Справа № 22-а-4557/2008
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 липня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Шавеля Р.М., Заверухи О.Б.,

при секретарі
судового засідання - Романишин О.Р.,

з участю осіб:

від позивача -
ОСОБА_1,

від відповідача
- не явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційною скаргою - Управління
праці та соціального захисту населення Калузької міської ради

на постанову Калузького міськрайонного суду
Івано-Франківської від 25 грудня 2007 року по справі № 2-а-108/2007р.

за адміністративним позовом прокурора м. Калуша в інтересах ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення
Калузької міської ради

про стягнення грошових сум, -

В С Т А Н О В И
Л А :

25 грудня 2007 року Калуським
міськрайонним судом Івано-Франківської області прийнято постанову по справі № 2-а-108/2007 за адміністративним позовом прокурора м.
Калуша в інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Калуської міської ради про стягнення грошових сум, якою позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з
управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради на
користь ОСОБА_1 11506 грн. одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом другої групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи та 4793, 30 грн. щорічної допомоги на оздоровлення за
2005-2007 р.р. включно.

Прийняту постанову суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно до ч. 1 п.
2 ст. 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” вимоги позивача
підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення одноразової
компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Виходячи з ч. 7 ст. 48
цього ж Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати. З особового рахунку ОСОБА_1 видно, що виплата одноразової компенсації
проводилась йому 04.03.2005 року (а.с.96). На той час мінімальна заробітна
плата становила 262 грн., а тому з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути
11506 грн. одноразової компенсації.

Вказану
постанову суду в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Управління праці та
соціального захисту населення Калуської міської ради, представник якого в
поданій апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального
права в зв'язку з чим просить таку скасувати та прийняти нову, якою в
задоволені позову відмовити.

Як на
доводи в своїй апеляційній скарзі представник апелянта покликається на те, що
відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип
верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. А оскільки
Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005р. „Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Постановою
КМУ від 26.07.1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” є встановлені розміри виплат в
твердих грошових сумах, всупереч ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, де встановлені виплати у вигляді мінімальних
заробітних плат у кратних розмірах, та виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами суд першої інстанції
прийшов до висновку що при вирішенні спору слід застосовувати зазначену вище
ст. 48 Закону України. Однак з даним
рішенням управління праці та соціального захисту населення не згідне, оскільки
вважає, що при розгляді даної справи судом
не було взято до уваги ст. 62 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Представник апелянта в судове засідання не явився, хоча належним чином
був повідомлений про час, дату та місце апеляційного розгляду, тому на підставі
ч.4 ст.196 КАС України такий проведено у його відсутності.

ОСОБА_1
- особа інтересах якої заявлено позов, в судовому засіданні заперечив проти
апеляційної скарги та просить таку відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Розглядаючи
спір та приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції підставно
і обґрунтовано виходив із вимог ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, згідно якого передбачено виплату щорічної допомоги на
оздоровлення, яка для інвалідів другої групи складає п»ять мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати. Крім того цією ж статтею передбачено одноразову компенсацію учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка виплачується в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат інвалідам другої групи. Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Судом
першої інстанції безспірно встановлено, що право ОСОБА_1 на одержання
компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення визнаються сторонами, а тому
на підставі ст. 72 ч. 3 КАС України доказуванню не підлягають.

Однак
суд першої інстанції не може погодитись з правильністю нарахування належних
позивачу компенсаційних виплат оскільки згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 8
Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Постановою
KM України №562 від 12.07.2005 року „Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Постановою KM України „Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №836 від 26.07.1996 року
встановлені розміри виплат у твердих грошових сумах, всупереч ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, де встановлено виплати у виді мінімальних
заробітних плат у кратних розмірах.

Колегія
суддів вважає, що виходячи з загальних
засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню ст. 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, а не постанови Кабінету Міністрів України №836 за 1996 р. та №562
за 2005 р. Окрім того рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано неконституційними положення Закону України „Про державний бюджет
України на 2007 рік”, якими зупинено дію на 2007 рік виплат згідно ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

З огляду на вказане вище колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції, що вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового
задоволення, а саме в частині стягнення одноразової компенсації в розмірі 45
мінімальних заробітних плат, як встановлено ч. 1 п. 2 ст. 48 даного Закону.
Виходячи з ч. 7 ст. 48 цього ж Закону розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати. З особового рахунку ОСОБА_1 видно, що виплата
одноразової компенсації проводилась йому 04.03.2005 року (а.с.96). На той час
мінімальна заробітна плата становила 262 грн. Тому з Управління праці та
соціального захисту населення Калуської міської ради на користь ОСОБА_1 слід
стягнути 11506 грн. одноразової компенсації.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що
відповідності до ч. 4 ст. 48 Закону позивачу слід стягнути п'ять мінімальних
заробітних плат за кожен рік з 2005 р. по 2007 рік включно за мінусом отриманих
виплат щорічної допомоги на оздоровлення. Аналогічно розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплат. Виплати проводились ОСОБА_1 за
2005 рік - 22.03.2005р., де мінімальна зарплата становила 262 грн., за 2006 р.
- 17.05.2006 p., де мінімальна зарплата становила 350 грн., за 2007 р.
- 24.01.07 p., де мінімальна зарплата становила 400 грн. А тому в
його користь слід стягнути 1310 грн. за 2005 p., 1750
грн. за 2006 р. та 2000 грн. за 2007 рік. Враховуючи те, що ОСОБА_1 за ці роки
отримав 266 грн. 70 коп., то в його користь з відповідача слід стягнути 4793,30
грн. щорічної допомоги на оздоровлення

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, відповідає вимогам
ст.ст.10,11,71,138,143,159,161-163 КАС України, доводи апеляційної скарги його
не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції не
має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Калуської міської залишити без задоволення, а постанову
Касуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 грудня 2007
року по справі № 2-а-108/2007 за адміністративним позовом прокурора м. Калуша в
інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Калуської міської ради про стягнення грошових сум, - без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно після проголошення.

На
ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після
проголошення, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160
КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
І.Я.Олендер

Судді:
Р.М.Шавель

О.Б.Заверуха