Справа № 2а-109/2007
Суддя: Білокур В.І.
Дата ухвалення: 2007-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-109/2007р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 року. Прилуцький м
іськрайонний суд Чернігівсь
кої області в складі: головую
чого судді Білокур В.І., при се
кретарі Сірій І.В., за участі с
торін, розглянувши у відкрит
ому судовому засіданні в зал
і суду м. Прилуках справу за ад
міністративним позовом Релі
гійної громади Української П
равославної Церкви Київсько
го патріархату Стрітенської
парафії до Прилуцької міськ
ої Ради Чернігівської област
і, треті особи без самостійни
х вимог : на стороні позивача Ч
ернігівська єпархія Українс
ької Православної Церкви Киї
вського патріархату, на стор
оні відповідача Свято-Троїць
кий жіночий монастир Чернігі
вської єпархії Української П
равославної Церкви Московсь
кого патріархату - про визнан
ня незаконним рішення сесії
Прилуцької міської Ради від
28 квітня 2007року та його скасува
ння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду
із зазначеним адміністратив
ним позовом до відповідача, у
якому просить визнати незак
онним рішення сесії Прилуцьк
ої міської Ради (двадцять тре
тьої сесії п"ятого скликання
) від 28 квітня 2007року про переда
чу у розпорядження Свято-Тро
їцького жіночого монастиря Ч
ернігівської єпархії Україн
ської Православної Церкви Мо
сковського патріархату буді
влі Стрітенського собору, ро
зташованого у м. Прилуки вул. Г
алаганівська, 39 і зобов"язати
Прилуцьку міську Раду скасув
ати це рішення, як прийняте с
есією міської Ради з перевищ
енням її повноважень.
В обгрунтування своїх вимо
г позивач посилається на те,
що приймаючи рішення про пер
едачу з комунальної власност
і культової споруди в розпор
ядження однієї з релігійних
організацій, сесія міської Р
ади перевищила свої повноваж
ення, оскільки діяла всупере
ч вимогам п.2 ст. 17 Закону Україн
и "Про свободу совісті та релі
гійні організації-" яка указу
є на те, що вирішення даного п
итання може здійснюватись ті
льки за рішенням обласної де
ржавної адміністрації.
В судовому засіданні:
Представник позивача підт
римав свої вимоги за вищевик
ладених обставин, при цьому с
уду пояснив, що тільки Черніг
івська обласна державна адмі
ністрація могла приймати ріш
ення про передачу будь якій р
елігійній організації чи гро
маді спірного приміщення кра
єзнавчого музею, яке він вваж
ає культовою спорудою яка пе
ребуває у державній власност
і. Це передбачено спеціальни
м законом - п.2 ст. 17 Закону Украї
ни "Про свободу совісті та рел
ігійні організації", а тому в
ін вважає незаконно прийняти
м рішення на сесії Прилуцько
ї міської Ради від 28 квітня 2007р
оку по даному питанню, з пере
вищенням її повноважень.
Представник відповідача з
аперечив проти задоволення п
озову з тих підстав, що прийм
аючи Рішення від 28.04.2007р. сесія м
іської Ради діяла у межах сво
їх повноважень, оскільки, за
значене майно, приміщення кр
аєзнавчого музею (раніше Стр
ітенський собор), перебувало
у комунальній власності, від
анні та розпорядженні місько
ї ради відповідно до рішень Ч
ернігівської обласної ради,
а тому вважає прийняте рішен
ня на сесії Прилуцької міськ
ради від 28 квітня 2007року у повн
ій відповідності з діючим за
конодавством.
Третя особа на стороні на ст
ороні відповідача, представ
ник Свято-Троїцького жіночог
о монастиря Чернігівської єп
архії Української Православ
ної Церкви Московського патр
іархату також вважає законни
м прийняте рішення на сесії м
іськради від 28.04.2007року депутат
ами, як колегіальним органом
місцевого самоврядування.

Представник Чернігівської
єпархії Української Правосл
авної Церкви Київського патр
іархату в судове засідання н
е з"явився.

Заслухавши пояснення стор
ін та дослідивши усі докази п
о справі, суд дійшов висновку
відмовити у задоволенні поз
овних вимог з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 31 За
кону України від 07.02.1991р. №697-ХП"Пр
о власність", до державної вл
асності в України належать з
агальнодержавна (республіка
нська) власність і власність
адміністративно-територіал
ьних одиниць (комунальна вла
сність). Стаття 33 цього ж Закон
у вказує на те, що управління
державним майном від імені н
ароду здійснює відповідно Ве
рховна Рада України і місцев
і Ради народних депутатів Ук
раїни, а також уповноважені н
ими державні органи.
Як установлено судом, на ча
с розгляду даної справи спір
не приміщення краєзнавчого м
узею (раніше Стрітенський со
бор) перебуває у комунальній
власності, про що не запереч
или і представники сторін в с
удовому засіданні.
Правовий статус спірного п
риміщення краєзнавчого музе
ю визначений відповідними рі
шеннями Чернігівської облас
ної ради від 23 грудня 1991 року №297
"Про розмежування державног
о майна, що належить до комун
альної власності Рад народни
х депутатів" (а.с. 34, 35) та від 28 гру
дня 2006року "Про затвердження п
ереліку об"єктів спільної вл
асності територіальних гром
ад сіл, селищ, міст Чернігівс
ької області" (а.с. 28, 31). Проаналі
зувавши зміст цих рішень суд
знаходить, що спірний об"єкт
- приміщення краєзнавчого му
зею переданий у власність мі
ської Ради та не зазначений я
к такий, що віднесений до об"є
ктів спільної власності тери
торіальних громад сіл, селищ
, міст Чернігівської області
.
На підставі вищеназваних р
ішень обласної Ради було при
йняте рішення Прилуцької міс
ької Ради народних депутатів
від 27 лютого 1992року "Про наданн
я прав міськвиконкому у зв"яз
ку з розмежуванням комунальн
ої власності", яким визначено
перелік підприємств, органі
зацій та установ, які передаю
ться у відання міської ради н
ародних депутатів та приймаю
ться до комунальної власност
і. У цьому переліку під п.8 зазн
ачено приміщення Прилуцьког
о краєзнавчого музею, як це в
бачається із копії цього ріш
ення та до нього Переліку дос
ліджених в судовому засіданн
і. (а.с. 32, 33).
Вищеуказані рішення облас
ної та міської Ради дотепер н
е змінені, не скасовані і зал
ишаються чинними, унаслідок
чого приймаються до уваги су
дом як належні докази при пос
тановленні рішення у даній с
праві.
Отже, як установлено судом
, спірне приміщення краєзнав
чого музею перебувало у кому
нальній власності міської Ра
ди на законних підставах, а в
ідтак і поширюється її (міськ
ради) компетенція по управлі
нню та розпорядженню цим май
ном, а тому суд висновує, що п
ри ухваленні оскаржуваного р
ішення 28.04.2007 року депутати Прил
уцької міської Ради діяли у м
ежах своєї виключної компете
нції, як це і передбачено п.3О
ст. 26 Законом України від 21.05.1997р.
№280/97-ВР "Про місцеве самовряду
вання в Україні", при тому, жо
дним чином не перевищила сво
їх повноважень під час прийн
яття рішення про передачу сп
ірного приміщення краєзнавч
ого музею (раніше Стрітенськ
ий собор) одній із релігійних
організацій.
Перевіряючи усі доводи сто
рін, суд проаналізував довод
и позивача про невідповідніс
ть дій відповідача положення
м статті 17 Закону України від
23.04.1991року №987-Х11 "Про свободу сові
сті та релігійні організації
"", яка визначає порядок корис
тування майном, яке є власніс
тю держави, громадських орга
нізацій або громадян. Зокрем
а, частина 1 цієї статті перед
бачає, що релігійні організа
ції мають право використовув
ати для своїх потреб будівлі
і майно, що надаються їм на до
говірних засадах державними
, громадськими організаціям
и або громадянами. Частина 2 ук
азує на те, що культові будів
лі і майно, які становлять де
ржавну власність, передають
ся організаціями, на балансі
яких вони знаходяться, у без
оплатне користування або пов
ертаються у власність релігі
йних організацій безоплатно
за рішеннями обласних, Київс
ької та Севастопольської міс
ьких державних адміністраці
й, а в Республіці Крим -

Уряду Республіки Крим, (час
тина друга статті 17 із змінами
, внесеними згідно із Законом
України від 23.12.93 p. N3795-ХІІ).
Однак, суд не знаходить пра
вових підстав для задоволенн
я вимог позивача у співвідно
шенні до вимог вищеназваного
закону, оскільки, відповідн
о до характеру виниклих прав
овідносин і наданих сторонам
и доказів у судовому засідан
ні установлено, що Прилуцька
міська Рада вирішила переда
ти Свято-Троїцькому жіночому
монастирю не культову будів
лю, а приміщення краєзнавчог
о музею (раніше Стрітенськог
о собору), як це витікає із при
йнятих рішень відповідних (о
бласної та місцевої) Ради і ма
теріалів даної справи.
Інших доказів суду надано н
е було, зокрема, сторона пози
вача на підтвердження своєї
позиції у розглядуваній спра
ві не надала доказів про те, щ
о на час прийняття оскаржува
ного рішення Прилуцької місь
кради (28.04.2007р.) була наявною інша
правова реєстрація чи викор
истання спірного приміщення
- краєзнавчого музею в м. Прил
уках по вул. Галаганівська, 39 - я
к культової будівлі.
Тому, суд не може застосува
ти положення спеціальної нор
ми законодавства ( ст. 17 Закону
України від 23.04.1991року №987-Х11 "Про с
вободу совісті та релігійні
організації") у виниклих прав
овідносинах сторін по даній
справі.
За таких обставин, оцінивш
и зібрані по справі докази в ї
х сукупності, суд приходить д
о висновку, що відповідно до
вимог ч.2 ст. 71 КАС України предс
тавник відповідача, як суб"єк
та владних повноважень у роз
умінні п.7 ст. 3 цього-ж Кодексу -
довів правомірність прийнят
ого рішення Прилуцькою міськ
ою Радою від 28.04.2007року, а вимоги
позивача є безпідставними і
не грунтуються на вимогах ді
ючого законодавства України
, а тому задоволенню не підля
гають.
На підставі наведеного, ке
руючись ст. ст. 31, 33 Закону Укра
їни від 07.02.1991р. №697-Х11 "Про власніст
ь", п.30 ст. 26 Закону України від 21.
05.1997р. №280/97-ВР "Про місцеве самовр
ядування в Україні", ст. 17 Зако
ну України від 23.04.1991 року №987-Х11 "Пр
о свободу совісті та релігій
ні організації*", ст. ст. 17, 71, 1
60 - 163, 167, 186 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Релігійній громаді Україн
ської Православної Церкви Ки
ївського патріархату Стріте
нської парафії в задоволенні
адміністративного позову до
Прилуцької міської Ради Чер
нігівської області про визна
ння незаконним рішення сесії
Прилуцької міської Ради від
28 квітня 2007року - відмовити.

постанова може бути оскарж
ена до Київського апеляційно
го адміністративного суду че
рез Прилуцький міськрайонни
й суд шляхом подання заяви пр
о апеляційне оскарження прот
ягом десяти днів з дня її прог
олошення, апеляційна скарга
на постанову суду має бути по
дана протягом двадцяти днів
після подання заяви про апел
яційне оскарження, або в поря
дку ч.5 ст. 186 КАС України.