Справа № 22-а-7847/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Ушаков Т.С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

06 серпня 2008 року справа
№ 22-а-7847/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суд у складі:

головуючого

Міронової Г.М.

Суддів при секретарі

Горбенко К.П., Яманко В.Г. Білоус
К.І.

розглянувши у відкритому апеляційні скарги

судовому засіданні ОСОБА_1, територіального управління державної судової
адміністрації України в Луганській області

на постанову

Луганського окружного
адміністративного суду

Від

26 травня 2008 року

У справі

№ 2-а-5623/08

за позовом

ОСОБА_1

до про

Апеляційного суду Луганської
області, Державної податкової адміністрації Луганської області, Державної
судової адміністрації України, Державного казначейства України визнання дій по стягненню податку з
вихідної допомоги незаконними та стягнення суми 20962 грн. 26 коп.

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1
звернулася до суду з вказаними позовними вимогами, які були уточнені в ході
судового розгляду справи, до Державної податкової адміністрації
Луганської області, Державної судової адміністрації України (надалі - ДСА
України), Державного казначейства України, вказавши, відповідно до Закону
України «Про статус суддів» передбачена виплата вихідної допомоги без сплати
податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік
роботи на посаді судді, але з її вихідної допомоги було утримано 15%, тоді як
сума її вихідної допомоги була нарахована в 2006 році, коли ставка податку з
доходів фізичних осіб складала 13 відсотків.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду
від 26 травня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано дії
апеляційного суду Луганської області, державної податкової адміністрації
Луганської області, Державної судової адміністрації України, Державного
казначейства України незаконними в частині надмірно утриманого податку з
вихідної допомоги позивача в розмірі 2%, що склав 2794,96 грн. та вказану суму
стягнуто з рахунку Державної судової адміністрації України в Державному
казначействі України на користь ОСОБА_1

Не погодившись з вказаною постановою суду першої
інстанції, позивач та представник ДСА України подали апеляційні скарги на це
судове рішення.

Позивач в своїй апеляційній скарзі просить постанову суду
першої інстанції змінити та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального
права, зазначає, що Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» вказує
на дохід, який підлягає оподаткуванню, але вихідна допомога судді не підлягає
оподаткуванню згідно Закону України «Про статус суддів» і цей закон не змінено
і не скасовано, він захищений Основним Законом. Вільне трактування Закону «Про
податок з доходів фізичних осіб» веде до порушення прав і гарантій,
встановлених законом, на що вказував в своїх рішеннях Конституційний Суд,
рішення якого підлягають обов'язковому виконанню.

Представник Державної судової адміністрації України, в
своїй апеляційній скарзі просить постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 26 травня 2008 року скасувати та відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи та не відповідають вимогам закону, посилаючись на те, що
відповідно до ч. 1 та 7 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь - які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності
відповідного бюджетного призначення. Після закінчення бюджетного періоду усі
бюджетні призначення втрачають чинність.

Представник державної податкової адміністрації Луганської
області в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг,
вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що відповідає
вимогам закону.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання
не з'явилися, були повідомлені належним
чином.

Представник державної судової адміністрації України у
письмових запереченнях доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача,
відхилив і просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи,
вивчивши доводи апеляційної скарги та надані заперечення, колегія суддів вважає
апеляційні скарги необґрунтованими, а судове рішення таким, що підлягає
залишенню без змін, з наступних підстав.

З 1 січня 2004 року набрав чинності
Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року №
889-4, яким запроваджений податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до
пункту 4 частини 1 статті 14 Закону України «Про систему оподаткування» від 25
червня 1991 року №1251-12 належить до загальнодержавних податків і зборів
(обов'язкових) платежів.

Зазначений Закон, серед іншого,
визначає: платників податку (стаття 2), об'єкт оподаткування (стаття 3),
загальний оподатковуваний дохід, у тому числі місячний (пункт 4.2 статті 4,),
доходи, які не включаються до складу загального оподатковуваного доходу (пункт
4.3 статті 4), податкові соціальні пільги (стаття 6), ставки податку (стаття
7), порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету
(стаття 8), прикінцеві положення (стаття 22).

Із змісту ст. 4 вищезгаданого
Закону вбачається, що вихідна допомога не входить в перелік доходів, які не
відносяться до складу загального місячного або річного оподатковуваного
доходу.

Відповідно до вимог зазначеного Закону Апеляційним судом Луганської області
як податковим агентом утриманий та перерахований до Державного бюджету України,
а позивачем як платником податку сплачений податок з доходів фізичних осіб.

Колегія суддів підтверджує
правильність та повноту встановлення зазначених обставин судом першої
інстанції.

Пунктом 22.2 статті 22
зазначеного Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» передбачено, у
разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що містять правила
оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать нормам цього
Закону, пріоритет мають норми цього Закону.

Пунктом 22.7 статті 22
вищенаведеного Закону передбачено, що суми податку з доходів фізичних осіб, що
утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат,
одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби,
спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат
доходів цієї категорії громадян.

Аналіз норм наведеного підпункту
посвідчує помилковість їх застосування до спірних відносин, оскільки вони
жодним чином не торкаються оподаткування доходів суддів. Інших норм, які б
звільняли суддів від сплати податку з доходів фізичних осіб або передбачали
компенсацію втрат доходів від сплати прибуткового податку нормами наведеного
Закону, нормами інших законів з питань оподаткування не передбачено.

Пунктом 22.12.1 пункту 22.12 статті
22 зазначеного Закону, у зв'язку з набранням чинності цим Законом,
рекомендовано Президенту України скасувати укази Президента України, які
стосуються оподаткування доходів фізичних осіб (прибуткового податку з доходів
громадян).

Указом Президента України від 25
грудня 2003 року № 1497/2003 визнані такими, що втратили чинність з 1 січня
2004 року, у тому числі абзац четвертий статті 1 Указу Президента України від
10 липня 1995 року № 584 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту
суддів», який встановлював, що заробітна плата суддів не обкладається
прибутковим податком за місцем основної роботи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що позивачем правомірно сплачений податок з доходів фізичних осіб у
грудні 2006 року як плата фізичної особи
за послуги, які надаються їй територіальною громадою, на території якої така
фізична особа має податкову адресу або розташовано особу, що утримує цей
податок згідно з цим Законом (абзац 1.13 статті 1).

Зазначений податок сплачений в
межах податкових відносин, на користь Державного бюджету України, і може бути
повернутий (стягнений) з Державного бюджету у разі помилкової та/або надмірної
сплати, за правилами бюджетного та податкового законодавства, відповідно стаття
50 Бюджетного кодексу України та стаття 15 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами». Зазначені доводи скаржника як одного з відповідачів
безпідставно відхилені судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 16.1 статті 16
Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податок, утриманий з
доходів резидентів, підлягає перерахуванню до бюджету згідно з нормами
Бюджетного кодексу України, частина четверта статті 50 якого передбачає
зарахування податків безпосередньо на єдиний казначейський рахунок Державного
бюджету України. Зазначений рахунок є основним рахунком держави для проведення
фінансових операцій та ефективного управління коштами державного та місцевих
бюджетів відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок,
затвердженого наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року №
122 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 липня 2002 року за № 594/6882).

Крім
того, на підставі п.22.3 ст. 22 прикінцевих положень Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
починаючи з 01 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка
оподаткування, визначена п. 7.1 ст. 7 цього Закону, зазначена на рівні 13% від
об'єкта оподаткування.

Таким чином, оскільки позивач був звільнений 20 грудня
2006 року, коли діяла норма, що встановлювала ставку оподаткування на рівні 13%
від об'єкта оподаткування, тому суд першої інстанції правомірно визначив, що з
позивача було надмірно утримано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 2%
від нарахованої суми вихідної допомоги.

Тобто, сума вихідної допомоги ОСОБА_1 була нарахована у
2006 році, а тому ставка оподаткування повинна бути встановлена у 13%.

Тобто суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким
чином, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду
не вбачається.

Керуючись ст.ст.
195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Державної судової адміністрації України - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2008
року по адміністративній справі № 2-а-5623/08 за позовом ОСОБА_1 до
Апеляційного суду Луганської області, Державної податкової адміністрації
Луганської області, Державної судової адміністрації України, Державного
казначейства України «про визнання дій по стягненню податку з вихідної допомоги
незаконними та стягнення суми 20962 грн. 26 коп.» - залишити без змін,
доповнивши третій абзац резолютивної частини постанови після слів
“....Державної судової адміністрації України” словами “за рахунок державного
бюджету України”, далі - по тексту.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту набрання законної сили.

Головуючий: Г.М.
Міронова

Судді:
К.П. Горбенко

В.Г. Яманко