Справа № К-12424/06
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2008-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
року м.
Колегія суддів
Вищого адміністративного суду України в складі:
суддів: Бившевої
Л.І., Костенка М.І., Маринчак Н.Є., Усенко Є.А.,
порядку письмового провадження касаційну скаргу ТОВ «Укрсварка» на рішення
Господарського суду Донецької області від 05.07.2005 року та постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 12.09.2005 року по справі №
26/169пд за позовом ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька до ТОВ
«Укрсварка» та ТОВ «Максима - Дон» про визнання угоди недійсною.
доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо
дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія:
Рішенням
Господарського суду Донецької області від 05.07.2005 року, залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.09.2005 року,
позовні вимоги ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька до ТОВ «Укрсварка» та
ТОВ «Максима - Дон» про визнання угоди недійсною - задоволено.

Не погоджуючись
з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач - ТОВ «Укрсварка» 10.10.2005 року звернувся з
касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, який своєю ухвалою
від 28.11.2005 року на підставі розділу VII
Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України направив її до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 28.08.2007 року касаційна скарга прийнята до
провадження суду, по ній відкрито касаційне провадження.

В касаційній
скарзі ТОВ «Укрсварка» просить скасувати судові рішення та постановити нове -
про відмову в задоволені позову посилаючись на порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, ТОВ
«Укрсварка» посилається на неправильне застосування судами ст.49 ЦК УРСР,
оскільки зазначена норма не передбачає таку санкцію як стягнення грошових
коштів в разі не повернення майна.

Також,
на думку відповідача, не відповідає вимогам чинного законодавства визначення
судами фіктивного підприємництва як завідома суперечну інтересам держави і
суспільства мету при укладені угоди, оскільки встановлення факту фіктивного
підприємництва не є підставою для висновку, що спірна угода була
спрямована на приховування прибутків від оподаткування. Виконання умов спірної
угоди підтверджується матеріалами справи.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з врахуванням наступного.

Судами, на
підставі досліджених в судовому засіданні з дотриманням норм процесуального
права доказів, було встановлено, що між відповідачами, ТОВ «Максима - Дон» та
ТОВ «Укрсварка» укладено договір купівлі-продажу б/н від 14.11.2002р. Згідно
даного договору та специфікації до нього ТОВ «Максима - Дон» зобов'язалось
продати ТОВ «Укрсварка» товар - електрообладнання, а ТОВ «Укрсварка»
зобов'язалось оплатити зазначений товар. Сума договору становить 10000грн.

На виконання
умов договору ТОВ «Максима - Дон» поставило ТОВ «Укрсварка» автоматичний
вимикач ВА-5541630а та електростанцію АД-15 на загальну суму 10000 грн., у тому
числі ПДВ у сумі 1666 грн. 67 коп., що підтверджується накладною від
19.11.2002р. №19/11 на суму 10000 грн.

ТОВ «Укрсварка»
оплатило зазначений товар у сумі 10000 грн., що підтверджується платіжними
дорученнями від 14.11.2002р. № 496 на суму 635 грн., від 18.11.2002р. №502 на
суму 8500 грн., від 04.12.2002р. № 517 на суму 865 грн.

ТОВ «Максима -
Дон» видало податкові накладні від 15.11.2002р. № 11153 на суму 635 грн., у
тому числі ПДВ в сумі 105 грн. 83 коп., від 19.11.2002р. № 11194 на суму 9365 грн.,
у тому числі ПДВ у сумі 1560 грн. 33 коп.

Як на підставу
визнання недійсної угоди, укладеної між відповідачами, позивач - ДПІ у
Ворошиловському районі м. Донецька посилається на вирок Пролетарського
районного суду м. Донецька від 29.06.2004р. (набрав законної сили 14.07.2004р.)
директор ТОВ «Максима - Дон» ОСОБА_1. був визнаний винним у скоєні злочину,
передбаченого ч.1 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво).

За наведених
обставин суди прийшли до висновку про наявність підстав для задоволення позову,
встановивши наявність умислу з боку ТОВ «Максима-Дон».

Водночас,
задовольняючи позов, суди не врахували того, що вимоги про визнання недійсною
угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не можуть бути
предметом позову.

Погоджуючись із
висновком судів про недійсність зазначеної угоди, колегія суддів доходить
висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині
з огляду на наступне.

З матеріалів
справи вбачається, що угода була укладена 14.11.2002 року. Позов до суду про
визнання угоди недійсною було заявлено 16.05.2005 року.

На обґрунтування
позову ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька послалась на статтю 49 ЦК УРСР.

У статті 49 ЦК
УРСР, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, ішлося про
недійсність угоди, укладеної з метою, суперечною інтересам держави і
суспільства, тобто ця угода визнавалась недійсною на підставі закону.

З 01.01.2004
року набрав чинності Цивільний кодекс України, ст.228 якого передбачає, що
правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є
нікчемним. Як зазначено у частині 2 статті 215 цього Кодексу визнання судом
такого правочину недійсним не вимагається.

Враховуючи
наведене, колегія вважає, що позови податкових органів про визнання такого
правочину (угоди, господарського зобов'язання) недійсним судовому розгляду не
підлягають.

Органи державної
податкової служби, вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України від 04.12.1990 №
509-XII «Про державну податкову службу в Україні», можуть на підставі пункту 11
цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави
коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. Висновок суду
стосовно нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній, а не в
резолютивній частині судового рішення.

За вчинення
правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,
застосовуються санкції, передбачені частиною 1 статті 208 ГК. За змістом статті
це можливо лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Зазначені
санкції не можна застосовувати за сам факт несплати податків (зборів, інших
обов'язкових платежів) однією зі сторін договору, оскільки за таких обставин
правопорушенням була б несплата податків, а не вчинення правочину. Для
стягнення цих санкцій є необхідною наявність умислу на укладення угоди з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад з метою
неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування ПДВ у
разі його несплати контрагентами до бюджету.

Згідно з
частиною 1 статті 208 ГК передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це
правило відповідає статті 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація
майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та
порядку, встановлених законом.

Оскільки
зазначені санкції є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави
за порушення правил здійснення господарської діяльності, то вони належать не до
цивільно-правових, а до адміністративно-господарських санкцій як такі, що
відповідають визначенню, наведеному в частині першій статті 238 ГК.

Відповідно до
статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо справу не
належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд закриває
провадження у ній.

Цивільний кодекс
УРСР, стаття 49 якого встановлювала, зокрема, конфіскаційні санкції за
укладення угод з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства,
втратив чинність із 01.01.2004 року. Цивільний кодекс України таких санкцій не
передбачає.

За змістом
частини 2 статті 5 ЦК України він має зворотну дію в часі у випадках, коли
пом'якшує або скасовує відповідальність особи.

Господарський
кодекс України, який набрав чинності з 01.01.2004, містить норми, які за
предметом регулювання та встановленими санкціями відповідають положенням статті
49 ЦК УРСР.

Однак відповідно
до пункту 5 розділу IX «Прикінцеві положення» ГК положення останнього щодо
відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності
застосовуються в разі, якщо такі порушення були вчинені після набрання чинності
цими положеннями. Положення ГК щодо відповідальності за порушення, зазначені в
абзаці 1 того ж пункту, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями
названого Кодексу стосовно відповідальності учасників господарських відносин,
застосовуються в разі, якщо вони пом'якшують відповідальність за вказані порушення.

З огляду на
зазначене та керуючись ст.ст. 210, 220, 222, 228, 229, 232 та ч.5 ст.254 КАС України, колегія -

П О С Т
А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу
ТОВ «Укрсварка» задовольнити частково, рішення Господарського суду Донецької
області від 05.07.2005 року та постанову Донецького апеляційного господарського
суду від 12.09.2005 року скасувати, в частині щодо вимог позову про визнання
угоди недійсною провадження по справі закрити, в решті - в задоволені позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

За винятковими
обставинами вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом одного
місяця з дня відкриття таких обставин.

Головуючий:

/підпис/

_______________________

Шипуліна Т.М.

Судді:

/підписи/

_______________________

Бившева Л.І.

_______________________

Костенко М.І.

_______________________

Маринчак Н.Є.

_______________________

Усенко Є.А.

З оригіналом згідно. Відповідальний
секретар: