Справа № 22-а-2652/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Очеретяний Є.В. Справа № 22-а-2652/08
міськрайонний суд ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Гідеї
К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Тернопільської міської ради на постанову Тернопільського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2007 року у справі №
2-а-597/07 за позовом ОСОБА_1до Тернопільської міської ради про визнання
нечинною та скасування ухвали, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у
якому просила визнати нечинною та скасувати ухвалу 13-ої сесії 22-го скликання
Тернопільської міської ради від 13 серпня 1996 року “Про делегування
повноважень по приватизації земельних ділянок”.

Оскаржуваною постановою Тернопільського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2007 року у справі № 2-а-597/07 позов було задоволено,
визнано нечинною та скасовано зазначену ухвалу відповідача. При вирішенні
даного публічно-правового спору суд першої інстанції виходив із того, що
відповідно до діючого на час прийняття оспорюваного акту законодавства питання
регулювання земельних відносин відносилося до виключної компетенції пленарних засідань Ради народних депутатів.
При цьому позивачці було поновлено строк
звернення до суду з огляду на те, що відповідачем не було представлено доказів
оприлюднення оспорюваної ухвали у засобах масової інформації.

Тернопільська міська рада у поданій апеляційній скарзі
просить зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову,
якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 У обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що оспорювана позивачкою ухвала була прийнята у межах
наданих відповідачу повноважень, оскільки стаття 3 Земельного кодексу України у
редакції на час її прийняття передбачала можливість делегування повноважень
щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок органам державної
виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування, що
підтверджується роз'ясненнями Вищого арбітражного суду України № 02-5/743 від
27.06.2001 року. Вважає, що позивачка не є належним позивачем у розумінні вимог
статті 3 КАС України. Крім того, у задоволенні її позову про порушення права на
земельну ділянку, визнання нечинним та скасування рішення виконавчого комітету
Тернопільської міськради № 153 від 28.02.1998 року “Про передачі у приватну
власність земельних ділянок громадянам міста” було відмовлено рішенням суду, що
вступило у законну силу. Оспорювана позивачкою ухвала не була опротестована
прокуратурою м. Тернополя. Разом із тим, позивачкою пропущено строк звернення
до суду, який судом першої інстанції було поновлено безпідставно. Додатково
звертає увагу апеляційного суду та те, що на час прийняття оскаржуваного
рішення суду вказана ухвала Тернопільської міськради втратила свою чинність у
зв'язку із прийняттям нового Земельного кодексу України, який не містить
положень про можливість делегування повноважень по передачі у приватну власність
земельних ділянок.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
відповідно до частини 4 статті 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно
до положень частини 3 статті 3 Земельного кодексу України у редакції 1990 року,
чинній на час прийняття оспорюваної ухвали Тернопільської міськради,
повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради
народних депутатів могли передавати відповідно органам державної виконавчої
влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

З
огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було
правових підстав для висновку про те, що оспорювана позивачкою ухвала
відповідача була прийнята з перевищенням його повноважень через віднесення
законодавством до компетенції пленарних засідань ради повноважень по
врегулюванню земельних відносин, оскільки це не виключало можливості на
підставі положень спеціального правового акту з питань регулювання земельних
відносин, яким був на час її прийняття Земельний кодекс України у редакції 1990
року (частина 3 статті 3), добровільного делегування радою частини таких
повноважень своєму виконавчому органу. При цьому таке делегування радою своєму
виконавчому органу частини повноважень по передачі у власність земельних
ділянок, що були раніше надані громадянам для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських будівель, ведення підсобного господарства,
садівництва, дачного і гаражного будівництва у передбачених законом розмірах не
позбавляло її права при бажанні здійснювати ці повноваження самостійно.

Одночасно,
на думку колегії суддів, суд першої інстанції не звернув належної уваги та не
дав правової оцінки тому, що прийняття відповідачем оспорюваної позивачкою
ухвали не впливало на права, свободи та інтереси останньої у сфері
публічно-правових відносин, а спір щодо передачі їй у приватну власність
земельної ділянки рішенням виконавчого комітету Тернопільської міськради № 153
від 11.02.1998 року був вирішений Тернопільським міським судом рішенням від 22
травня 2003 року, яке вступило у законну силу.

При
цьому, як вбачається з матеріалів справи, під час вирішення судом спору щодо
передачі позивачці у приватну власність земельної ділянки рішенням виконавчого
комітету Тернопільської міськради № 153 від 11.02.1998 року нею ставилося
питання про неправомірність такої передачі саме рішенням виконавчого комітету
Тернопільської міської ради, а не самою радою, що свідчить про надуманість
твердження суду першої інстанції про відсутність доказів про оприлюднення
оспорюваної ухвалу Тернопільської міської ради від 13 серпня 1996 року у
засобах масової інформації, як на підставу поновлення їй строку звернення до
суду, оскільки такий згідно із положеннями частини 2 статті 99 КАС України
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом
із тим, колегія суддів погоджується із твердженням апелянта про те, що у
зв'язку із прийняттям нового Земельного кодексу України у редакції 2001 року,
положення якого не передбачають можливості делегування радами повноважень по
передачі земельних ділянок у приватну власність, оскаржувана позивачкою ухвала
Тернопільської міськради фактично втратила чинність на час її звернення із
таким позовом до суду.

Відтак,
колегія суддів приходить до переконання, що при вирішенні даного
публічно-правового спору суд першої інстанції допустив порушення норм
матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а його
висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Тому оскаржуване судове
рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 202 п. 3, 4 , 205, 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и
л а:

апеляційну скаргу Тернопільської міської ради
задовольнити.

Скасувати постанову Тернопільського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2007 року у справі №
2-а-597/07 за позовом ОСОБА_1до Тернопільської міської ради про визнання
нечинною та скасування ухвали та прийняти нову про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій