Справа № 22а-5132/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №
суддя у 1-ій
інстанції - Петушков С.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05
серпня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого,
судді Сафронової С.В. (доповідач)

суддів Уханенко С.А.

Нагорної Л.М,

при секретарі Фірсік Д.Ю.

за
участі: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради на постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2008 року

у
адміністративній справі № 2а-112/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Олександрійської міської ради про
стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про визнання
неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради та про стягнення з відповідача на його користь
недоотриману ним суму щорічної допомоги на оздоровлення за період 2000-2005
роки у загальному розмірі 4850,50 грн.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12 лютого 2008 року з Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь ОСОБА_1
стягнуто суму недоотриманої допомоги на оздоровлення за період 2000-2005 роки в
розмірі 4850,50 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою,
відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про те, що
оскаржуване рішення яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 постановлено з
порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апелянт просить
скасувати постанову суду першої інстанції якою стягнуто з відповідача на
користь позивача щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки, і винести
нову постанову якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Просить апеляційну скаргу по даній
справі розглянути у відсутності його представника.

При обґрунтуванні апеляційної
скарги, відповідач посилається на ч.2 ст.95, ст.113, п.3 ст.116 Конституції
України, п.5 ч.1 ст.4, ст.87, ч.2 ч.5 ст.51 Бюджетного кодексу України
, Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та
на положення постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Окремо, відповідач звертає увагу на пропущення судом річного
строку звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволені позову.

Позивач в судовому засіданні проти
задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, проте не
заперечував, що до січня 2008 року не звертався до відповідача та до суду з
вимогою про виплату його допомоги на оздоровлення у визначеному Законом
розмірі, оскільки, за його поясненнями не знав про наявність у нього цього
права. Вказує, що про невиплату допомоги у повному розмірі він дізнався від
знайомих, які зверталися з цим же питанням до суду. Також позивач не заперечує
того, що до суду першої інстанції він не звертався з вимогою про поновлення
річного строку оскарження дій та бездіяльності відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС І категорії, а тому у відповідності з вимогами ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат на момент виплати,
а не в тому розмірі щорічної допомоги, який відповідач виплатив позивачу
відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р
. «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду, оскільки відповідно до вимог ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на
оздоровлення виплачується учасникам наслідків аварії на ЧАЕС І категорії у
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті
передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати.

Право позивача на отримання
щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає також і з принципу пріоритетності закону над
урядовими нормативними актами та положень п.6 ч.1 ст.92 Конституції України
, якою встановлено, що основи соціального захисту
визначаються виключно законами, а єдиним
органом законодавчої влади в України згідно ст.75 Конституції є
парламент, який не наділений правом делегувати свої повноваження іншим
державним органам.

Разом з тим,
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача сум щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення за період 2000-2005 роки в порядку
адміністративного судочинства, суд першої інстанції не прийняв до уваги та не
надав належної оцінки тому, що позивачем пропущено річний строк звернення до
суду з адміністративним позовом та відсутність вимоги позивача про поновлення
строку і обґрунтування щодо поважності причини пропуску строку звернення до
суду.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст.99
КАС України , адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим
Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС
України , пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач в суді першої інстанції наполягав на застосуванні наслідків
пропущення позивачем річного строку звернення до суду з адміністративним
позовом, позивач з вимогами до суду про поновлення строку звернення до суду з
позовом не звертався і судом зазначене питання
не розглядалося та не вирішувалося, а тому колегія суддів вважає, що
вимоги позивача провести виплату грошової допомоги за 2000-2005 роки
задоволенню не підлягають, оскільки ці вимоги заявлені поза межами строку
звернення до адміністративного суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить
до висновку, що постанова Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 лютого 2008 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення недоплаченої суми щорічної грошової допомоги
на оздоровлення за 2000-2005 роки з підстав пропуску строку на звернення з
позовом до суду.

При цьому, враховуючи, що проти права позивача на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідач не заперечує, колегія
суддів вважає, що позивач не позбавлений можливості захистити своє
конституційне право на соціальний захист та на отримання передбачених законом
грошових коштів в порядку цивільного провадження

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що
постанова Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06
грудня 2007 року в оскарженій частині підлягає скасуванню, з ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення недоплаченої
разової грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки з підстав пропуску
строку на звернення з позовом до суду.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.198 та ст.202 КАС
України , за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову
постанову, якщо визнає, що судом першої інстанції були порушенні норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись
п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П о с т а н
о в и л а :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради - задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12 лютого 2008 р. в частині стягнення на користь
ОСОБА_1 з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2005 рр.
скасувати, і у задоволені позову ОСОБА_1 в зазначеній частині відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги разом з копіями скарги відповідно до кількості осіб,
які беруть участь у справі, а також копією оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій .

У повному обсязі постанова суду виготовлена 11 серпня 2008 року

.

Судді

Копія
відповідає оригіналу. Суддя