Справа № К-37475/06
Суддя: Гурін М.І.
Дата ухвалення: 2008-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

06 березня 2008 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

головуючого Гуріна
М.І. (суддя-доповідач)

суддів Амєліна
С.Є.

Гаманка О.І.

Загороднього
А.Ф

Ліпського Д.В.

при секретарі судового засідання Міненку
І.М.,

у відсутності сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 05.06.2006 року та
ухвалу апеляційного суду міста Києва від 22.11.2006 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату про перерахунок пенсії,
-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом
до Київського міського військового комісаріату про перерахунок призначеної
пенсії з врахуванням щомісячної премії, встановленої постановою Кабінету
Міністрів України від 22.05.2000 року № 829 з 01.10.1996 року по 30.04.2001
року, підвищення як інваліду війни ІІ групи із розрахунку 350% мінімальної
пенсії за віком з 01.04.1998 року по 30.11.2005 року і зобов'язання виплатити
різницю за минулий час. Крім того, позивач просить суд зобов'язати відповідача
провести перерахунок щорічної разової допомоги як інваліду війни ІІ групи за
1999-2005 роки і виплатити різницю між виплаченою допомогою, обчисленою з
урахуванням кількості фактичних розмірів мінімальної пенсії за віком і реально
отриманими коштами.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 05.06.2006
року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від
22.11.2006 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями,
позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського
районного суду міста Києва від 05.06.2006 року та ухвалу апеляційного суду
міста Києва від 22.11.2006 року, а у справі ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши застосування судом норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

В ухвалі суд апеляційної інстанції зазначає, що суд
першої інстанції дійшов до висновку, що нарахування пенсії позивачу та її
подальший перерахунок проводився з дотриманням вимог статті 43 Закону України
“Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” та правильно послався на
положення Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 “Про
підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету”,
відповідно до яких перерахунок здійснюється виходячи з розміру пенсії 19, 91
грн. Стосовно правомірності вирішення питання судом першої інстанції про
відмову у задоволенні інших позовних, суд апеляційної інстанції не дав ніякої оцінки.

У той час, відмовляючи в позові позивачу в частині
зобов'язання відповідача провести перерахунок щорічної разової допомоги як
інваліду війни ІІ групи за 1999-2005 роки, суд першої інстанції послався на те,
що згідно з Законом України “Про державний бюджет України на 2006 рік” дію
частини п'ятої статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту”, якою передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам
війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, зокрема інвалідам II
групи - вісім мінімальних пенсій за віком, зупинено на 2006 рік. Однак, позивач
ставив питання про стягнення недоплачених сум за 1999 - 2005 роки, а тому не
може бути підставою для відмови у задоволенні позову зупинення дії частини
п'ятої статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” на 2006 рік. Суд апеляційної інстанції ухилився від
дослідження цього питання.

Переглядаючи справу суд апеляційної інстанції на допущені
районним судом порушення вимог законів, які можуть бути усунені судом
апеляційної інстанції, уваги не звернув та не виправив їх.

Порушення вимог законодавства, допущені судом попередньої
інстанції є підставою для скасування рішення та направлення справи на новий
розгляд, оскільки суд касаційної інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними докази, що не були встановлені в судовому
рішенні.

Керуючись статтями 160, 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від
05.06.2006 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 22.11.2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Ухвала є остаточною і не може бути оскаржена, крім
випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий

(підпис)

М.І. Гурін

Судді

(підпис)

С.Є. Амєлін

(підпис)

О.І. Гаманко

(підпис)

А.Ф. Загородній

(підпис)

Д.В. Ліпський

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар І.М.
Міненко