Справа № 22-а-640/2007
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2007-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22а- 640/2007р.
першої інстанції суддя -Хомякова В.В.
Доповідач суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30
серпня 2007 року м. Одеса

колегія судців
Одеського апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого -Стае Л.В.

суддів -
Яковлева
Ю.В., Димерлій О.О.

при секретарі -
Усенко С. М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Херсоні на постанову господарського суду Херсонської області
від 12 квітня 2007 року по справі за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Хетеко» до Державної податкової інспекції у М.
Херсоні про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хетеко» звернувся до суду з
зазначеним позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні від 19 липня 2006 року № /0 про визначення податку на
додану вартість в сумі 29780, 63 гривень та застосування штрафних санкцій в
сумі 14160 гривень 86 копійок, від 19
липня 2006 року № /0 про визначення податкового зобов'язання з
податку з доходів найманих працівників в сумі 39677, 01 гривень та застосування
штрафних санкцій в сумі 79354, 02 гривень,
податкових повідомлень-рішень,
які були прийняті за розглядом скарг товариства - від 17 серпня 2006
року №№ /1, /1, від 24 жовтня 2006 року № /2, від 27 жовтня 2006 року № /2.

Позивач
вважає, що не порушував норм
законодавства про податок з доходів фізичних осіб, оскільки виплата доходів ОСОБА_1 здійснювалась як приватному підприємцю за договором
купівлі-продажу. У відповідності до положень Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" не було необхідності утримувати та перераховувати
до бюджету суму податку з доходів фізичних осіб. Вважає безпідставним
визначення додатково нарахованих сум та застосування штрафних санкцій за
платежем "прибутковий податок з громадян" податковим зобов'язанням, оскільки це не ґрунтується на нормах Закону
України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами". Відповідно до ст. 4
даного Закону визначення податкових зобов'язань платників податків здійснюється
двома способами - -самостійно платником шляхом подання податкової декларації
або контролюючим органом у передбачених Законом випадках (пп. 4.2.2 ст.
4). Жодний із способів не може бути застосований при виплаті доходу
приватному підприємцю. Позивач

вказує
на неправомірність виключення податковою інспекцією з податкового кредиту сум
ПДВ у зв'язку з придбанням товару у приватного підприємця ОСОБА_1. Позивач задіяв для формування податкового
кредиту належним чином оформлені податкові накладні, видані ПП ОСОБА_1

Відповідач-
державна податкова інспекція у м.
Херсоні проти позову заперечував,
посилаючись на те, що при
перевірці ТОВ «Агрофірма Хетеко» було виявлено порушення вимог пп. 3.1.1 п.3
.1 ст.
3, пп.4.2.9п. 4.2. ст. 4, пп.
8.1.1 п. 8.1 ст. 8, пп.
9.12.1 п.9.12 ст. 9 Закону України від 22 травня 2003 року №
889 "Про податок з доходів фізичних осіб", ст.
14 Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про прибутковий податок з
громадян", пп. 3.1.1. п. 3.1 ст.
З, п. 1.2 ст.
1, пп. 7.1, 7.2.4
ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість". Позивач відніс до складу податкового кредиту
суму податку за податковими накладними,
одержаними від приватного підприємці ОСОБА_1, який не
відповідає ознакам платника на додану вартість. ПП ОСОБА_1 не звітує до податкової інспекції з травня 2003
року, не сплачує ПДВ, його свідоцтво платника ПДВ анульовано
18.11.05. Таким чином, ПП ОСОБА_1 не мав права
видавати податкові накладні.

Крім
того, на думку відповідача, в порушення вимог Закону України від
22.05.2003 р. № 889-1V "
Про податок з доходів фізичних осіб ",
Декрету KM України від 26Л2.1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок
з громадян " товариство не утримувало податок з доходів фізичних осіб при
виплаті доходу фізичній особі - суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 від продажу зернових культур. Згідно абзацу „а" п.
17.2 ст.
17 Закону „Про податок з доходів фізичних осіб" особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату до бюджету податку з
інших оподатковуваних доходів (відмінних від заробітної плати) з джерелом їх
походження з України, є податковий
агент. Пунктом 1.15 ст. 1 встановлено, що податковим агентом є юридична особа, яка зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок до бюджету
від імені та за рахунок платника податку,
вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим
органом відповідно до закону, а також
нести відповідальність за порушення норм цього Закону. Відповідно до п. 1 ст. 14
Декрету „Про прибутковий податок з громадян" з доходів, одержаних від здійснення підприємницької
діяльності, податок обчислюється
підприємствами, установами, організаціями при виплаті ними доходів.
Оскільки позивач не нарахував та не утримав прибутковий податок при виплаті
доходу приватному підприємцю ОСОБА_1, тому відповідальність за це несе позивач як податковий
агент. Для податкових агентів штрафні (фінансові) санкції за порушення, допущені при ненарахуванні та неутриманні
податку з доходів фізичних осіб,
визначено статтею 17 Закону „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.00№
2181-Ш. Так, у підпункті 17.1.9 Закону №
2181 зазначено: у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження)
товарів (продукції) або провадить грошові виплати без попереднього нарахування
та сплати податку, збору (обов'язкового
платежу)' якщо відповідно до законодавства такі нарахування та сплата є
обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у
подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу).

Постановою
господарського суду Херсонської області від 12 квітня 2007 року позовні вимоги
задоволено.

В
апеляційній скарзі Державна податкова інспекція у м. Херсоні,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального
права, просить постанову суду від 12
квітня 2007 року скасувати, прийняти
нову постанову про відмову в задоволені позову з підстав вищезазначених в
запереченні на позов.

Колегія
судців, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість
постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних питань.

Судом
першої інстанції встановлено, що при
проведенні виїзної планової перевірки ТОВ «Агрофірма Хетеко» з питань
дотримання вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період 01.07.04 по 31.03.06 посадові особи Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
виявили порушення податкового законодавства,
зокрема, завищено від'ємне
значення по податку на додану вартість в сумі 24057 грн. 38 коп. та занижений
податок на додану вартість в сумі 572: грн. 25 коп. (акт від 07.07.2006) На
думку ДПІ, позивачем необгрунтовано
віднесено до податкового кредиту витрати по податковим накладним, які видані позивачу постачальником
сільгосппродукції - приватним підприємцем ОСОБА_1 в сумі 29444 грн. 63 коп. в
т.ч. січень 2005 року - 1902 грн. 40 коп.,
серпень 2005 року-2695 грн. 31 коп.,
вересень 2005 року - 2300 грн. 67 коп.,
лютий 2006 року - 2703, 32 коп,
березень 2006 року-19842 грн. 93 коп.

Приватний
підприємець ОСОБА_1 мав свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ від 17.05.2001
НОМЕР_1, не звітував по податку на
додану вартість з травня 2003 року, та
відповідно не сплачував податок на додану вартість до бюджету, свідоцтво платника ПДВ анульовано в листопаді
2005 року за ініціативою ДПІ.

Відповідно
до п. 1.7 ст. 1 Закону про ПДВ податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Статтею
7 Закону про ПДВ передбачено порядок обчислення та сплати ПДВ, у т.ч.1 податкового кредиту. Згідно пп.
7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону про ПДВ податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за
ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6
та ст.
8-1 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому
числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не
дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені податковими
накладними.

Таким
чином, підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова накладна за умови її відповідності вимогам
законодавства. Позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ були надані податкові накладні, які не мали недоліків та порядок заповнення
яких відповідав встановленому чинним законодавством.

Тому суд
першої інстанції зробив правильний висновок,
що податкові накладні, які були
видані ПП ОСОБА_1им до дати анулювання його свідоцтва платника ПДВ, тобто,
в період, коли він мав право на
видачу податкових накладних, є належним
доказом підтвердження позивачем податкового кредиту.

Таким
чином, дії позивача по включенню спірних
сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та декларуванню
бюджетного відшкодування в січні,
серпні, вересні 2005 року (за
винятком 336 грн.) повністю відповідають механізму, визначеному Законом про ПДВ.

Відповідно
до положень Закону України "Про податок на додану вартість" сума
податку на додану вартість, що включена
до ціни товару, є податковим
зобов'язанням продавця товару, і саме
продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. У даній
справі такий обов'язок покладений податковою інспекцією на позивача, який є добросовісним платником податків, що суперечить

вимогам чинного
законодавства.

Податковим
повідомленням-рішенням № /0 від 19 липня 2006 року податкова
інспекція визначила позивачу податкове зобов'язання з ПДВ в сумі 29780 грн.
основного платежу та застосувала штрафні санкції в сумі 14160 грн. Податкові
повідомлення - рішення із дробами "1", "2", які прийняті за результатом розгляду скарг
товариства, не змінили суму податкового
зобов'язання та санкції. При прийнятті податкових повідомлень - рішень ДШ не
взято до уваги факт від'ємного значення ПДВ в деклараціях товариства за періоди
- січень, серпень, вересень 2005 p.,
березень 2006 р. та факт неотримання товариством
бюджетного відшкодування.

Коли за
наслідками перевірки податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій в
податкових деклараціях, зокрема, перевищення заявленої платником податку суми
бюджетного відшкодування над сумою, визначеною
податковим органом внаслідок проведення перевірки, податковий орган надсилає платнику податку
податкові повідомлення, в яких
зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування, чи податкові повідомлення, в яких зазначаються підстави відмови у
наданні бюджетного відшкодування (літ. "б" і "в" пп.
7.7.7 ст. 7 Закону «Про податок на додану вартість»).
Такі повідомлення-рішення надсилаються платнику ПДВ за формою та у
порядку, встановленому Порядком
направлення органами ДПС податкових повідомлень платникам податків та рішень
про застосування штрафних (фінансових) санкцій,
який затверджено наказом ДПАУ від 21.06.2001 N 253 . Відповідно до 3.2
даного Порядку складається податкове повідомлення: за формою "В 1"
про перевищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ , або за формою"ВЗ" про відмову у
наданні бюджетного відшкодування ПДВ. На суми перевищення бюджетного
відшкодуванні!, а також у разі відмови у
наданні бюджетного відшкодування повинні виписуватись окремі податкові повідомлення.
( п. 3.3 Порядку) В повідомленях зазначається окремо по кожній декларації суму
завищення бюджетного відшкодування,
ознака типу відшкодування, в тому
числі вказується сума невідшкодованого й відшкодованого податку на день
прийняття податкового повідомлення-рішення.

В даному
випадку відповідач сформував та надіслав позивачу одне податкове повідомлення
за формою «Р», яке донараховує податок
на додану вартість та застосовує штрафні санкції.

У зв
язку з наведеним, судова колегія
погоджується з тим, що товариством було
необгрунтовано завищено від'ємне значення ПДВ в березні 2006 року на суму 16823
грн. та занижений податок на додану вартість в лютому 2006 року на суму 2703
грн. 32 коп., в березні 2006 року на 3019 грн. 93
коп., але у зв'язку з порушенням порядку
та форми прийняття податкових повідомлень-рішень тому суд першої інстанції
правильно визнав їх нечинними в цілому.

Порядок
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю
регулюється Декретом № 13-92, положення
якого продовжують діяти і після набрання чинності з 01.01.2004 Законом
"Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-IV відповідно
до положень п. 9.12 ст. 9 цього Закону. Розділом четвертим Декрету №
13-92 передбачено, що оподаткуванню
підлягають доходи, одержані за звітний
податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення
юридичної особи. Загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий
дохід, тобто різниця між валовим доходом
(виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально,

то вони
враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за
нормами у відсотках до валового доходу. Податок, обчислений самим підприємцем або податковими
органами, сплачується в такому порядку:
протягом року платники щокварталу сплачують до бюджету по 25 % річної суми
податку, обчисленої за доходами за
попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати
податку, - 25 % суми, обчисленої їм податковими органами за
оціночним доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку
протягом року встановлюються такі строки: до 15 березня, до 15 травня,
до 15 серпня і до 15 листопада. У разі значного збільшення або зменшення
протягом року доходу платника податку податковими органами може бути проведено
перерахунок сум податку за строками сплати податку, що не настали. Додатково нараховані за
остаточними розрахунками суми податку підлягають сплаті до відповідного бюджету
не пізніше ЗО календарних днів від дня отримання податкового повідомлення про
таке нарахування.

Колегія
суддів також погоджується з висновком суду відносно того, що основним критерієм визначення того, чи відноситься позивач до категорії
«податкового агента», є встановлення
факту щодо сприймання позивачем ОСОБА_1. при виплаті доходу як суб'єкта підприємництва, а не як фізичну особу - найманого працівника.
Про це свідчать умови договору купівлі-продажу,
який був укладений позивачем саме з суб'єктом підприємницької діяльності, в якому зазначені реквізити підприємця, номер свідоцтва платника ПДВ, та інші первинні документи - накладні, платіжні документи, податкові накладні, складені зі сторони ОСОБА_1а як приватного
підприємця, тому правильним є висновок
про те, що позивач не підпадає під
визначення «податкового агента», а тому
не зобов'язаний виконувати вимоги пункту 19.2 Закону „Про податок з доходів
фізичних осіб", не повинен
витребувати від фізичних осіб - підприємців за місцем виплати їм доходів копій
документів, що підтверджують
підприємницький статус і самостійну сплату податків.

З огляду
на вищевказане, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно і в достатньому обсязі встановив обставини справи, та прийняв постанову з додержанням норм
матеріального і процесуального права, а
доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись
п. 1 ч. 1 ст. 195,
п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1
ст. 205 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у м.
Херсоні - залишити без задоволення.

Постанову господарського
суду Херсонської області від 12 квітня 2007 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю « Агрофірма Хетеко» до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень-залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності негайно,
однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня її проголошення.