Справа № 22а-3850/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №
Головуючий суддя у 1-ої
інстанції - Шаповал Г.І.
У Х В А Л А

Іменем України

07 серпня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого,
судді Сафронової С.В. (доповідача)

суддів Баранник Н.П.

Уханенко С.А.

при
секретарі Соболь Т.О.

за
участі: позивача - ОСОБА_1 та його представника - адвоката - ОСОБА_2; представника Управління Пенсійного
фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області - Мельник Жанни
Миколаївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської
області від 27 грудня 2007 року

по адміністративній справі № 2а-40/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України
в м. Вільногірську Дніпропетровської області про перерахунок пенсії та стягнення заборгованості по пенсії, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову
Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2007
року, якою йому відмовлено у задоволені позову в повному обсязі, та визнати неправомірними дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Вільногірську в частині відмови в перерахунку йому та
виплати заборгованості за 2006 рік, а також стягнути з відповідача на його
користь 22189,78 грн. заборгованості по
пенсії інваліда 3-ї групи за період з 11.01.2006 р. по 31.03.2006 р., а в
подальшому інваліда 2-ї групи, пов'язаною з ліквідацією наслідків аварії на
ЧАЕС за період з 01.04.2006 р. по 31.12.2006 р. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в м. Вільногірську перерахувати йому пенсію за період з 01.01.2007 р. до теперішнього часу і в
подальшому відповідно до вимог п.4 ст.54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» у 8-ми кратному розмірі мінімальних пенсій за віком, а також
стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. у відшкодування моральної
шкоди та всі витрати покласти на відповідача.

На
обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом норм матеріального права, яке
призвело до неправильного вирішення справи, оскільки в усіх випадках розміри
пенсій інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими ніж встановлено п.4 ст.54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи», а відповідно до п.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності
у чоловіків 25 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Вказує на те, що розмір пенсії
за віком та мінімальний розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних
громадян в 2006 р. був однаковим. З огляду на наведене, позивач вважає
неправомірним посилання суду на необхідність керуватися при розрахунку пенсії
інвалідам-чорнобильцям нормами постанови Кабінету Міністрів України № 1 від
03.01.2002 р., згідно якої при розрахунку застосовується величина 19,91 грн.,
так як ця постанова є підзаконним актом і суперечить положенням Закону.

В
судовому засіданні позивач та його представник вимоги апеляційної скарги
підтримали по викладеним у скарзі обставинам та наполягали на скасуванні
рішення суду першої інстанції і винесення нової постанови, якою задовольнити
викладені в апеляційній скарзі вимоги.

Заперечення проти апеляційної скарги відповідач виклав
письмово, з наведенням всіх розрахунків пенсії позивача, виплаченої йому
починаючи з 2000 року та по грудень 2006 року включно. Вказує на те, що позивач
отримує пенсію у розмірі відповідно до вимог Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» і на відсутність підстав для перерахунку пенсії і виплати її у
зазначеному позивачем розмірі. Просить постанову суду першої інстанції залишити
без змін.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії,
учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому користується пільгами та
має право на отримання компенсацій, визначених Законом України «Про статус та
соціальний захист». Крім того, позивач є інвалідом 2-ї групи і має право на
пільги, встановлений законодавством України для ветеранів війни-інвалідів
війни.

У період з травня 2000 р. по 31.12.2006 р. позивачу
нараховувалася та виплачувалася пенсія по інвалідності внаслідок Чорнобильської
катастрофи, з розміром якої позивач не погоджується, вважаючи, що відповідачем
нараховувалися та виплачувалися належні йому виплати в меншому розмірі ніж
встановлено Законом, внаслідок чого йому не доплачено 22189,78 грн. за період з
січня 2005 р. по грудень 2006 р.

Розглядаючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався
положеннями Закону України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» від 01.09.1999
р., Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали в
наслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
від 05.10.2005 р. № 2939-ІV, Закону України «Про Державний бюджет України на 2005
рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а також
положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2001 р. № 861 та
Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 р. № 1 «Про підвищення
розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Проаналізувавши проведені відповідачем виплати пенсії
позивача та вищенаведені нормативні акти, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що відповідач діяв у відповідності до законів та
підзаконних актів, які регулюють правовідносини з питань призначення, нарахування та виплати позивачеві
пенсійних, компенсаційних та страхових виплат, як інваліду та учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому правомірно відмовив у здійсненні
перерахування призначених позивачу виплат.

Висновки
суду першої інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення заявленого
позову ґрунтуються на вимогах законів та
нормативних актів України, у тому числі і тих, на які посилався ОСОБА_1 та
відповідач.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції і вважає, що при розгляді справи районним судом правильно
застосовані норми матеріального права, вірно
встановлені фактичні обставини справи та дана їм правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні позивачем наведених норм матеріального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
- залишити без задоволення, постанову Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 27 грудня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її в
повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 12 серпня 2008 року

Судді: