Справа № 2-а-5870/2008
Суддя: Сауляк Ю.В.
Дата ухвалення: 2008-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20
червня 2008 р. Справа
№ 2-а-5870/08

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

Головуючого
судді Сауляка Юрія Васильовича,

При секретарі
судового засідання: Кащук С.В.

За участю представників сторін:

відповідача
: Атаманенко Л.І.

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: ОСОБА_1

до: Управління праці та соціального захисту
населення Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької
області

про:
визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ
:

ОСОБА_1
звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду в інтересах ОСОБА_2
з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Чечельницької
районної державної адміністрації у Вінницькій області про визнання протиправним
Рішення Управління щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсаційних виплат по
догляду за інвалідом війни ОСОБА_2 та зобов'язання відповідача призначити та
виплатити ОСОБА_1 соціальну допомогу по догляду за інвалідом війни І групи ОСОБА_2 з 01.06.2006 року.

Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що ОСОБА_2, у зв'язку із віком та перенесеним інсультом
потребує стороннього догляду. Згідно із ч. 2 ст.4 Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні” захист інвалідів з боку держави полягає у наданні грошової допомоги,
засобів пересування, протезування, орієнтації та сприйняття інформації,
пристосування житла, у встановленні опіки або стороннього догляду. З 20 червня
2004 року, з часу встановлення необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2, за
ним доглядала ОСОБА_1, яка проживала на одній вулиці з позивачем. Управлінням
праці та соціального захисту населення Чечельницької райдержадміністрації до
01.06.2006 року ОСОБА_1 виплачувалася компенсація фізичним особам, які надають
соціальні послуги у розмірі 7 гривень щомісячно, однак, після того як розмір
компенсації було підвищено до 74,4 грн. її виплата припинилася. Коли ОСОБА_2
звернулася із запитом до Управління про причини припинення виплати соціальної
допомоги по догляду, отримав відповідь, що виплата допомоги є недоцільною,
оскільки ОСОБА_2. не потребує стороннього догляду. Крім того, відмова у виплаті
допомоги відповідачем також була мотивована тим, що гр-ка ОСОБА_1 не проживає
разом з ОСОБА_2 і не може здійснювати за ним постійного нагляду, а реальний догляд
за позивачем здійснює його дочка ОСОБА_3.

Враховуючи
викладені обставини, позивач вважає відмову Управління у призначені та виплаті
компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, неправомірною та
такою що порушує її права, а тому вона була змушена звернутися до суду з
позовом

В судове
засідання позивач не з'явилася, проте ОСОБА_1 надіслала суду письмову заяву,
згідно із якою просила розгляд справи проводити без її участі, заявлені позовні
вимоги підтримує в повному обсязі.

Натомість,
представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, суду
пояснила, що Управління праці та соціального захисту населення Чечельницької
райдержадміністрації у Вінницькій області правомірно відмовило ОСОБА_1 у
встановлені та виплаті грошової компенсації фізичним особа, які надають
соціальні послуги, оскільки жодних правових підстав, передбачених Порядком
призначення і виплати компенсації фізичним особами, яка надають соціальні
послуги затвердженого постановою КМУ від 29 квітня 2004 року №558, не існує.
Враховуючи викладене, представник відповідача вважає позовні вимоги
безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити. Разом з тим,
представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_1 може
звернутися до Управління праці та соціального захисту населення для оформлення
допомоги, яка надається окремим громадянам відповідндо до Постанови КМУ від 26
листопада 1996 року №832.

Заслухавши
пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали адміністративної
справи, дослідивши та оцінивши надані у справу докази, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом у справ
встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом війни І групи, що підтверджується
відповідним посвідченням в матеріалах справи, крім того, також має пільги
відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Згідно із
довідкою НОМЕР_1 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

З Акту
обстеження матеріально-побутових умов проживання отримувача соціальних послуг
та вивчення висновків лікарсько-консультативної комісії або медико-соціально
експертної комісії від 31 січня 2008 року судом встановлено, що надання послуг
ОСОБА_1 є недоцільним, оскільки вона не проживє разом із ОСОБА_2 і не здійснює
за ним постійного нагляду. Разом з тим, ОСОБА_2 проживає зі своєю дочкою
ОСОБА_3, яка здійснює за ним постійний нагляд, що підтверджується відповідною
довідкою в матеріалах адміністративної справи.

На підставі
вищезазначеного Акту Управлінням праці та соціального захисту Чечельницької РДА
було відмовлено ОСОБА_1 в надані компенсації фізичним особам, які надають
соціальні послуги, про що її було повідомлено згідно повідомлення №118 про
відмову в наданні компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги.

Крім того,
відповідно до листа Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької
області позивачеві було запропоновано звернутися до Управління праці та
соціального захисту населення для оформлення державної допомоги окремим
категоріям громадян згідно із Постановою КМУ від 26 липня 1996 року №832.

Суд вважає
дії Управління праці та соціального захисту Чечельницької районної державної
адміністрації правомірними, і відмовляючи у задоволенні позову, виходить з
наступного.

Відповідно до
ст. 4 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”
діяльність держави щодо інвалідів
виявляється у створенні правових,
економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов
для задоволення їх
потреб у відновленні
здоров'я, матеріальному забезпеченні, посиленій трудовій та громадській
діяльності. Соціальний захист інвалідів
з боку держави полягає у наданні
грошової допомоги, засобів пересування, протезування, орієнтації і сприйняття
інформації, пристосованого житла, у встановленні опіки
або стороннього догляду, а також пристосуванні забудови населених
пунктів, громадського транспорту, засобів комунікацій і зв'язку до особливостей
інвалідів.

П. 1 Порядку
призначення і виплати компенсацій фізичним особам, які надають соціальні
послуги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004
року №558 передбачено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають
послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не
здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги,
призначається компенсаційна виплата.

У
відповідності до п. 14 Порядку виплата
компенсації фізичним особам,
які надають соціальні послуги, і
покриття витрат на її доставку провадят за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Цим Порядком
також передбачено розміри надання компенсаційної виплати та підстави її
виплати.

Однак, як
вбачається з Порядку основною підставою для надання вказаної компенсації є
надання послуг громадянам, які потребують допомоги, на постійній основі. А як
встановлено судом і вбачається з дослідженого Акту обстеження
соціально-побутових умов, ОСОБА_1 не проживає разом із ОСОБА_2 і у порушення
вимог Порядку не здійснює за ним постійний нагляд.

Крім того,
ОСОБА_2 згідно із довідкою виконавчого комітету Вербської сільської ради
Чечельницького району Вінницької області від 17.03.2008 року №341 проживає
разом зі своєю дочкою, яка фактично постійно доглядає за ним.

Таким чином, комісія у складі голови сільської
ради Блиндура С.А., дирекотора територіального центру Гарник Л.Г. та завідувача
відділення соціальної допомоги на основі акту перевірки матеріально-побутових
умов правомірно відмовила у призначенні компенсаційних виплат, які здійснюються
за рахунок місцевого бюджету, оскільки в даному випадку Управління праці як
структурний підрозділ Чечельницької районної державної адміністрації відповідно
до ст. 22 Бюджетного кодексу України є розпорядником коштів місцевого бюджету і
воно вирішує правомірність їх використання.

Разом з тим,
відсутність правових підстав на отримання позивачем компенсації фізичним
особам, які надають соціальні
послуги, не позбавляє ОСОБА_1 права звернутися за отиманням державної допомоги
відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №832
"Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям
громадян", що і не заперечувалося представником відповідача під час
судового засідання і також було їй запропоновано в листі Чечельницької районної
державної адміністарції у Вінницькій області.

Дослідивши
матеріали адміністративної справи, обставини встановлені в судовому
засіданні та проаналізувавши чинне
законодавство, суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для
призначення та виплати ОСОБА_1 компенсації фізичним особам, які надають
соціальні послуги.

Як передбачено
ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і
цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Суд при
вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти
владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі
вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що Управління праці та соціального
захисту населення Чечельницької райдержадміністрації Вінницької області
відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні компенсаційних виплат діяло на підставі, у межах наданих йому
повноважень та у спосіб, що передбачено діючим законодавством України.

А тому
позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.
124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, а згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та
об'єктивному дослідженні.

Керуючись
ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ
:

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Чечельницької районної державної адміністрації у Вінницькій області про
визнання протиправним Рішення Управління щодо відмови у виплаті ОСОБА_1
компенсаційних виплат по догляду за інвалідом війни ОСОБА_2 та зобов'язання
відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 соціальну допомогу по догляду за
інвалідом війни І групи ОСОБА_2 з
01.06.2006 року відмовити.

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після
закінчення цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено:
23.06.08

Суддя
Сауляк Юрій Васильович