Справа № 22-а-3989/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 22-а-3989-08 Головуючий суддя у 1-ій
категорія статобліку - 67 інстанції -
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2008 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого, судді Сафронової С.В. (доповідача)

суддів Поплавського
В.Ю.,

Уханенко С.А.

при секретарі
Фірсік Д.Ю.

за участі:
представника відповідача Павлюк О.Ф. та позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської
області на постанову
Петропавлівського районного суду Дніпропетровської
області від 24 грудня 2007 року

у адміністративній справі № 2а-63/07 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської області про стягнення коштів на оздоровлення,
-

в с т а
н о в и л а:

У серпні
2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Управління
праці та соціального захисту населення в Петропавлівської
райдержадміністрації Дніпропетровської
області, в якому посилаючись на порушення відповідачем його права, як учасника
ліквідації аварії на ЧАЕС третьої категорії, отримувати щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі трьох мінімальних зарплат, просив визнати неправомірною
відмову відповідача від виплати на його користь компенсації на оздоровлення у
відповідності до вимог ст. 48 «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ
та стягнути на його користь з відповідача недораховану суму щорічної допомоги на
оздоровлення з урахуванням коефіцієнта індексації за період з 2001 р. по 2006
р. включно, загальним розміром 5 512,41 грн.

Постановою
Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2007
року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, з Управління праці та соціального захисту населення
Петропавлівської райдержадміністрації
Дніпропетровської області на користь
позивача стягнуто 1453,60 грн., також з відповідача судом стягнуто витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 1,50 грн. В
іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління праці та соціального
захисту населення Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської області звернулося з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 по даній справі .

Позивач по справі та його представник
постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог
до апеляційного суду не оскаржували, що з огляду на принцип диспозитивності,
офіційності та змагальності сторін по справі, позбавляє колегію суддів для
перегляду рішення суду першої інстанції за межами апеляційної скарги
відповідача.

Перевіривши
матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи із наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з
відповідача 1453,60 грн., суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що
позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІІ категорії відповідно
до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі трьох мінімальних заробітних плат на момент виплати, а не в тому
розмірі щорічної допомоги, який відповідач виплатив позивачу відповідно до
вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р . «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду, оскільки відповідно
до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам
наслідків аварії на ЧАЕС ІІІ категорії у розмірі трьох мінімальних заробітних
плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті передбачено, що розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Право позивача на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі, визначеному ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає також і з
принципу пріоритетності закону над урядовими нормативними актами та положень
п.6 ч.1 ст.92 Конституції України , якою встановлено, що основи соціального захисту
визначаються виключно законами, а єдиним
органом законодавчої влади в України згідно ст.75 Конституції є
парламент, який не наділений правом делегувати свої повноваження іншим
державним органам.

Виходячи з особливого статусу
учасників ліквідації наслідків ЧАЕС, яким
обумовлена необхідність їх адекватного соціального захисту, законодавець
визначив, що встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державні соціальні гарантії не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Постановляючи рішення, суд
першої інстанції виходив
з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Відповідно
до п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Предметом спору у даній справі є
неправомірність відмови відповідача від виплати компенсації на
оздоровлення у відповідності до вимог ст. 48 «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнення
недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації
наслідків ЧАЕС, що були позивачем заявлені одночасно та відповідно до ст.21 КАС
України підлягали розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, виходячи із змісту ст.2, п.1 ч.1 ст.3 КАС України, позовні
вимоги про стягнення з відповідача
коштів на оздоровлення є похідними від вимоги про визнання протиправною відмови
відповідача від своєчасного та в повному розмірі нарахування щорічної допомоги
на оздоровлення.

Стаття 104 КАС
України наділяє особу, яка
вважає, що порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин правом на звернення
до адміністративного суду з позовом.

Якщо за результатами розгляду справи
факту такого порушення не буде встановлено, у суду немає правових підстав для
задоволення позову.

Відповідно
до ч.1 ст.71 КАС України
обов'язок доказування обставин,
на яких грунтуються вимоги
і заперечення проти
них покладається на сторони.

З мотивувальної частини постанови суду першої
інстанції вбачається, що підставою для часткового задоволення вимог позивача
стали висновки суду про порушення
права позивача і про його право на отримання сум щорічної допомоги на
оздоровлення за період з 2004 р. по 2005 р. включно.

Проте,
суд першої інстанції не мотивував винність відповідача в порушенні прав позивача
та підстави, за наявності яких саме на відповідача повинно бути покладено
обов'язок по відновлення порушених прав позивача. Посилання районного суду на
те, що в Управлінні праці та соціального захисту
населення Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської області знаходиться особова справа позивача як учасника ліквідації
наслідків ЧАЕС і цим управлінням здійснюються виплати позивачеві .

З
матеріалів справи вбачається, що позивач не довів належними доказами, що
відповідач своїми діями чи бездіяльністю
порушив його права, а з результативної
частини рішення суду першої інстанції вбачається, що в частині вимог ОСОБА_1
щодо визнання неправомірною відмови відповідача від виплати компенсації
на оздоровлення у відповідності до вимог ст. 48 «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».районним
судом було відмовлено

На всі майнові відносини, ознаки
яких передбачені ч.1.ст.1 Цивільного кодексу України поширюється дія цього кодексу, за умови, що ці відносини не врегульовані
спеціальними законами (кодексами).

Виходячи з позиції відповідача, який не заперечує проти права позивача на
отримання соціальної допомоги відповідно до вимог ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
та недоведеності винності відповідача в порушені прав позивача, колегія суддів
приходить до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції про
стягнення саме з Управління праці та соціального захисту населення Петропавлівської
райдержадміністрації Дніпропетровської області
недоплачених позивачу коштів на оздоровлення.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача
суми щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за період 2004-2005 роки в
порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції не прийняв до уваги
заперечення відповідача про пропуск позивачем річного строку звернення до суду
за захистом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.99 КАС
України ,
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України , пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в суді першої інстанції
наполягав на застосуванні наслідків пропущення позивачем строку звернення до
суду з адміністративним позовом, про вказану підставу для відмови у задоволені
позову зазначав в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає, що вимоги
позивача провести виплату грошової допомоги за 2004-2005 роки задоволенню не
підлягають, оскільки заявлені поза межами строку звернення до адміністративного
суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає що постанова Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2007 року в оскарженій частині підлягає скасуванню, з ухвалення
нового рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення
недоплаченої разової грошової допомоги на оздоровлення за 2004-2005 роки

На
підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

П о с т
а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської області - задовольнити
частково.

Постанову Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської області
від 24 грудня 2007 року в частині стягнення на
користь ОСОБА_1 з Управління праці та соціального захисту населення
Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської області 1453,60 грн щорічної грошової допомоги на оздоровлення за
2004-2005 роки - скасувати, в позові ОСОБА_1
в зазначеній частині відмовити.

В іншій частині постанову Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської області
від 24 грудня 2007 року - залишити без змін.

Постанова
суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня складення її повного тексту

Повний
текст постанови складено 22 липня 2008 року

Судді