Справа № 2-а-111/2007
Суддя: Задорожна Л.І.
Дата ухвалення: 2007-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-111
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2007
року Теплицький районний суд Вінницької
області

в складі:
головуючої - судді Задорожної Л.І.,

при секретарі -
Сторожук О.М.,

за участю
позивача ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Теплик адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
Теплицької районної державної адміністрації про стягнення невиплаченої частини
щорічної разової грошової допомоги учаснику війни,

установив:

В квітні 2007
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального
захисту населення Теплицької районної державної адміністрації про стягнення
невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги за 2004 - 2006 роки в
розмірі 2 250 грн. 35 коп., зазначивши, що він сучасником війни і згідно зі cm. 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії іх соціального захисту»
має право на отримання щорічно до 5 травня відповідного року разової грошової
допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, і відповідачем зазначена
допомога йому була виплачена частково: в 2004 році взагалі не виплачувалась, а
в 2005 році - 50 грн. та в 2006 році - 50 грн..

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтримав заявлені вимоги.

Представник
відповідача -управління праці та соціального захисту населення Теплицької
райдержадміністрації- в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява
про розгляд справи у відсутність представника управління, проти задоволення
вимог ОСОБА_1 заперечують.

Дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги за 2004 - 2006 роки,
підлягають частковому задоволенню.

Судом
встановлено, що позивач сучасником війни, це підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, яке видане 17 березня 2003 року Теплицьким управлінням праці та
соціального захисту населення. Відповідно до довідки управління праці та
соціального захисту за №289 від 20
квітня 2007року позивачеві ОСОБА_1
у 2004 році щорічна разова допомога не виплачувалась, за 2005 рік виплачена
щорічна разова грошова допомога у розмірі 50 грн. та в 2006 році - 50 грн..

Дані
правовідносини регулюються ч. 5 ст.
14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», яка встановлює, що щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Мінімальна
пенсія за віком у 2004 році, відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV
становила 92 грн.45 коп., у 2005 році - відповідно до Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про загальнообов 'язкове державне пенсійне
страхування» від 23.12.2004 року № 2291-IV, та Закону України
« Про державний бюджет на 2005 рік» становила 332 грн., у 2006 році -
відповідно до Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про
загальнообов 'язкове державне пенсійне страхування " та Закону України
„Про Державний бюджет України на 2006 рік" становила 350 грн.. Таким чином, позивачу необхідно було
виплатити у 2004 році - 277,35 грн. (92,45 грн. х 3), у 2005 році - 996 грн.
(332 грн. х 3), у 2006 році - І 050 грн. (350 грн. х 3). Вказані суми позивачу
не були виплачені у повному обсязі, і недоплата становить: у 2004 році - 277,
35 грн., у 2005 році - 946 грн. (996 грн. -50 грн.), у 2006 році -1 000 грн. (1
050 грн. - 50 грн.), а всього 2 223 грн. 35 коп.(277,35 грн. + 946 грн. + 1000
грн.).

Частина перша
статті 17 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії х соціального
захисту" визначає, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію
цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів,
а щорічну виплату разової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтею
14 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення(ч.1 cm. 17-1 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ").

Відповідно до
правової позиції Конституційного Суду України, яка висловлена в Рішенні
Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі за
конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України(конституційності) положень статей 58,60 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2001 рік " та Верховного Суду
України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
пунктів 2,3,4,5,8,9 частини першої статті 58 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2001 рік" і підпункту 1 пункту 1 Закону України „Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів "(справа щодо пільг,
компенсацій, і гарантій), оскільки для значної кількості громадян України
пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством,
є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного
права на забезпечення достатнього життєвого рівня(стаття 48 Конституції
України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом, то звуження змісту і обсягів цього права шляхом
прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22
Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови
введення відповідно до п.31 ч.1 cm. 85, п.
19 ч.1 ст. 92
Конституції України надзвичайного стану(стаття 64 Конституції України).

Згідно Рішення
Конституційного суду України № 20-рп/2004 від 01.12.2004 року у справі за
конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України(конституційності) положень статей 44, 47, 78, 80 Закону
України «Про державний бюджет України на 2004 рік» та Конституційним поданням
Верховного суду України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої cm.
78 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік»( справа про
зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій) визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.44 Закону
України «Про державний бюджет України на 2004 рік», яким встановлено, розміри
виплату 2004 році щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється у таких
розмірах: інвалідам війни 1 групи -195 грн., інвалідам війни II
групи -160 грн., інвалідам війни III групи -130 грн.,
учасникам бойових дій - 120 грн., особам які мають особливі заслуги перед
батьківщиною -195 грн., членам сімей загиблих та дружин (чоловікам) померлих
учасників бойових дій і учасникам війни, визнаними за життя інвалідами - 65
грн. І відповідно до cm.
152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням
Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій
частині. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність. Тому суд вважає, що питання про виплату разової грошової
допомоги учасникам війни за 2005 рік, повинні вирішуватись аналогічним чином,
так як їх виплата проводилась вже після винесення рішення Конституційного суду
України.

Так як виплата
одноразової грошової допомоги позивачу за 2004 рік відповідно до Закону України
«Про державний бюджет України на 2004 рік» не здійснювалась, рішення Конституційного
Суду України було прийняте в грудні 2004 року, суд вважає, що невиплачена
одноразова грошова допомога за 2004 рік підлягає стягненню на користь позивача
у примусовому порядку, в зв 'язку з визнанням неконституційними положень
закону, згідно з якими її не виплачували.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого
зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави(ч. 1 ст.8 КАС України), та
принципом законності, який визначає, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну
силу(ч.4 cm.9 КАС України), тобто, в даному випадку ст.22 та cm. 152
Конституції України.

Суд також;
вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду, оскільки спірні
правовідносини виникли до 01 вересня 2005 року, тому до них не може бути
застосовано, передбачений cm.
99 ч.2 КАС У країни річний строк звернення до адміністративного суду, з
огляду на неприпустимість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при
прийнятті нових законів

або внесенні змін до чинних законів - cm. 22 ч.3
Конституції України. До набрання чинності КАС України позивач мав право
звернутись до суду в межах встановленого cm. 257 ЦК України
трирічного строку позовної давності, і застосування до цих правовідносин
річного строку звернення до адміністративного суду звужуватиме його
конституційне право на судовий захист.

Сторони
звільнені від сплати судового збору. Враховуючи викладене, керуючись ст.22, cm. 152
Конституції України, cm. 14, ст. 17, ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», Рішенням Конституційного суду України
№ 20-рп/2004 від 01.12.2004, ст. ст. 8,9,70, 71, 94,159, 160, 163 КАС України,
суд

постановив:

Позов
задовольнити частково. Стягнути з управління праці та соціального захисту
Теплицької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 невиплачену
частину щорічної разової грошової допомоги за 2004- 2006 роки в сумі 2 223 грн.
35 коп. (дві тисячі двісті двадцять три гривні, 35 коп.).

На постанову
може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення.
Апеляційна скарга подається на протязі двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.