Справа № 22а-4079/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22а-
4079/08 Головуючий
суддя у 1-ій
інстанції - Курочкіна О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 липня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого,
судді Сафронової С.В. (доповідач)

суддів Поплавського В.Ю.,

Уханенко С.А.

при
секретарі Кочкової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської
області на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської
області від 26 грудня 2007 року

у адміністративній справі № 2а-49/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської
області про стягнення коштів
щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірною
відмову відповідача від виплати на його користь компенсації на оздоровлення у
відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнути з Управління праці та соціального
захисту населення Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської
області на його користь недораховану суму щорічної допомоги на оздоровлення з
урахуванням індексу індексації у розмірі 9211,52 грн, зобов'язавши також
відповідача в подальшому при нарахуванні суми компенсації на оздоровлення
керуватися Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

В судовому засіданні позивач та його представник позовні
вимоги підтримали в частині стягнення перерахунку виплат за 2004-2006 р.р. та
усно доповнили позовні вимоги про перерахунок щорічної грошової допомоги за
2007 р., остаточно позивач просив стягнути на його користь з відповідача
недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2004 рік - 1025,00 грн, з
урахуванням виплачених 26,7 грн.; за 2005 рік - 1660,00 грн. з урахуванням
виплаченої суми в розмірі 100,00 грн.; за 2006 рік - 2000,00 грн. з урахуванням
виплаченої суми 100 грн; та за 2007 рік просить зробити аналогічний
перерахунок, виходячи з мінімальної заробітної плати яка змінювалася та
виплаченої суми у розмірі 100,00 грн.

Постановою Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 26 грудня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано дії
посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення
Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської Петропавлівської
райдержадміністрації Дніпропетровської по нарахуванню, відповідно до постанов
КМУ, щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2004-2005 роки ОСОБА_1, який
є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС другої категорії такими, що вчинення
всупереч вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . З Управління праці та
соціального захисту населення Петропавлівської райдержадміністрації
Дніпропетровської області стягнуто на користь позивача 2421,60 грн в рахунок
недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2004 р. по 2005 р.
включно. В задоволені інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на допущені судом при
задоволені частини позову ОСОБА_1
порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь
позивача суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2005 роки, та винести
нову постанову якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

При обґрунтуванні апеляційної
скарги, відповідач посилається на ст.116 Конституції України, ст.67 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач по справі та його
представник постанову суду першої інстанції стосовно відмови у задоволені
частини позовних вимог до апеляційного суду не оскаржують, що з огляду на
принцип диспозитивності, офіційності та змагальності сторін по справі, колегія
суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду першої інстанції за межами
апеляційної скарги відповідача.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої інстанції в оскарженій частині, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а
постанову суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення з відповідача на
користь позивача суми щорічної грошової допомоги за 2004-2005 роки з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії, а тому у відповідності із вимогами ст.48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат на момент виплати,
а не в тому розмірі щорічної допомоги, який відповідач виплатив позивачу
відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. №
836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду,
оскільки відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення виплачується учасникам наслідків аварії на ЧАЕС ІІ
категорії у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, при цьому частиною 7
цієї ж статті передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Право позивача на отримання щорічної грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі, визначеному ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» випливає також і з принципу
пріоритетності закону над урядовими нормативними актами та положень п.6 ч.1
ст.92 Конституції України, якою встановлено, що основи соціального захисту
визначаються виключно законами, а єдиним
органом законодавчої влади в України згідно ст.75 Конституції є
парламент, який не наділений правом делегувати свої повноваження іншим
державним органам.

Доводи
апеляційної скарги про відсутність в діях посадових осіб відповідача порушень
ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» є непереконливими та суперечать
матеріалами справи, а тому не можуть бути прийняті до уваги і слугувати
підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Виходячи з особливого
статусу учасників ліквідації наслідків ЧАЕС, яким обумовлена необхідність їх адекватного
соціального захисту, законодавець визначив, що встановлені Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» державні соціальні гарантії не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Діючим
законодавством встановлено, що функції по формуванню відповідних заяв та
документів учасників ліквідації ЧАЕС, а також щодо нарахування сум допомоги і
подання цих даних до Головного управління та Міністерства покладено на органи
управління праці та соціального захисту населення., а тому відповідач по
справі, заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2
ст.71 КАС України повинен доказати правомірність своєї бездіяльності стосовно
позивача.

Проте відповідачем не було надано достатніх доказів щодо
правомірності його дій та бездіяльності, а тому в цій частині рішення суду
першої інстанції є законним та обґрунтованим..

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення з відповідача суми щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за
період 2004-2005 роки в порядку адміністративного судочинства, суд першої
інстанції помилково не прийняв до уваги заперечення відповідача про пропуск
позивачем річного строку звернення до суду за захистом. Помилковість рішення
суду в даній частині полягає в безпідставному застосуванні до даних спірних
правовідносин положень ст.268 ЦПК України, яка взагалі регламентує права держателя цінного папера на пред'явника або векселя щодо
відшкодування збитків. Наведене свідчить, що висновки суду першої інстанції
стосовно узгодження положень ст..268 ЦПК України з вимогами ст.99 КАС України є
невірними, і призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.99 КАС
України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З постанови суду першої інстанції вбачається, що
вбачається, що відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропущення
позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, а тому колегія
суддів вважає, що вимоги позивача провести виплату грошової допомоги за
2004-2005 роки задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку
звернення до адміністративного суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до
висновку, що постанова Петропавлівського районного суду Дніпропетровської
області від 26 грудня 2007 року в оскарженій частині підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення
недоплаченої суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2004-2005 роки
з підстав пропуску строку на звернення з позовом до суду.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Петропавлівської
райдержадміністрації Дніпропетровської області
- задовольнити частково.

Постанову Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 26 грудня 2007 року в частині стягнення з
Управління праці та соціального захисту населення Петропавлівської
райдержадміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за 2004-2005 роки в розмірі 2 421,60 грн. -
скасувати, відмовивши ОСОБА_1 в
задоволені позову в зазначеній частині

В іншій частині постанову Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2007 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з часу виготовлення повного тексту.

У повному
обсязі постанова суду
виготовлена 28 липня 2008 року

.

Судді