Справа № 2-2557/2007
Суддя: Ямкова O.О.
Дата ухвалення: 2007-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА справа №2-2557/07

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня
2007року м.
Миколаїв

Центральний
районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Ямкової О.О.
суддів - Селіванової
О.О., Подзігун Г.В., при секретарі -
Петровській О.С., за участю позивача -ОСОБА_1,
представника відповідача -
Султанської М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Миколаєві адміністративну справу за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Державної судової адміністрації України, апеляційного суду Миколаївської
області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про
стягнення суми, зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового
утримання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду із адміністративним позовом до ДСА України, апеляційного суду
Миколаївської області про стягнення з ДСА України 35268грн.86коп. в рахунок
відшкодування недоплати щомісячного довічного утримання за період з
1.01.2004року по 1.01.2006року, зобов'язання апеляційного суду Миколаївської
області виплатити щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 35268грн.86коп.
та обчислити щомісячне довічне грошове утримання виходячи із 90% заробітної
платні, яку одержує працюючий суддя на відповідній посаді, починаючи з
1.07.2005року і здійснювати перерахунок довічного грошового утримання кожного
разу при зміні розміру заробітної платні працюючого судді, зобов'язання ДСА
України щомісячно перераховувати на рахунок апеляційного суду Миколаївської
області кошти для виплати позивачу довічного грошового утримання в розмірі,
передбаченому чинним законодавством.

ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним позовом до ДСА України, апеляційного суду
Миколаївської області про визнання неправомірною відмову ДСА України та
апеляційного суду Миколаївської області в обчисленні щомісячного довічного
грошового утримання у розмірі 90%
заробітного платні працюючого заступника голови апеляційного суду, голови
судової палати з кримінальних справ, стягнення з ДСА України та апеляційного
суду Миколаївської області 48479грн.60коп. заборгованості по щомісячному
довічному грошовому утриманні та 1800грн. 00коп. компенсації
санаторно-курортного лікування та доплати до грошового забезпечення у розмірі
7272грн70коп., як інваліду ВВВ за період з 2001року по листопад 2005року,
зобов'язання здійснювати обчислення довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної
платні працюючого заступника голови апеляційного суду Миколаївської області,
голови судової палати з кримінальних справ, починаючи з 1.12.2005року, з
урахуванням доплат, як інваліду ВВВ.

ОСОБА_3 звернулася
до суду із адміністративним позовом до ДСА України, апеляційного су суду
Миколаївської області про визнання неправомірною відмову від обчислення
щомісячного грошового утримання у розмірі 90%
від заробітної платні працюючого судді апеляційного суду, стягнення на її
користь 35268грн.86коп. недорахованого щомісячного довічного грошового
утримання, зобов'язання здійснювати обчислення довічного грошового утримання у
розмірі 90% заробітної
платні працюючого судді апеляційного суду Миколаївської області, починаючи з
1.12.2005року.

Ухвалою судді
від 29.12.2005року справи за адміністративними позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ДСА України, апеляційного суду Миколаївської області про визнання
дій неправомірними, стягнення сум, покладення зобов'язань об'єднано в одне
провадження й залучено до участі у справі у якості відповідача Державне
казначейство України.

Ухвалою суду від
24.07.2006року до участі у справі у якості відповідача залучено Міністерство
фінансів України.

У судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову уточнив та просив про стягнення за
період з 1.01.2002року по 31.12.2005року суми загальному розмірі
69823грн.00коп., посилаючись на обставини, викладені у позові.

Позивачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, представили суду заяви, в яких
вимоги позову підтримали та просили розглянути справу за їх відсутністю.

Представник
відповідача ДСА України вимоги позову не визнав та пояснив, що підстав для
нарахування позивачам довічного грошового утримання з урахуванням надбавок,
передбачених Указами Президента України №584
від 10.07.1995року, №220
від 5.03.2002року

2

немає, оскільки вказані надбавки є
персональними, встановлюються наказами керівництва суду й на момент виходу у
відставку позивачам не нараховувалися й не виплачувалися.

Відповідач
апеляційний суд Миколаївської області у судове засідання свого представника не
направив, надав до суду заперечення, в яких вимоги позову не визнав та просив
розглянути справу за його відсутністю.

Відповідачі
Міністерство фінансів України, Державне казначейство України у судове засідання
не з'явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином, про причини
неявки суду не сповістили.

Ухвалою суду
справу розглянуто за відсутністю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та не з'явившихся
відповідачів, оскільки у справі досить даних про права та взаємини сторін.

Вислухавши
пояснення сторін, вивчивши доводи позову й матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із
матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював на посаді судді Миколаївського
обласного суду й звільнений у відставку з 31.05.1997року.

ОСОБА_2 працював
на посаді судді, заступника голови Миколаївського обласного суду й звільнений у
відставку з 1.07.1997року. Крім цього, ОСОБА_2 є інвалідом війни ПІ групи й має
право на безоплатне позачергове щорічне санаторно-курортне лікування або на
компенсацію його 75% вартості
один раз на два роки.

ОСОБА_3
працювала на посаді судді Миколаївського обласного суду й звільнена у відставку
з 19.12.1994року.

Відповідно з
наданими довідками та запереченнями апеляційного суду Миколаївської області,
довічне утримання позивачів за період з 2001року по 2006рік перераховувалося і
виплачувалося з врахуванням змін складових частин, які входять до заробітної
плати працюючих суддів, а саме посадового окладу, у тому числі і у зв'язку з
його підвищенням на підставі Указу Президента України №220/02 від
5.03.2002року, надбавки за кваліфікаційний клас, надбавки за вислугу років,
надбавки згідно Указу Президента України №856/96
від 19.09.1996року
та премії. При цьому, у розрахунок довічного утримання позивачів не були
включені надбавки, які передбачені Указами Президента України №584 від
10.07.1995року та №220/02
від 5.03.2002року, так як на момент виходу у відставку ці надбавки останнім
не встановлювалися і не виплачувалися.

Відповідно до
письмових заперечень відповідача апеляційного суду Миколаївської області, копії
наданих наказів по апеляційному суду Миколаївської області, в період з 2002-2005р.р.
надбавка за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи,
передбачена Указом Президента України №584
від 10.07.1995року
нараховувалися та виплачувалися відповідно до наказів голови апеляційного суду
Миколаївської області тільки індивідуально працюючим заступникам голови суду. З
1.11.2004року працюючим суддям персонально нараховувалася надбавка за
складність та напруженість у відповідно індивідуально визначеному розмірі від 15% до 80% згідно Указу
Президента України №220/02
від 5.03.2002року та у розмірі 75%
згідно Указу Президента України №584/95
від 10.09.1995року
в залежності від вкладу кожного судді в здійснення правосуддя. Згідно наказів
голови апеляційного суду Миколаївської області та рішенням Ради суддів
Миколаївської області з січня 2004року по листопад 2004року виплачувалася
премія працюючим суддям в розмірі 25%,
в грудні 2004року у розмірі 20%,
з січня 2005року по квітень 2005року -
25% й в такому ж розмірі нараховувалося та виплачувалося грошове довічне
утримання в цій частині позивачам.

Як вбачається із
матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 як інвалід війни жодного разу з письмовими
заявами та документами про середню вартість путівок на санаторно-курортне
лікування до апеляційного суду Миколаївської області не звертався й йому не
виплачувалася відповідна компенсація, а щомісячне довічне грошове утримання
ОСОБА_2 нараховане й виплачено за період з 2001року по 2005рік з урахуванням
вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх захисту» із
наступними змінами. Ніяких доказів про використання або ні путівки на санаторно-курортне
лікування позивачем ОСОБА_2 суду не надано. Дані про середню вартість путівки
відсутні.

На підставі
викладеного, у відповідності до ст. 44
Закону України «Про статус суддів», ст. ст. 120 -122, 126 Закону України «Про судоустрій
України», ст. ст. 7, 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", суд вважає, що зазначені надбавки, передбачені Указами
Президента України №584 від 10.07.1995року, №220/02 від
5.03.2002року не є обов'язковими для виплати усім працюючим суддям, в тому
числі і суддям у відставці, а є

персональними,
які встановлюються суддям, виходячи з їх рівня кваліфікації, здійснюваних ними
додаткових функцій і складають додаткові види матеріального забезпечення, які
встановлюються у індивідуально визначеному розмірі на підставі наказу голови
суду. На момент виходу у відставку позивачам дані надбавки не нараховувалися й
відповідно не виплачувалися, тому підстав для їх стягнення за середнім розміром
з відповідачів суд не вбачає. Також є безпідставними вимоги позивачів про
перерахунок довічного утримання з урахуванням підвищеного окладу на підставі
Указу Президента України №220/02
від 5.03.2002року, надбавки згідно Указу Президента України №856/96 від 19.09.1996року та
премії, оскільки при їх встановленні останні враховані в утримання позивачів.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості
санаторно-курортного лікування у розмірі 1800грн., то суду не надано жодних
доказів ні про отримання позивачем санаторно-курортного лікування, ні про
розмір середньої вартості путівок на санаторно-курортне лікування, як підставу
для його стягнення. Правових підстав для додаткового стягнення щомісячного
довічного грошового утримання з урахуванням вимог Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх захисту» з урахуванням підвищення його розміру на 200% від мінімального
розміру пенсії за віком суд не вбачає, оскільки з цього питання позивачу були
здійснені відповідні нарахування та виплати. Тому вимоги ОСОБА_2 в цій частині
також не підлягають задоволенню.

Таким чином, у
задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Згідно до ст. ст. 94 КАС України
судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.
ст. 9,11,158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративних позовів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Державної судової адміністрації України, апеляційного суду Миколаївської
області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про
стягнення суми, зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового
утримання - відмовити..

Постанова може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного
адміністративного суду в порядку передбаченому ст.ст. 184-187 КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ
СУДДЯ О.ОЛМКОВА

СУДДІ: О.О.СЕЛІВАНОВА

Г Я. ПОДЗІГУН