Справа № к-23926/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2008-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:
Суддів
- Смоковича М.І.
Мироненка О.В. (суддя -
попередній розгляд адміністративної справи
до Державного комітету України у справах національностей та
про відмову у наданні статусу біженця
за касаційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня
ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2006
В С Т А Н О В И ЛА :
У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Державного комітету України у справах національностей та міграції про відмову в
наданні статусу біженця в Україні та зазначив, що відповідач своїм рішенням
неправомірно відмовив йому у в оформленні документів для вирішення питання щодо
надання статусу біженця в Україні. Просив прийняти рішення про надання йому
статусу біженця, посилаючись на те, що з 1993 року він проживає в Україні у м.
Харкові і є громадянином АРА Грузії та не може повернутися до країни своєї
громадської належності, оскільки там існує загроза його життю та здоров»ю за
ознаками національності.
Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня 2006 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2006 року
апеляційну скаргу позивача було відхилено, постанову суду першої інстанції
У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій, ухвали нове
судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального права.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню.
При розгляді справи суд керувався Законом України «Про біженців», яким
визначається біженцем особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком
обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної
групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадської
належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи
громадянства ( підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього
постійного проживання не може чи не бажає повернутися внаслідок зазначених
Зі справи вбачається, що позивач оскаржує рішення Державного комітету
України у справах національностей та міграцій щодо відмови в наданні статусу
біженця та просить надати йому такого статусу.
Відмовляючи в позові, суд правильно зазначив, що відповідач обґрунтовано
відмовив у задоволенні заяви та скарги про надання позивачу статусу біженця,
оскільки він є громадянином Грузії, може повернутися у країну громадської
належності, де офіційними органами держави забезпечуються його права та дійшов
вірного висновку щодо правомірних дій відповідача, якими не порушуються права
та інтереси позивача.
Доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують.
З огляду на викладене, постановлене по рішення суду відповідає обставинам
справи, наданим доказам та нормам матеріального і процесуального закону.
Підстав для перегляду судового рішення з мотивів, викладених в касаційні
скарзі, не вбачається.
За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального
права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 210, 220, 220¹, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 21
березня 2006 року та ухвалу Апеляційного
суду Харківської області від 16 травня 2006 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.237 КАС
України.

Судді:

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

вул.
Московська, 8, м. Київ, 01010

справа № к-23926/06

У Х В А
Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

13 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Суддів
- Смоковича М.І.

Штульмана
І.В.

Горбатюка С.А.

Чумаченко Т.А.

Мироненка О.В. (суддя -
доповідач)

провівши
попередній розгляд адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Державного комітету України у справах національностей та
міграції

про відмову у наданні статусу біженця

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня
2006 року

та
ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2006
року,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Державного комітету України у справах національностей та міграції про відмову в
наданні статусу біженця в Україні та зазначив, що відповідач своїм рішенням
неправомірно відмовив йому у в оформленні документів для вирішення питання щодо
надання статусу біженця в Україні. Просив прийняти рішення про надання йому
статусу біженця, посилаючись на те, що з 1993 року він проживає в Україні у м.
Харкові і є громадянином АРА Грузії та не може повернутися до країни своєї
громадської належності, оскільки там існує загроза його життю та здоров»ю за
ознаками національності.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня 2006 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2006 року
апеляційну скаргу позивача було відхилено, постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій, ухвали
нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню.

При розгляді справи суд керувався Законом України «Про біженців», яким
визначається біженцем особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком
обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї
громадської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не
бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи
громадянства ( підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього
постійного проживання не може чи не бажає повернутися внаслідок зазначених
побоювань.

Зі справи вбачається, що позивач оскаржує рішення Державного комітету
України у справах національностей та міграцій щодо відмови в наданні статусу
біженця та просить надати йому такого статусу.

Відмовляючи в позові, суд правильно зазначив, що відповідач обґрунтовано
відмовив у задоволенні заяви та скарги про надання позивачу статусу біженця,
оскільки він є громадянином Грузії, може повернутися у країну громадської
належності, де офіційними органами держави забезпечуються його права та дійшов
вірного висновку щодо правомірних дій відповідача, якими не порушуються права
та інтереси позивача.

Доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують.

З огляду на викладене, постановлене по рішення суду відповідає обставинам
справи, наданим доказам та нормам матеріального і процесуального закону.

Підстав для перегляду судового рішення з мотивів, викладених в касаційні
скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального
права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220¹, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 21
березня 2006 року та ухвалу Апеляційного
суду Харківської області від 16 травня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.237 КАС
України.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар
Марушевський А.А.