Справа № 22-а-5093/2008
Суддя: Шаптала Н.К.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-5093/08
донецький апеляційний адміністративний
суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р. місто Донецьк

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Шаптала Н.К.

суддів апеляційного суду: Сіваченко
І.В., Дяченко С.П.

при секретарі
судового засідання: Скопинській А.О.

З участю сторін: представника позивача Вишневського С.В., представник відповідача до
суду не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі міста Донецька

на
постанову

Донецького
окружного адміністративного суду

від

31 січня
2008 року (повний текст виготовлено 4 лютого 2008 року)

за
позовом

Управління
Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі міста Донецька

до

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському районі міста Донецька

про

Зобов'язання вчинити певні дії;

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 31 січня 2008 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог Управління
Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі міста Донецька до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Куйбишевському районі міста
Донецька про зобов'язання вчинити певні дії.

З даною
постановою не погодився позивач та подав апеляційну скаргу в якій просив
постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів
заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши доводи апеляційної
скарги за матеріалами справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а постанова суду має бути залишена без змін.

До такого
висновку колегія прийшла з огляду на наступне:

Як правильно
встановив суд першої інстанції, позивач -Управління Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька звернулось до суду з адміністративним позовом
до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України
в Куйбишевському районі м. Донецька про зобов'язання вчинити дії з підписання
актів звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, а саме щодо пенсіонера ОСОБА_1 в частині неприйнятих
суд в розмірі 351,57 гр. за період з 01.06.2007 р. по 31.08.2007 р.

При цьому
позивач посилався на те, що в порушення вимог п.„г" ст. 21 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відповідач не відшкодовує витрати, понесені Пенсійним
фондом України у зв'язку з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві по пенсіонеру ОСОБА_1, а саме, не підписує акти щомісячних звірок витрат за
цим пенсіонером.

Представник
відповідача в судовому засіданні, суду першої інстанції, позовні вимоги не визнав, пояснивши, що Закон
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачає відшкодування
шкоди застрахованим особам та членам їх сімей. Потерпілим, які отримали
каліцтво за межами України і переїхали в Україну на постійне місце проживання,
не є застрахованими в Україні особами, і за них не сплачувались до Фонду
страхові внески. Тобто, на думку відповідача, у відділенні Фонду відсутні будь
- які документи, що підтверджують право працівників, які отримали ушкодження
здоров'я за межами України, на страхові виплати. За відсутністю у Фонді
особових справ пенсіонерів немає правових підстав для здійснення відшкодувань
Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги
та проаналізувавши норми права з цього питання, вважає, що скарга задоволенню
не підлягає, а постанова суду має бути залишена без змін, як винесена з
додержанням вимог чинного законодавства, процесуального та матеріального права.

Так, як правильно було встановлено судом першої інстанції, статтею 1 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються
шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом,
громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

В статті 4 Основ
наданий перелік видів загальнообов'язкового державного соціального страхування,
залежно від страхового випадку: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.

Відносини, що
виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими
законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спори, що
виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним
страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено
досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним
страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг
та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку
з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до
пункту 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним
випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування
збитків, заподіяних працівникові каліцтвом
чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання.

У частині 4
статті 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір
щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася
застрахована особа.

При цьому
неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо
відшкодування понесених ним витрат.

З огляду на
викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування
від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, належним страховиком, тобто тим, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті
7 (Прикінцеві положення) Закону України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх
сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу,
коли відповідні підприємства передали
в установленому порядку
Фонду документи, що підтверджують право
цих

працівників (членів їх сімей) на
такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в
судовому порядку.

Потерпілі,
документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду
соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів
страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною 2
статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності"
закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього
Закону поширюється на таку категорію інвалідів, щодо відшкодування витрат на
виплату пенсій яким виник спір.

За змістом
частини 2 статті 2 зазначеного Закону особи, право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством
України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають
право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право
на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою
особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом
"а" статті 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення"
встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до
пункту 3 розділу XI (Прикінцеві положення) Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним
чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім
пункту 3 розділу XI встановлено, що уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими
підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без
правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку, що за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено
здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів

охорони праці,
передбачених статтею 21
Закону України "Про
охорону праці", які ліквідуються.

Також, колегія
не бере до уваги доводи апеляційної скарги Відділення ФССНВ про поширення на
спірні правовідносини положень Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків, підписаної 9 вересня 1994 року між частиною держав колишнього СРСР,
оскільки вони є не обґрунтованими.

Статтею 2 цієї
Угоди передбачено, що відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок
трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні
втрати працездатності в результаті нещасного випадку на виробництві,
пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду
потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється роботодавцем
Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті.

Роботодавець,
відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту
зазначеної норми випливає, що вона регулює інші відносини, а не ті, які є
предметом спору у цій справі та пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ,
понесених у зв'язку з виплатою пенсій особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території інших республік СРСР до проголошення
Україною незалежності.

Відповідно до
статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності
Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року,
пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї
норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного
випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати
такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Разом з тим,
колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту
(відновлення) порушеного права не відповідає змісту та обсягу прав Управління
ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 4 березня
2003 р. № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку,
оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків
розраховано на відсутність спору.

У разі незгоди на
підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги
про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах
адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання
актів звірки, а саме пред'явлення вимог про стягнення.

За таких
обставин, колегія вважає, що постанова суду винесена законно та обґрунтовано і
з підстав наведених в апеляційній скарзі зміні або скасуванню не підлягає.

В повному обсязі
ухвала виготовлена 11 липня 2008 року.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія;-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському
районі м. Донецька - залишити без задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2008 року якою було
відмовлено в задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м. Донецька до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Куйбишевському районі
м. Донецька про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Дана
ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена
протягом місяця до Вищого адміністративного суду України з моменту її складання
в повному обсязі.

Колегія суддів: