Справа № к-3941/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова
від 27 лютого 2004 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08
червня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ВДВС Ленінського
районного управління юстиції м. Харкова, Нововодолазької міжрайонної державної
податкової інспекції в Харківській області про стягнення коштів та моральної
шкоди, -

встановила:

В листопаді 2003 року ОСОБА_1
звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого вказував, що під
час роботи на посаді директора ТОВ "Дубочок" 04.07.2001 року його було притягнуто до
адміністративної відповідальності за ст. 1551 КпАП України за допущені
порушення при роботі на касовому апараті та накладено штраф у розмірі 170
гривень.

16.07.2001 року цей штраф ним було
сплачено в указаному розмірі.

Але державним виконавцем ВДВС
Ленінського РУЮ вказаний штраф було стягнуто з нього вдруге шляхом утримання
коштів з його пенсії.

ОСОБА_1 просив суд стягнути з ВДВС
Ленінського РУЮ м. Харкова зайво стягнуті гроші та моральну школу в розмірі
2000 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Харкова від 27 лютого 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Харківської області від 08 червня 2004 року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ВДВС Ленінського районного управління юстиції м. Харкова було
відмовлено. Разом з тим, зобов'язано Нововодолазьку МДПІ повернути позивачеві
170,00 грн., утриманих з його пенсії на підставі розпорядження державного
виконавця №7-557/02.

Не погоджуючись із постановленими
по справі судовими рішеннями, ОСОБА_1
звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному
ЦПК України 1963 року в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, просив вказані судові рішення змінити, задовольнивши
позовні вимоги у повному обсязі.

Листом Верховного Суду України від
13.10.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_1, районний суд обґрунтовано виходив з того, що дії державного
виконавця стосовно винесення розпорядження від 29.08.2002 р. про утримання
боргу із пенсії скаржника є правомірними, оскільки були вчинені виконавцем в
межах його повноважень та відповідно до закону.

Сплативши штраф і не повідомивши
про це виконавчу службу, скаржник з власної вини допустив дії державного
виконавця, внаслідок яких з нього двічі утримали штраф згідно постанови про
притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що постановою ДПІ в Нововодолазькому районі Харківської області
від 04.06.2001 р. ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності
за ст. 1551 КпАП України й на нього було накладено штраф у
розмірі 170 гривень, який він сплатив
16.07.2001 року.

20.08.2001 року державним
виконавцем ВДВС Ленінського району м. Харкова було відкрито виконавче
провадження і після перебігу строку для добровільного виконання рішення -
29.08.2001 року було винесено розпорядження про утримання штрафу з пенсії
боржника.

Протягом утримання платежів з його
пенсії ОСОБА_1 із заявою до виконавчої служби про сплату штрафу не звертався.
Лише 30.07.2003 року, тобто після утримання коштів, ОСОБА_1 надав до виконавчої
служби квитанцію про його сплату.

Таким чином, попередніми судовими
інстанціями доведено, що дії державного виконавця при винесенні постанови про
стягнення штрафу відповідали вимогам Закону України "Про виконавче
провадження", а відтак підстави для задоволення вимог щодо стягнення
моральної шкоди також відсутні.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди
першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам
закону. Висновки судів достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи касаційної скарги зазначені висновки суду не
спростовують та зводяться до
незгоди з ними.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
- залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Харкова від
27 лютого 2004 року та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08
червня 2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і може бути оскаржена за винятковими
обставинами лише у випадках, з підстав, у строки та в порядку, які визначені
статтями 235-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: