Справа № 2а-26/2008
Суддя: Романова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-26/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 року

Красноперекопський міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим

у складі колегії : головуючого судді
Романової Л.В.

суддів - Стародуб Г.А.,

- Зінькова В.І.

при секретарі Самойловій К.В.

за участю представників :

позивача ОСОБА_2

представника відповідача УПСЗН Гнєзділової
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. АР Крим
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Красноперекопської міської ради, Міністерства праці та
соціальної політики АР Крим, Міністерства праці та соціальної політики України,
3-я особа - Державне казначейство України, про визнання дій відповідачів
неправомірними та стягнення заборгованості по щорічній одноразовій грошовій
допомозі за 2007р.,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального захисту населення Красноперекопської міської
ради, вказуючи, що він є інвалідом війни 2 групи та відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має
право на певні пільги, зокрема, щорічну грошову допомогу до 5 травня кожного
року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. В порушення вимог закону, вказана
грошова допомога за 2007 р. виплачена у розмір і360 грн., що встановлений
Законами України «Про державний бюджет України на 2007 р.» у зв'язку з чим
позивач просить визнати дії відповідача по виплаті вказаної одноразової
грошової допомоги у межах, встановлених Законом України „Про державний бюджет
України на 2007 р.” неправомірними та стягнути заборгованість по щорічній
разовій грошовій допомозі за 2007 р., виходячи з мінімального розміру пенсії за
віком 387 грн., що складає суму 2736 грн.

У справі в якості співвідповідачів залучено Міністерство
праці та соціальної політики України, Міністерство праці та соціальної політики
АР Крим, у якості третьої особи - Державне казначейство України.

У судовому засіданні позивач та представник підтримали
заявлені вимоги, просять позов задовольнити.

Представник Управління праці і соціального захисту
населення Красноперекопської міської ради позов не визнає. Свої заперечення
обґрунтовує тим, що позивач відповідно до Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до Дня Перемоги як інвалід
війни 2 групи дійсно має право на отримання разової грошової допомоги у
кратному відношенні до мінімальної пенсії за віком. Така допомога проводилась в
2007 р. в обсязі, що передбачено Законом України “Про Державний бюджет України
на 2007 р.”. Конституцією України передбачено, що витрати на загально-соціальні
потреби, розмір та цільове використання цих витрат можуть бути врегульовані
тільки Законом „Про Державний бюджет України”. Відповідно до ст. 4 Бюджетного
кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні, положення
нормативно-правових актів застосовуються тільки в частині, в якій вони не
суперечать положенням Конституції України, Бюджетного Кодексу та Закону про
Державний бюджет України. Таким чином, щорічна разова грошова допомога
ветеранам війни до Дня Перемоги у 2007р.р. надавалась у відповідності з діючим
законодавством України, тому підстави для проведення доплати на даний час
відсутні та суму, яку просить стягнути позивач не можна розглядати як
заборгованість.

Представники відповідачів Міністерства праці та
соціальної політики України, Міністерства праці та соціальної політики АР Крим,
та 3-ї особи Державного казначейства України до суду не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від Міністерства праці та соціальної політики України
надійшли письмові заперечення, позов не визнають, вважають його
необґрунтованим, просять відмовити у позові. Оскільки Законом України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” передбачена разова
грошова допомога до Дня Перемоги, яка фінансується за рахунок коштів державного
бюджету, видатки держави на загальносуспільні потреби і цільове спрямування цих
видатків визначаються виключно Законом про Державний бюджет України.
Відповідач, як головний розпорядник коштів, керуючись вимогами чинного
законодавства, забезпечило місцевий орган праці та соціального захисту
населення виплатою щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни у
розмірах, визначених у Законі " Про Державний бюджет України на 2007
рік". Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Застосування
цього розміру для визначення надбавок, підвищень до пенсій та розмірів допомоги
цим Законом не передбачено та не може бути застосований для визначення розмірів
грошової допомоги відповідно до Закону „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”.

Відповідач - Міністерство праці та соціальної політики
АР Крим позов не визнає, за письмовими запереченнями визнають, що щорічна
разова грошова допомога ветеранам війни до 5 травня передбачена Законом України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, яка надавалась у
обсязі, встановленому Законом України " Про Державний бюджет
України", виходячи із наявних фінансових ресурсів держави. Також вважають,
що ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не може бути застосована як розрахункова величина для визначення
розмірів грошової допомоги, передбаченої Законом України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”. Просять виключити Міністерство праці
та соціальної політики АРК з числа відповідачів, оскільки відповідно до
Положення про Міністерство праці та соціальної політики АРК, затвердженої
постановою Ради Міністрів АРК від 30.06.2005р. №249, Міністерство здійснює лише
організаційно-методичне керівництво роботою управлінь праці та соціального
захисту населення районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів
міських, районних у м. Сімферополі рад, та відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Суд, вислухавши позивача, його представника,
представника відповідача - Управління праці та соціального захисту населення,
дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким,
що підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що згідно посвідчення, виданого
позивачеві, він є інвалідом війни 2 групи і має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Вказані обставини
визнаються іншими учасниками процесу.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993р. №
3551-XII, щорічно до 5 травня (Дня Перемоги) інвалідам війни другої групи
виплачується разова грошова допомога у розмірі, що дорівнює вісім мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до ст. 87 п.9
"б" Бюджетного кодексу України, встановлено, що до виплат, які
здійснюються із Державного бюджету України, відносяться виплати на щорічну
одноразову допомогу ветеранам війни.

Виплата щорічної допомоги як
інваліду війни 2 групи відповідно до Закону „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” у 2007 р. здійснена у розмірі, визначеному у
ст. 29 Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 р.” - 360 грн.
Допомога у вказаному розмірі позивачеві виплачена, що визнають сторони.

З пояснень позивача
свідчить, що позовні вимоги недоплачений розмір по щорічній разовій грошовій
допомозі за 2007 р. ним визначений, виходячи з мінімального розміру пенсії за
віком 387 грн., з урахуванням отриманої суми у розмірі 360 грн., складає суму
2736 грн. (387 х 8 -360).

Відповідно до Закону України
"Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на
2007 рік" № 749-V від 15.03.2007р. мінімальна пенсія за віком у 2007р. з 1
січня 2007 р. складає 380 грн.

Різниця між сумою виплат, що
гарантовано державою відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” та фактично отриманою позивачем допомогою
склала 2680 грн. (380 х 8-360).

Відповідно до правової
позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 20.03.2002р.
№5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій, оскільки для значної
кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії , право на які
передбачені чинним законодавством є додатковим до основних джерел існування,
необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього
життєвого рівня (ст. 48 Конституції України) - який принаймні не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції
України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових
законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не
допускається.

Встановлено, що розмір допомоги, що гарантувалась
позивачу Державою відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, зменшено до розміру, який
встановлено Законами України про Державний бюджет на відповідний рік.

Це суперечить вимогам ст. 2
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
згідно з якою права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей,
встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу
РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни (ч.2); нормативні акти
органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим законом є недійсними (ч.3).

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання щодо неконституційності положень Законів України
«Про Державний бюджет України» у частині обмежень пільг, компенсацій і
гарантій, на які відповідно до чинного законодавства мають право окремі
категорії громадян України.

Рішенням Конституційного
суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 (справа N 1-29/2007) визнано такими,
що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі положення
ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", за
якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
здійснюється у таких розмірах: інвалідам I групи - 450 гривень, інвалідам II
групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень. Рішення Конституційного
Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Враховуючи також постанову Пленуму Верховного Суду
України від 01.11.1996 р. №9 „Про застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя”, суд прийшов до висновку про те, що розмір щорічної
допомоги позивачу у 2007 р. повинен визначатися, виходячи з положень ч.5 ст. 13
Закону „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, тобто у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Заперечення відповідачів про
те, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове держане
пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений цією
статтею, використовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених
згідно з цим законом, застосування цього розміру для визначення надбавок,
підвищень до пенсій та розмірів допомоги цим законом не передбачено, судом не
може бути прийнято до уваги, оскільки вказаний закон не регулює правовідносин,
що виникли між сторонами у справі. Відповідно до ст. 13 ч.5 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є спеціальним
законом, що регулює спірні правовідносини, ветерани війни мають право на
отримання до 5 травня щорічно одноразової грошової допомоги у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком. Інші доводи відповідачів, якими вони обґрунтовують
свої заперечення, суд також не може прийняти до уваги, оскільки положення
Закону "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (ст.29) визнані
неконституційними, тому право позивача, що гарантоване державою має бути
реалізоване незалежно від наявності чи відсутності необхідного фінансування за
рахунок бюджетних коштів.

Разом з тим, суд вважає, що
Управління праці та соціального захисту населення, як територіальний орган,
якому перераховувалися кошти на виплату разової грошової допомоги, так само як
Міністерство праці та соціальної політики АРК та Міністерство праці та
соціальної політики України діяли у межах наданих їм повноважень з урахуванням
вимог закону щодо розпорядження бюджетними асигнуваннями. Суд враховуючи, що
всі відповідачі діяли у межах наданих їм повноважень, обмежених прийнятими
діючими законами України, зокрема прийнятими Законом України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», вважає, що підстави щодо визнання дій відповідачів
неправомірними, відсутні. Прийняття законів про бюджет і його реалізація є
діями держави щодо реалізації соціально економічних процесів, що відбуваються у
державі.

Таким чином, різниця між
сумою виплат, що гарантовано державою відповідно до Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та фактично отриманою
позивачем допомогою склала 2680 грн.

Відповідно до ст.17-1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями
12-16 вказаного закону, здійснюють органи праці та соціального захисту
населення за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Таким чином, суд вважає, що
саме держава Україна не забезпечила реалізацію встановленої державної гарантії,
а тому стягнення потрібно провести із бюджетних коштів через орган праці та
соціального захисту населення за місцем проживання позивача. На користь
позивача необхідно стягнути з територіального органу - Управління праці та
соціального захисту населення Красноперекопської міської ради суму недоплаченої
щорічної одноразової допомоги у розмірі відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» суму 2680 грн., шляхом списання
цих коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України.

Судові витрати суд вважає
необхідним віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 11, 24, 71, 86, 158 ч.1,
160 ч.3, 161 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, на
підставі ст.ст. 2, 7, 13 ч.5 , 17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, ст.ст. 19, 22, 95 Конституції України, ст.ст.
4, 87 п.9 "б" Бюджетного кодексу України, Рішення Конституційного
Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007, колегія суддів

П О С Т А Н О В
И Л А :

Позов ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Красноперекопської міської ради,
Міністерства праці та соціальної політики АР Крим, Міністерства праці та соціальної
політики України, 3-я особа - Державне казначейство України, про визнання дій
відповідачів неправомірними та стягнення заборгованості по щорічній одноразовій
грошовій допомозі за 2007 р. задовольнити частково.

Визнати неправомірною виплату у 2007 р.ОСОБА_1
щорічної грошової допомоги у розмірі меншому, ніж гарантовано державою
відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Красноперекопської міської
ради АР Крим на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої грошової допомоги відповідно
до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" у розмірі 2680 грн., шляхом списання цих коштів з Єдиного
казначейського рахунку Державного казначейства України.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного адміністративного суду
через Красноперекопський міськрайонний суд АРК шляхом подачі заяви про
оскарження в 10-денний строк з дня складання постанови в повному обсязі та
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку
ст.186 ч.5 КАС України без попереднього подання заяви про оскарження.

Головуючий:

Судді: 1. 2.