Справа № 22а-1034/2008
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2008-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23.05. 2008 року

м. Одеса

Колегія
суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого -

Димерлія О.О.

суддів -

Стас Л.В., Золотнікова О.С.

при секретарі -

Вихренко К.П.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.05.2007 року за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного військового
комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській
області про стягнення заборгованості по пенсійному забезпеченню,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2007 року позивач звернувся до суду з вказаним
вище адміністративним позовом та просив: визнати такими, що не відповідають
законодавству нарахування відділом фінансово-соціального забезпечення
Миколаївського ОВК, йому як інваліду війни, надбавки до пенсії; зобов'язати
начальника відділу фінансова-соціального забезпечення Миколаївського ОВК
провести перерахунок його пенсії з лютого 2001 року; стягнути з відділу
фінансово-соціального забезпечення Миколаївського ОВК на його користь 34842
грн. 46 коп.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач послався на
ч.6 п.27 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції від 23.11.1995 року із змінами від 22.12.1995
р.) відповідно до якого з 16.07.1998 року до 01.07.2006 року йому
нараховувалась надбавка до пенсії в розмірі 350% від 19 грн.91 коп. і складала
69 грн.69 коп. З 01.10.2006 року надбавка нараховується в розмірі 40% від
прожиткового мінімуму (366 грн.) і складала 146 грн.40 коп.

Позивач вважає таке нарахування невірним, оскільки згідно
до статті 28 ч.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», де передбачено, що: «Мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом».

Виходячи з цього позивач просив перерахувати йому пенсію
з лютого 2001 року з урахуванням вимог ч.6 п.27 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від
23.11.1995 року із змінами від 22.12.1995 р.), прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність, за період з лютого 2001 по грудень 2006 року, як
інваліду війни ІІ групи.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від
14 травня 2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що
позивач протягом 1999-2006 рік отримував підвищення до пенсії відповідно до
діючого законодавства, підстав для повторного підвищення пенсії не має.

Представники Головного управління Пенсійного фонду
України у Миколаївській області стверджували, що позивач отримує пенсію за
вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 1476 грн. 56
коп. з урахуванням підвищення до пенсії як учаснику війни 38 грн. (380 грн. -
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, неповне з'ясування обставин справи,
що мають значення для вирішення питання, просить скасувати оскаржуване судове
рішення та постановити нове - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.6 п.27 ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 23.11.1995
року із змінами від 22.12.1995 р.): «Інвалідам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії підвищується:
інвалідам І групи - у розмірі 400 % мінімальної пенсії за віком, ІІ групи - 350
% мінімальної пенсії за віком, ІІІ групи - 200 % мінімальної пенсії за віком.

Статтею 28 ч.1 Закону України від 26.06.1997 р. «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачалось: «Мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового
стажу встановлюється в розмірі 20 відсотків середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях економіки України, за попередній рік, яка
визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики.

25.03.2005 року внесено зміни до ст. 28 ч.1 Закону
України від 26.06.1997 р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і цей абзац викладено в новій редакції: «Інвалідам війни пенсії
або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищується: інвалідам І групи - у розмірі 50%
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; ІІ групи - 40%
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІІ групи - 30%
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

При цьому, ч.3 ст.28 вищевказаного закону передбачала:
«Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених
згідно з цим законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 02.10.1986 року є інвалідом війни ІІ групи
і відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб»

При розгляді питання судом правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана правова оцінка.

Ухвала суду першої інстанції викладена достатньо повно,
висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та
відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують,
оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні позивачем фактичних обставин і
норм матеріального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та
задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст. 185, 195, 199, 200, 205, 206 КАС
України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.05.2007 року за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного військового
комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській
області про стягнення заборгованості по пенсійному забезпеченню - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її
проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця.

Головуючий суддя:

Судді: