Справа № к-33875/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2008-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого
Співака В.І.,

суддів Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

Заїки М.М.,

Загороднього А.Ф.,

при
секретарі Мудрицькій Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення ОСОБА_1 районного суду м. Житомира
від 19.04.2004р. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від
08.07.2004р. по справі за позовомОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення ОСОБА_1 райвиконкому м. Житомира про стягнення
коштів, передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», -

встановила:

У
січні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_1
районного суду м. Житомира з позовом до
управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_1
райвиконкому м. Житомира про
стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги на оздоровлення відповідно до
статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ОСОБА_1
районного суду м. Житомира від 19.04.2004р. позовОСОБА_1 було залишено
без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської
області від 08.07.2004р. апеляційну скаргуОСОБА_1 було відхилено, а рішення ОСОБА_1 районного суду м.
Житомира від 19.04.2004р. залишено без змін.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить рішення ОСОБА_1 районного
суду м. Житомира від 19.04.2004р. та ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 08.07.2004р. скасувати та
направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши наведені доводи в касаційній
скарзі, рішення судів щодо застосування судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було
встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії і перебуває на обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення ОСОБА_1 райвиконкому м. Житомира. На момент звернення до суду управлінням праці та
соціального захисту населення ОСОБА_1 райвиконкому м. Житомира було
виплачено позивачу щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2000-2003р.р. в
розмірі 26, 7грн. за кожен рік, відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996р. № 836. Оскільки розмір щорічної
грошової допомоги на оздоровлення, встановлений постановою Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996р. № 836
суперечить вимогам статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» ОСОБА_1 звернувся до суду.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат.

Частиною 5 статті 48 вищенаведеного Закону щорічна
допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту населення.

Згідно частини 7 статті 48 вищенаведеного Закону розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до Закону України «Про встановлення величини
вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на
1999 рік», Закону України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2000 рік», Закону України «Про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2002 рік» та Закону України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
2003 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.1999р. по 01.04.2000р.
становив 74грн. на місяць, з -01.04.2000р. по 01.07.2000р. - 90грн., з
01.07.2000р. по 01.01.2002 року становив 118 грн., з 1 січня 2002 року -
140грн., з 1 липня 2002 року - 165 грн.,
з січня 2003 року - 185 грн., а з 1 грудня 2003 року - 237 грн. на місяць.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів
мінімальних заробітних плат на 1999, 2000, 2002 та 2003 роки не вбачається
будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної
плати з метою реалізації норми статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме
стаття 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та законодавство України щодо розміру мінімальних заробітних
плат у відповідні роки, а не Постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996р. № 836.

За таких обставин та з урахуванням
вимог статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», управління праці та
соціального захисту населення ОСОБА_1 райвиконкому м. Житомира повинно
виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за три роки, які передують
часу звернення до суду, виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Відповідно до частини 1
статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин
у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Оскільки судами невірно
застосовано норми матеріального права та в судових рішеннях першої і
апеляційної інстанції, в протоколах судових засідань не міститься відомостей
про періоди, коли позивачу проводилася виплата щорічної допомоги на
оздоровлення за 2001, 2002, 2003 роки, що унеможливлює розрахунок судом
касаційної інстанції заборгованості, яка склалася між
управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 райвиконкому м.
Житомира та ОСОБА_1, справа підлягає направленню на
новий судовий розгляд.

Таким чином касаційна
скарга підлягає задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанції
скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення ОСОБА_1
районного суду м. Житомира від 19.04.2004р. та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 08.07.2004р. по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 райвиконкому м.
Житомира про стягнення коштів, передбачених Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» -
скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до
Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І.
Співак

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко

М.М. Заїка

А.Ф. Загородній