Справа № 22-а-1100/2008
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2008-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий у 1-й інст. Запотічняк О.Д. Рядок
статзвіту № 36

Господарський суд Львівської області
Справа №
22-а-1100/08 (22-а-4195/07)

Справа № 5/1111-12/133 А

20 травня 2008 року колегія суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду в складі: головуючого - судді Довгополова О.М.

суддів: Носа С.П.,
Любашевського В.П.

при секретарі Каблак Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові
адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова на постанову господарського суду Львівської
області від 08 серпня 2007 року, -

встановила:

Постановою господарського суду Львівської області від 08.08.2007 року
задоволено позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1до Державної
податкової інспекції у Франківському районі м. Львова, скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова № 10192/10/17-2 від
10.05.2007 року про визначення позивачу 24459,93 грн. податкового зобов'язання
по податку на додану вартість.

Постанова суду мотивована тим, що
позивач протягом 2006 року перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку
та звітності і був платником єдиного податку; позивач здійснював господарську
діяльність, пов'язану із виконанням зобов'язань комісіонера за договором
комісії (здійснював комісійну торгівлю). Виручка позивача від власної
господарської діяльності протягом 2006 року, що є об'єктом оподаткування єдиним
податком, становить 18226,79 грн. і складається з суми плати за надані послуги
(комісійної винагороди). Позивач не підлягав обов'язковій реєстрації платником
ПДВ в січні 2007 року, оскільки він продовжував перебування на спрощеній
системі оподаткування, обліку та звітності і був зареєстрованим платником
єдиного податку на 2007 рік, а сума від здійснених операцій позивача з поставки
в 2006 році товарів (послуг) не перевищує встановлену Законом межу (300 тис.
грн.). Відповідно, визначення (нарахування) позивачу податкового зобов'язання з
ПДВ в сумі 18418,68 грн. від господарських операцій за період з 20.01.2007 року
по 31.03.2007 року є неправомірним.

Відповідач
в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову та
ухвалити нову, якою відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.
Відповідач вказує на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не
було вирішено справу у відповідності до норм матеріального права - не враховано
окремих норм Закону України «Про податок на додану вартість» та Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва». В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про
те, що оскільки обсяг виручки позивача від здійснення господарської діяльності
в 2006 році перевищив 500 тис. грн. він зобов'язаний був зареєструватися
платником ПДВ протягом січня 2007 року і сплачувати цей вид податку в
загальному порядку, визначеному законом.

В
поданих суду апеляційної інстанції запереченнях на апеляційну скаргу позивач
вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою і просить
апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї,
колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1. протягом ІІ-IV кварталів 2006
року, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва, здійснював комісійну торгівлю.

В
силу п. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого підприємництва» - спрощена система оподаткування,
обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень. При цьому зазначено, що виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт,
послуг) є сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно
до п. 1.31. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» - не
вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову
(відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які
не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Відповідно
до ст. 1011 Цивільного кодексу України - за договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату
вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

В
матеріалах справи є наявною копія Договору комісії за №КБС27 від 01.04.2006
року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (комісіонер) і ПП «Болеро-Сервіс» (комітент),
за яким ФОП ОСОБА_1., за дорученням і за рахунок ПП «Болеро-Сервіс», вчиняв
правочини, пов'язані із реалізацію (продажем) товару цього підприємства, за що
мав право на отримання комісійної винагороди. Судом першої інстанції було
встановлено, що протягом 2006 року ФОП ОСОБА_1 було отримано від ПП «Болеро-Сервіс»
згідно умов Договору комісії товар на загальну суму 513859,18 грн., з якого в
2006 році реалізовано на загальну суму 498644,00 грн., які було перераховано
(повернуто) названому підприємству. У відповідності до умов Договору комісії ПП
«Болеро-Сервіс» було сплачено ФОП ОСОБА_1. за 2006 рік 18226,79 грн. комісійної
винагороди.

Договір комісії за своєю правовою природою є договором про надання послуг,
оскільки комісіонер, вчиняючи за дорученням та за рахунок комітента правочини,
надає таким чином останньому послуги, але не здійснює поставку або продаж
товару, що є правом власника цього товару. Суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про те, що виручкою від реалізації послуг комісіонера
може бути лише та сума коштів, яка надійшла останньому як плата за надані
послуги, а не вся сума транзитних коштів, виручених від продажу товару
комітента, які є власністю комітента і підлягають обов'язковій передачі
останньому; кошти, які підлягають передачі комітентові (т.т. транзитні кошти)
не можуть включатися до складу виручки комісіонера.

Таким чином, обсяг виручки ФОП ОСОБА_1. за 2006 рік складається з суми
комісійної винагороди і, як встановлено судом першої інстанції, становить
18226,79 грн.

У відповідності до п. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» - суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на
додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування
доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1. в І кварталі 2007 року
перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва.

Згідно п. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2 Закону України «Про податок на додану
вартість» - особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі
коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому
числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без
урахування податку на додану вартість). При цьому, згідно п. 1.4. Закону
України «Про податок на додану вартість», - під поставкою товарів розуміються
будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав
власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з
передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або
поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають
відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати
останнього платежу. Не належать до поставки операції з передачі товарів в межах
договорів схову (відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної
оренди (лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають
передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій
особі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що
ФОП ОСОБА_1., будучи платником єдиного податку, не підлягав обов'язковій
реєстрації платником ПДВ в січні 2007 року, оскільки сума від здійснених
операцій ФОП ОСОБА_1. з поставки товарів (послуг) в 2006 році є сумою виручки
останнього, отриманої від здійснення комісійної торгівлі, і не перевищує 300
тис. грн. Визначення (нарахування) Державною податковою інспекцією у
Франківському районі м. Львова ФОП ОСОБА_1. податкового зобов'язання з ПДВ в
сумі 18418,68 грн. від господарських операцій останнього за період з 20.01.2007
року по 31.03.2007 року було здійснено неправомірно; відсутність описаних
відповідачем порушень правил оподаткування податком на додану вартість є
причиною визнання безпідставним факту нарахування штрафної (фінансової) санкції
з ПДВ в сумі 6041,25 грн.

Колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача
про неправильне (неповне) застосування норм Закону України «Про податок на
додану вартість» і Указу Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» є
необґрунтованими і безпідставними.

За
таких обставини відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,
-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м.
Львова залишити без задоволення, постанову господарського суду Львівської
області від 08 серпня 2007 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом місяця з часу проголошення шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
С.П. Нос

В.П. Любашевський