Справа № 22-а-1375/2008
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2008-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2008 року колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду в складі :

Головуючого судді Сіренко О.І.

Суддів
Подобайло З.Г., Григоров
А.М.

За участю секретаря Касян В.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу
суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову господарського суду
Полтавської області від 23 жовтня
2007 року по справі № 21/259 за
адміністративним позовом суб'єкту підприємницької діяльності фізичної особи
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську Полтавської області про
визнання нечинною вимогу про сплату боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

27.08.2007 року СПД ФО
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Комсомольську про визнання нечинною вимоги про сплату боргу № 297 від
30.03.2007 р., за якою УПФУ в м. Комсомольську вимагає від СПД ФО ОСОБА_1
сплати недоїмки зі страхових внесків на суму 2437,96 грн.

Позивач вважає, що донарахування відповідачем страхових
внесків у розмірі 32,3% та 31,8% від сум фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників за період з квітня 2005 року по грудень 2006 року є
подвійним оподаткуванням та порушенням ст. 6 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», ст. 11 Закону України «Про
державну підтримку малого підприємництва».

Відповідач позов не визнав посилаючись
на те, що позивач є страхувальником для осіб, що працюють у нього на
умовах трудового договору (контракту), а відповідно і платником страхових
внесків, а тому зобов'язаний нараховувати на суми фактичних витрат на оплату
праці працівників та допомоги по тимчасовій непрацездатності страхові внески у
розмірі 32% і сплачувати їх в установлені строки та в повному обсязі.

23 жовтня 2007 року постановою
господарського суду Полтавської області відмовлено у задоволенні позову суб'єкту
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м. Комсомольську
Полтавської області про визнання нечинною вимогу про сплату боргу.

В апеляційній скарзі СПДФО ОСОБА_1 просить скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов. При цьому
посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а
також на те, що судом не надано правової оцінки тому факту, що планову
перевірку позивача проведено із порушенням встановленого порядку незважаючи на
те, що перевірка проводилась впродовж значного часу - більш ніж 5 місяців, акт
отак і не було складено відповідно до існуючого порядку.

У
запереченнях на апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Комсомольську Полтавської області просить залишити апеляційну скаргу
СПДФО ОСОБА_1 без задоволення, оскільки вважає її необґрунтованою, а постанову
господарського суду Полтавської області від 23 жовтня 2007 року без змін.

Відповідно
до вимог ст. 195 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд
апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї, приходить до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав :

Судом
першої інстанції встановлено, що в період з
25.10.2006 р. по 30.03.2007 р. Управлінням пенсійного фонду в м.
Комсомольську була проведена планова перевірка правильності повноти
нарахування та своєчасності сплати
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування ПП ОСОБА_1
за період з 01.04.2005
р. по 31.12.2006 р.

За результатами перевірки УПФУ в м.
Комсомольську був складений акт б/н, б/д, яким
було встановлено, що за період з квітня 2005 року по грудень 2006 року ПП
ОСОБА_1 не були нараховані страхові
внески у розмірі 32,3% та 31,8% від сум фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників, чим були порушені п. 8 ст. 19 Розділу XV «Прикінцевих положень
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 4 Закону України «Про збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

30.03.2007 р. внаслідок встановлених порушень УПФУ в м. Комсомольську донараховано СПД ФО ОСОБА_1 страхові внесків та
виставлено до сплату вимоги про сплату недоїмки зі страхових внесків на
суму 2437,96 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що
згідно звітів позивача за квітень - грудень 2005 року та січень - грудень 2006
року фактичні витрати на оплату працівників за
період з 01.04.2005 р. по 31.12.2006 р. складають 7620,00 гри., страхові внески -2437,96 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески,
нараховані на відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення цього
періоду.

Страхові внески за період з 01.04.2005 р. по 31.12.2006 р. в сумі 2437,96
грн. не були І нараховані та сплачені позивачем у встановлені Законом строки.

Відповідно до ч. З ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» обчислення страхових внесків територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі
складених актів перевірки правильності
нарахування та сплати
страхових внесків, звітності, що
подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суму заробітної плати
(доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» суми
страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20
цього Закону, у тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду
у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону,
вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі -
недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Судом першої інстанції не прийняті до
уваги твердження позивача про те, що останній не є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки дані твердження суперечать
ч. 1 ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідно до якої, страхувальниками є роботодавці: фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок, єдиний
податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших, передбачених законодавством, або за
договорами цивільно-правового характеру.

Судом також не прийняті до уваги твердження позивача, що донарахування
відповідачем страхових внесків є подвійним оподаткуванням, оскільки кошти, що
надходять у вигляді частини ставки єдиного
податку зараховуються на особовий рахунок страхувальника з метою уникнення подвійного
оподаткування при сплаті страхових внесків.

З урахуванням наведеного
суд дійшов висновку, що позовні вимоги СПД ФО ОСОБА_1 є необґрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки
вони відповідають діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 5 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить
цьому Закону.

Вказаним Законом визначаються: принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому державного пенсійному страхуванню; перелік
платників страхових внесків; порядок стягнення заборгованості за цими внесками.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхувальниками є
роботодавці: фізичні, особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали
спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах
трудового договору (контракту) або
на інших, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового
характеру.

Відповідно до ч. 8 розділу XV «Прикінцевих
положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески, що перераховуються до солідарної системи
сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку,
визначених цим Законом, та у розмірах, передбачених Законом України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне страхування» для відповідних платників збору.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частинами 3 та 4 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» встановлено, що страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в
порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На
ці внески не поширюється податкове законодавство.

Страхові внески до солідарної системи нараховують на суми фактичних витрат
на оплату праці (грошового забезпечення) працівників та допомоги по тимчасовій
непрацездатності (п. 1 ч. 1 ст. 19 17 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»).

Згідно
з ч. 6 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та
сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обчислення страхових
внесків застрахованих осіб здійснюється
страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують
нарахування (обчислення)

заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього
Закону нараховуються страхові внески

Як
вбачається зі звітів позивача за квітень - грудень 2005 року та січень -
грудень 2006 року фактичні витрати на оплату працівників за
період з 01.04.2005 р. по 31.12.2006 р. складають 7620,00 гри., страхові внески -2437,96 грн.

За квітень - грудень 2005 року та
січень - грудень 2006 року фактичні витрати на оплату працівників за
період з 01.04.2005 р. по 31.12.2006 р. складають 7620,00 гри., страхові внески -2437,96 грн.

Відповідно
до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані
на відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів
із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески за період з 01.04.2005 р. по 31.12.2006 р. в сумі 2437,96
грн. не були нараховані та сплачені
позивачем у встановлені Законом строки.

Відповідно до ч. З ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» обчислення страхових внесків територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі
складених актів перевірки правильності
нарахування та сплати
страхових внесків, звітності, що
подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суму заробітної плати
(доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20
цього Закону, у тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду
у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону,
вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі -
недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції,
не впливають на їх правомірність.

Враховуючи
наведене та керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 без задоволення.

Постанову
господарського суду Полтавської області від 23 жовтня 2007 року
по справі № 21/259 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, та може бути
оскаржена протягом одного місяця з дня проголошення ухвали в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний
текст ухвали виготовлений та підписаний
21 липня 2008 року.

Головуючий підпис Сіренко О.І.

Суддя підпис Подобайло З.Г.

Суддя підпис Григоров А.М.

ЗГІДНО
З ОРИГІНАЛОМ

Суддя Харківського апеляційного

адміністративного суду Сіренко
О.І.