. ПДВ
15742,57 грн.), №96 від 22.05.2006р. на суму 69750,00 грн. (в т.ч. ПДВ 11625,00
грн.), №104 від 01.06.2006р. на суму 121280,62 грн. (в т.ч. ПДВ 20213,44 грн.),
№107 від 07.06.2006р. на суму 217000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 36166,67 грн.),
свідчать про те, що зазначені суми ПДВ сплачені позивачем в складі ціни
придбання, що також не заперечується відповідачем по справі.

Надані до
суду копії квитанцій до прибуткових касових ордерів на загальну суму 1 790
751,31 грн., з яких : № 217 від 03.04.06 на суму 40 000,00 грн., № 218 від 04.04.06 на суму 44 800,00 грн., № 220 від 05.04.06 на суму 30 000,00 грн., № 221 від 06.04.06 на суму 30 000,00 грн., № 223 від 07.04.06 на суму 25 000,00 грн., № 224 від 10.04.06 на суму 20 000,00 грн., № 225 від 11.04.06 на суму 20 000,00 грн., № 227 від 12.04.06 на суму 25 000,00 грн., № 229 від 14.04.06 на суму 20 000,00 грн., № 230 від 17.04.06 на суму 20 000,00 грн., № 232 від 18.04.06 на суму 20 000,00 грн., № 233 від 19.04.06 на суму 20 000,00 грн., № 234 від 20.04.06 на суму 35 000,00 грн., № 235 від 21.04.06 на суму 20 000,00 грн., № 236 від 23.04.06 на суму 20 000,00 грн., № 237 від 24.04.06 на суму 22 000,00 грн., № 238 від 25.04.06 на суму 28 670,69 грн., № 240 від 26.04.06
на суму 30
000,00 грн., № 241 від 27.04.06 на суму 30 000,00 грн., № 242 від 28.04.06 на суму 30 000,00 грн., № 282 від 03.05.06 на суму 87 000,00 грн., № 283 від 04.05.06 на суму 65 000,00 грн., № 284 від 05.05.06 на суму 60 000,00 грн., № 286 від 06.05.06 на суму 90 000,00 грн., № 288 від 10.05.06 на суму 155 000,00 грн., № 289 від 11.05.06 на суму 50 000,00 грн., № 290 від 12.05.06 на суму 48 000,00 грн., № 292 від 15.05.06 на суму 47 000,00 грн., № 293 від 16.05.06 на суму 55 000,00 грн., № 294 від 17.05.06 на суму 25 000,00 грн., № 296 від 18.05.06 на суму 25 000,00 грн., № 297 від 19.05.06 на суму 30 000,00 грн., № 298 від 22.05.06 на суму 30 000,00 грн., № 300 від 23.05.06 на суму 20 000,00 грн., № 302 від 24.05.06 на суму 20 000,00 грн., № 303 від 25.05.06 на суму 20 000,00 грн., № 305 від 26.05.06 на суму 20 000,00 грн., № 306 від 29.05.06 на суму 20 000,00 грн., № 308 від 30.05.06 на суму 20 000,00 грн., № 310 від 31.05.06 на суму 35 000,00 грн., № 312 від 01.06.06 на суму 20 000,00 грн., № 313 від 02.06.06 на суму 30 000,00 грн., № 314 від 05.06.06 на суму 50 000,00 грн., № 315 від 06.06.06 на суму 21 280,62 грн., № 316 від 07.06.06
на суму 45
000,00 грн., № 317 від 08.06.06 на суму 14 000,00 грн., № 318 від 09.06.06 на суму 20 000,00 грн., № 319 від 13.06.06 на суму 20 000,00 грн., № 322 від 15.06.06 на суму 20 000,00 грн., № 323 від 16.06.06 на суму 20 000,00 грн., № 326 від 20.06.06 на суму 20 000,00 грн., № 328 від 22.06.06 на суму 20 000,00 грн., № 329 від 26.06.06 на суму 20 000,00 грн., № 330 від 29.06.06 на суму 18 000,00 грн. підтверджують факт розрахування ФО-П ОСОБА_1 з ТОВ «Компанія
Селіон» в повному обсязі, проти чого не заперечує і відповідач по справі.

Відповідач не визнає
включення до податкового кредиту сум відповідно до податкових накладних ТОВ
„Компанія Селіон” з підстав того, що заочним рішенням
Солом'янського районного суду м.Києва від 12.12.2006р. визнано недійсним свідоцтво про державну
реєстрацію ТОВ «Компанія Селіон», статут ТОВ «Компанія Селіон» та свідоцтво
про реєстрацію платника ПДВ ТОВ «Компанія Селіон» з моменту його
реєстрації. На підставі чого ДПІ в Солом'янському районі м.Києва було анульовано
свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Компанія Селіон» №36121846 з
29.12.2005 року.

Суд вважає
за необхідне зазначити, що відповідно до п.25.3 „Положення про реєстрацію
платників податку на додану вартість”, затвердженого Наказом ДПА України №79
від 01.03.2000 р., за наявності підстав для анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість, орган державної податкової служби здійснює таке
анулювання на дату подання заяви або затвердження акта про анулювання
реєстрації, якщо не визначений граничний термін дії Свідоцтва або дата втрати
особою статусу платника ПДВ, або коли є підстави для анулювання до закінчення терміну
дії Свідоцтва.

Наведене Положення не
передбачає підстав для анулювання свідоцтва платника ПДВ датою його виписки.
Акт анулювання свідоцтва платника ПДВ №590, на який посилається відповідач,
складений 12.02.2007 р. та затверджений 22.03.2007р., тобто датою після
проведення операцій між позивачем та ТОВ „Компанія Селіон”, які відбувались у
квітні - червні 2006 року. За таких обставин, у квітні - червні 2006 року
свідоцтво платника ПДВ у ТОВ „Компанія Селіон” було наявне та дійсне, податкові
накладні виписувались ним на законних підставах та у позивача не було підстав
не включати вказані суми до податкового кредиту.

Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що визнання
недійсними установчих документів юридичної особи само по собі не тягнуло за
собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої
особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляло правового
значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Аналіз ст.
91 Цивільного кодексу України свідчить про те, що цивільна правоздатність
юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до
єдиного державного реєстру запису про її припинення. Ст.59 Господарського
кодексу закріплює, що скасування державної реєстрації позбавляє суб'єкта
господарювання статусу юридичної особи і є підставою для вилучення його з
державного реєстру. Суб'єкт
господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру
запису про припинення його діяльності. Такий запис вноситься після затвердження
ліквідаційного балансу відповідно до вимог цього Кодексу.

Позивачем до справи
наданий витяг з Єдиного державного реєстру із записами про наявність або
відсутність в Єдиному державному реєстрі інформації стосовно ТОВ «Компанія
Селіон», отриманий на його запит.

Згідно витягу з
Єдиного державного реєстру ТОВ «Компанія Селіон» провадить господарську
діяльність зі сформованим статутним фондом. Запис про судове рішення щодо припинення юридичної особи - ТОВ «Компанія
Селіон», що не пов'язане з банкрутством, а також інші відповідні записи з
приводу ліквідації товариства відсутні.

Суд
зауважує, що з наданого витягу вбачається, що 10.01.2008 року
ТОВ «Компанія Селіон» особисто отримувала витяг з ЄДР.

Судом взято
до уваги те, що на час розгляду справи ТОВ «Компанія Селіон» відповідно до
вказаних підтверджуючих документів є суб'єктом господарювання з повною
цивільною правоздатністю, оскільки воно не є таким, що припинило свою
діяльність.

Порядок
державної реєстрації припинення юридичної особи на підставі судового рішення,
що не пов'язане з банкрутством юридичної особи передбачений ст.38 Закону
України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” №
755 від 15.05.2003р. (надалі Закон № 755).

Згідно цієї
статті суд, який постановив рішення щодо припинення юридичної особи у день
набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному
реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи для внесення до Єдиного
державного реєстру запису про судове рішення. Державний реєстратор повинен внести
до єдиного державного реєстру запис про судове рішення та повідомити у
встановлений термін відповідні органи.

Також Державний
реєстратор повинен провести припинення (ліквідацію) юридичної особи, згідно вимог
діючого законодавства та ст.36 та 37 Закону № 755.

Згідно
ст.36 Закону № 755 дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації припинення юридичної особи є датою державної
реєстрації припинення юридичної особи.

Відповідно
до ст.40 Закону № 755 повідомлення про проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи на підставі рішення суду щодо ліквідації юридичної
особи є підставою для зняття юридичної особи з обліку державної податкової
служби.

Судом враховані
доводи позивача про те, що на момент здійснення господарських операцій обґрунтованість
віднесення позивачем до податкового кредиту, сум податку на додану вартість за
якими не визнала податкова інспекція, підтверджується тим, що контрагент був в
Єдиному державному реєстрі, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість.

Визнання
недійсними свідоцтва
про державну реєстрацію, статуту та та свідоцтва
про реєстрацію платника ПДВ ТОВ «Компанія Селіон» з моменту його
реєстрації та подальше анулювання свідоцтва платника податку на
додану вартість саме по собі не тягнуло за собою недійсність всіх угод,
укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з
державного реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими
господарськими операціями податкових накладних.

Беручи до
уваги те, що як позивач так і його контрагент на момент виникнення спірних
правовідносин, здійснення господарських операцій між ФО-П ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія
Селіон» знаходились в Єдиному державному реєстрі, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платником на додану вартість, суд вважає
обґрунтованими доводи позивача про те, що ним правомірно було віднесено на
підставі спірних податкових накладних до податкового кредиту суми податку на додану
вартість, сплаченого у спірному податковому періоді по господарським операціям
з ТОВ
«Компанія Селіон».

Крім того,
суд зауважує, що і на час розгляду справи ТОВ «Компанія Селіон» знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців,
діяльність товариства не припинена в установленому законом порядку, воно є
діючим.

Чинним на момент
розгляду справи Законом № 755 встановлено, що якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть
бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних
змін.

Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона
знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними (ч. 1, ч. 2
ст.18 Закону № 755).

За таких обставин,
суд дійшов висновку про те, що відповідно до норм чинного законодавства,
позивач не може нести відповідальність як за несплату податків контрагентами за
договорами, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до
Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності позивача щодо такої.

Суд звертає увагу на
те, що на момент розгляду справи, угоди, по яким позивачем зроблено включення сум до податкового кредиту
по накладним, виданим ТОВ «Компанія Селіон», не визнані недійсними та ніким не
оспорені.

Відповідачем до суду не
надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, відповідні суми
по яким позивачем включені до податкового кредиту.

Відповідно до п. 1.3
ст. 1 Закону № 168/97-ВР платник податку - особа, яка згідно з цим Законом
зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію
України.

Платники податку,
визначені у пп. "а", "в", "г", "д" п.
10.1 ст. 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до
бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 Закону № 168/97-ВР).

Таким чином, суд
дійшов висновку про те, що несплата податку контрагентом за договорами (у тому
числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської
операції не впливає на податковий кредит позивача та суму бюджетного
відшкодування.

Крім того,
суд зауважує, що
відповідачем не надано до справи доказів несплати податків по господарським операціям між ТОВ «Компанія Селіон» та ФО-П ОСОБА_1 за спірний період.

Суд
приймає як доказ зі сторони позивача «Висновок
спеціаліста-економіста» № 4144 від 19.06.2008 р. Харківського науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. Професора М.С. Бокаріуса, в резолютивній частині якого експерт
зазначає, що „висновки акту перевірки ДПІ
у Ленінському районі м.Харкова № 1645/17-218//129 від 19.07.2007 року в частині недотримання вимог
пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” за рахунок
включення до податкового кредиту податкових накладних виписаних ТОВ „Компанія
Селіон” не підтверджуються. Також
приймається судом як доказ зі сторони позивача «Висновок
спеціаліста-економіста» № 4141 від 19.06.2008 р. Харківського науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. Професора М.С. Бокаріуса, в резолютивній частині якого експерт
зазначає, що „висновки акту перевірки ДПІ
у Ленінському районі м.Харкова № 2246/17-218/НОМЕР_1від
12.10.2007 року в частині донарахування податку на додану вартість у сумі
47014,00 грн. в наслідок недотримання вимог пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
„Про податок на додану вартість” за рахунок включення до податкового кредиту за
серпень та жовтень 2006 року податкових накладних виписаних ТОВ „Компанія
Селіон” не підтверджуються.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Також, суд відмічає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення,
дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є
те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної
влади, який повинен надати суду всі
матеріали, які свідчать про його правомірні
дії.

Відповідач правомірність винесених податкових повідомлень
- рішень належним чином не довів.

Висновки перевіряючих осіб, що викладені у акті
перевірки, не підкріплені жодними доказами і носять характер суб'єктивних
припущень.

Враховуючи вищевикладене, факти вказаних в актах
перевірки №
1645/17-218/НОМЕР_1від 19.07.2007р.
порушень п.п.7.4.5 п.7.4
ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” слід вважати недоведеними.

За
таких обставин, прийняті Державною податковою
інспекцією у Ленінському районі м.Харкова податкове
повідомлення-рішення від 21.12.2007 року №/1 про визначення ФО-П ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 339503,82 грн., у тому числі: основний платіж
- 226335,88 грн., штрафні санкції - 113167,94 грн. та
податкове повідомлення-рішення від 17.10.2007 року за №/1
(№/0) про визначення ФО-П ОСОБА_1 суми
податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 70521,00
грн., у тому числі: основний платіж - 47014,00 грн., штрафні санкції - 23507,00
грн. є протиправними і повинні бути визнані судом
недійсними.

Як свідчать матеріали справи і це підтверджено представниками
сторін, позивач скористався своїм правом і до звернення до суду направляв
скарги в межах адміністративного оскарження.

Оскаржені в даному провадженні податкові
повідомлення-рішення №/2 від 21.12.2007 року,
№/3 від 15.02.2008 року та №/1
від 14.12.2007 року, №/2 від 25.02.2008 року були прийняті відповідачем з урахуванням
результатів розгляду первинної та повторної скарги органами ДПС і сума
визначеного податкового зобов'язання та розмір застосованих штрафних санкцій не
змінені у порівнянні з податковими повідомленнями-рішеннями відповідно №/1
від 21.12.2007 року та №/1 (№/0) від
17.10.2007 року, що підтверджується як поясненнями
представників сторін так і дослідженими письмовими доказами по справі.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає необхідним
зауважити, що при прийнятті податкових повідомлень-рішень №/2 від 21.12.2007 року, №/3 від 15.02.2008 року та №/1 від 14.12.2007 року, №/2 від
25.02.2008 року відповідачем були порушені приписи ст.6 Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами”, якою визначені підстави та порядок прийняття
нового податкового повідомлення-рішення в разі застосування процедури
апеляційного оскарження, в зв'язку з чим вищенаведені податкові
повідомлення-рішення є неправомірними і підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про правомірність вимог
позивача та вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах діючого законодавства,
належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.94 КАС України, враховуючи, що рішення
приймається на користь сторони, яка не є суб'єктом владним повноважень, суд
дійшов висновку про необхідність стягнення сплаченого державного мита з
держбюджету на користь позивача.

Керуючись ст. 8 Конституції України, ст.ст.4, 8, 17, 50, 94, 161-163, 167,
186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Харкова про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень № /1 від 09.10.2007 року, № /2 від
21.12.2007 року, № /3 від 15.02.2008 року, № /1 від
17.10.2007 року, № /0 від 17.10.2007 року, № /1 від
14.12.2007 року, № /2 від 25.02.2008 року - задовольнити в повному
обсязі.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Харкова № /1
від 09.10.2007 року на суму 339 503,82 грн., № /2 від 21.12.2007 року
на суму 339 503,82 грн., № /3 від 15.02.2008 року на суму 339 503,82
грн.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Харкова № /1
від 17.10.2007 року на суму 70 521,00 грн., № /0 від 17.10.2007 року
на суму 70 521,00 грн., № /1 від 14.12.2007 року на суму 70 521,00
грн., № /2 від 25.02.2008 року на суму 70 521,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ФОП
ОСОБА_1, код НОМЕР_1 державне мито у розмірі 3,40 грн.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний
суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня її проголошення
та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова в повному обсязі виготовлена та підписана 18.07.2008 року.

Суддя (підпис) Т.С.Перцова