Справа № 22а-2949/2008
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа №22а-2949/08 Головуючий 1
Категорія: 50 Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
липня 2008 р.

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Філатов Ю.М., судді Водолажська Н.С., Гуцал
М.І.

при секретарі Волошиній
Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Путивльського районного суду Сумської
області від 21.02.2008 року по справі № 2-а-14/08

за позовом
ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення
Путивльської РДА

третя особа УДКУ в Путивльському районі

про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених
сум,-

встановила:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Путивльського районного суду Сумської
області з позовною заявою, в якій просив визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення Путивльської РДА щодо відмови у
перерахунку та виплаті недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за
2001-2007 рр., у розмірах передбачених ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою
Путивльського
районного суду Сумської області від 21.02. 2008 року по справі № 2-а-14/08
позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління праці та
соціального захисту населення Путивльської РДА Сумської області у перерахунку
та виплаті ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2007 рік та
зобов'язано відповідача зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену
суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2100 грн., а в
іншій частині вимог відмовлено.

Позивач з даною
постановою не погодився, звернувся до Харківського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постанову Путивльського
районного суду Сумської області від 21.02. 2008 року по справі № 2-а-14/08 та
прийняти нову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. Також в апеляційній скарзі просить розглядати справу
за його відсутності.

Третя особа, УДКУ в Путивльському районі Сумської області
у відгукі зазначило, що на управління Державного казначейства не покладено
обов'язок по безпосередньому нарахуванню компенсаційних виплат громадянам, а
тому просить розглядати справу за відсутності представника УДКУ в Путивльському
районі Сумської області та прийняти судове рішення на розсуд Харківського
апеляційного адміністративного суду.

Враховуючи положення ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла висновку, що неприбуття позивача, представника
відповідача та 3-ої особи не перешкоджає судовому розгляду справи, оскільки
були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, про
що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що
підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 05.02.1993 р., і відповідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на
оздоровлення.

Згідно Довідки про доходи (а.с.10) ОСОБА_1 виплачено за
2002-2004 рр. одноразової допомоги на
оздоровлення по 26,70 грн., в 2005 -2007 рр. він отримав по 100 грн. В 2001
році позивач із заявою про виплату щорічної допомоги на оздоровлення не
звертався(а.с 22, 30-51).

У вересні 2007 року позивач звернувся до Управління із
заявою про перерахунок і виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення
за 2001-2007рр. виходячи із розміру 5 мінімальних заробітних плат на рік, як це
передбачено ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а 12.09.2007р. відповідачем відмовлено йому у такому
перерахунку та виплаті цих сум з посиланням на розміри допомоги, передбачені
постановою КМУ № 562 та п. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України (а.с. 4,5).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно законами України
визначається мінімальний розмір заробітної плати.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України,
виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75
Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент
- Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати
свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат, законів України про Державний бюджет України,
якими визначалися мінімальні розміри заробітних плат, не вбачається будь-яких
обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з
метою реалізації ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії
виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати (ч.7 ст.48 зазначеного закону).

Частиною 1 ст. 67 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» було визначено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій ( передбачених цим Законом) підвищується Кабінетом Міністрів
України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати.

Встановлений постановою КМУ № 836 та постановою КМУ №
562, розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом багатьох років не
змінювався, незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати, і
не відповідає її розміру, встановленому Законами України.

У перерахунку та виплаті недоплаченої щорічної допомоги
на оздоровлення за 2001 і 2006 роки об'єктом владних повноважень ОСОБА_1
відмовлено правомірно, оскільки пунктом 25 Порядку використання коштів фонду
для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та
соціального захисту населення, затвердженого постановою КМУ № 987 від
20.07.2000р., було визначено, що такі виплати здійснюються від дня набуття
права на них, але не раніше дня одержання відповідних документів і подання
письмової заяви, з якою в 2001 році позивач не звертався. В 2006 році діяли
обмеження щодо застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», які були встановлені Законом
України "Про державний бюджет на 2006 рік» і підлягали застосуванню
розміри визначені постановою КМУ № 562,
тому правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, упродовж
2002 - 2007 рр. ОСОБА_1. отримував
суми щорічної допомоги на оздоровлення
в розмірах, які його не задовольняли, проте
відповідно до норм діючого
законодавства до суду за захистом своїх прав звернувся лише у лютому 2008 року,
відповідну заяву про поновлення пропущеного процесуального строку не подавав.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України
встановлений строк звернення до адміністративного суду і відповідно до ч. 1
даної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення
до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що для звернення
до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного
судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

Позивачем не було надано доказів поважності причин
пропуску звернення до суду, згідно яких суд міг визнати причину пропуску такого
строку поважною.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову
в частині стягнення допомоги за 2001-2006 роки.

Щодо позову в іншій частині, судом першої інстанції
зазначено таке.

Статтею 76 Закону України «Про Державний бюджет на 2007
рік» були встановлені наступні розміри мінімальної заробітної плати на
відповідні періоди 2007 року, а саме: 400 гривень - з 01 січня по 31 березня
2007 року; 420 гривень - з 01 квітня по 30 червня 2007 року; 440 гривень - з 01
липня по 30 вересня 2007 року; 460 гривень - з 01 жовтня 2007 р.

Враховуючи, що позивач
вже отримав 100 грн. в 2007 року
з передбачених Законом 2200 грн., то йому належить виплатити 2100 гривень
(440,00*5 - 100,00 = 2100,00) недоотриманої суми одноразової допомоги на
оздоровлення.

Щодо обмежень, встановлених Законом України "Про
державний бюджет на 2007р.", то
слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті
нових законів або внесення змін до їх законів не допускається звуження змісту
та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену необхідність їх адекватного
соціального захисту, Верховна Рада України 5.10.2006 року доповнила Закон України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» ст. 71, в якій
встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, і зазначена норма,
виходячи з пріоритету життя та здоров'я людей, які постраждали від Чорнобильської
катастрофи, їх соціального захисту, повної відповідальності держави ( ст. 1
цього ж Закону).

На час виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення
за 2007 р.(27.07.2007р.) закони
Верховною Радою України не приймалися.

Крім того, з 09.07.2007 р. положення ст. 71 Закону
України "Про державний бюджет на 2007 рік" зупинення
дії пільг, компенсацій
та пільг, втратили
чинність на підставі
рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 року від цього ж числа.

Виходячи з вищенаведеного, з урахуванням вимог ст. 48
Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,
Управління повинно було виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення
виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати, а тому відмова
суб'єкта владних повноважень у перерахунку та виплаті йому недоплачених сум
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 р. є протиправною.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови були повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи,
прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для
її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.
160, 167, 195,196, п. 1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Путивльського районного суду Сумської області від 21.02.2008
року по справі № 2-а-14/08 залишити без змін.

Дана ухвала набирає чинності
з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України у місячний строк з моменту виготовлення її повного тесту.

Повний текст ухвали складено
15 липня 2008 року.

Головуючий суддя
(підпис)
Ю.М.Філатов

Судді
(підпис)
Н.С.Водолажська

(підпис) М.І.Гуцал

Згідно з оригіналом

Суддя
Ю.М.Філатов