Справа № 22-а-3075/2007
Суддя: Курська А.Г.
Дата ухвалення: 2007-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2007
року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді Курської А.Г. судців Горбань
В.В.

Любобратцевої
Н.І. при секретарі Гончарук В.М. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства
внутрішніх справ України про визнання
незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення за апеляційною скаргою представника
позивача за довіреністю ОСОБА_2 на
постанову Ялтинського міського суду АР Крим від 24.01.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

03.05.2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністра внутрішніх справ України Луценко Ю. В. про
визнання незаконним та скасування наказу №169 від 18.02.2006 року про
накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну
посадову відповідність.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач обіймав посаду начальника Ялтинського міського управління внутрішніх справ ГУ МВС України в АР Крим, з 16.10.2006 року звільнений у зв'язку зі скороченням штатів, своє звільнення
не оспорює. Під час служби наказом Міністра
внутрішніх справ України Луценко Ю. В. №169 від 18.02.2006 року його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді
попередження про неповну посадову відповідність
з посиланням на неналежну організацію оперативно-службової діяльності підпорядкованих підрозділів, погіршення стану
оперативної обстановки та криміногенної
злочинності, суттєві прорахунки в роботі з кадрами. Позивач вважав наказ про накладення на нього дисциплінарного
стягнення незаконним, оскільки він був виданий у період знаходження
його на стаціонарному лікуванні за хворобою. Крім того, до винесення наказу у нього не був витребуваний рапорт щодо
перелічених фактів, не прийнято до уваги специфіка
регіону, об'єктивні труднощі в роботі органів внутрішніх справ, відсутність належного фінансування. Також при винесенні наказу не
враховано, що за добросовісне ставлення до своїх
службових обов'язків він мав подяки від керівництва ГУ МВС України в
Криму.

Ухвалою суду від 19.12.2006 року задоволено клопотання представника
позивача про заміну первісного відповідача
належним відповідачем, залучено в якості відповідача Міністерство
внутрішніх справ України.

Постановою Ялтинського міського суду АР Крим від 24.01.2007 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на постанову суду представник позивача ОСОБА_2 просить
її скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким
позов задовольнити в повному обсязі. Доводи
апелянта полягають в тому, що висновки суду фактично зводяться до з'ясування обставин, пов'язаних зі звільненням позивача, а не до
перевірки законності оспорюваного

Справа №22-а-3075/2007 Головуючий у першії

Інстанції Савранська Т.І.

2

наказу про притягнення його до дисциплінарної
відповідальності. Крім того, апелянт вважає, що суд
не дав належної оцінки документам, що підтверджують факт тимчасової непрацездатності
позивача у період видання вказаного наказу.

Заслухавши суддю-доповІдача, пояснення представника позивача ОСОБА_2.,
дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням нової постанови
за таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 2 КАС України в справах по оскарженню рішень,
дій або бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони (вчинені) на підставах, в межах повноважень та способом,
передбачених Конституцією і законами України

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний наказ про накладення
дисциплінарного стягнення повною мірою відповідає критеріям
правомірності юридичного акту органу публічної влади. Зокрема, наказ прийнятий уповноваженою посадовою особою та у спосіб,
передбачений законами України, порядок накладення
такого стягнення був дотриманий.

З такими висновками суду погодитись
неможливо у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністра Внутрішніх справ України №169 від 18.02.2006 року „Про недоліки в
оперативно-службовій діяльності Ялтинського міського управління
внутрішніх справ ГУ МВС України в АР Крим та покарання винних" на начальника Ялтинського міського
управління внутрішніх справ ГУ МВС України в АР Крим підполковника
міліції ОСОБА_1 за неналежну організацію оперативно-службової
діяльності підпорядкованих підрозділів, суттєві прорахунки в підготовці та проведенні заходів по боротьбі зі
злочинністю та охороні громадського порядку,
самоусунення від виконання посадових обов'язків накладено дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну посадову
відповідність.

На момент прийняття оскаржуваного наказу, порядок накладення дисциплінарних
стягнень на осіб рядового та начальницького складу
в органах внутрішніх справ регламентувався Дисциплінарним
статутом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Указом
Президіуму Верховної Ради Української РСР від 29.07.1991 року. Відповідно п. 18 зазначеного Дисциплінарного статуту
міністр внутрішніх справ користувався правом застосування та
накладення дисциплінарних стягнень, передбачених цим Статутом, щодо всіх осіб
рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Колегія суддів в зв'язку з цим погоджується з висновками
суду першої інстанції, що наказ, який оскаржує позивач, був прийнятий
уповноваженою на те особою, а саме міністром Внутрішніх справ
України Луценко Ю. В.

Разом з тим, з висновками суду про те, що наказ був прийнятий з дотриманням
передбаченого законом порядку його накладення,
колегія суддів не погоджується.

Пунктом 28 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ Української РСР
передбачено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене в період
знаходження особи у відпустці або в період його
хвороби, або якщо з дня вчинення провини минуло більше року. Позивач при розгляді справи у суді першої інстанції
стверджував, що є також ї доводом апеляційної скарги, що
наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності був прийнятий в період знаходження його на стаціонарному
лікуванні за хворобою. Цей факт підтверджений
довідкою № 150 лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в АР Крим про екстрену госпіталізацію 18.02.2006 року ОСОБА_1 до стаціонару у зв'язку з хворобою (а.с. 18). На підтвердження
цього факту представник позивача надав судовій колегії копію
лікарняного, посилаючись на те, що перший примірник
знаходиться у роботодавця.

Як убачається з матеріалів справи, оспорюваний наказ про
накладення дисциплінарного стягнення був
виданий 18.02.2006 року, тобто в період хвороби ОСОБА_1, що є порушенням п. 28 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ Української
РСР. у завязку з чим наказ не можна визнати
законним.

3

Висновки суду першої інстанції про те, що вищезазначена медична довідка про
госпіталізацію ОСОБА_1 з діагнозом „Вперше виникла стенокардія. Артеріальна
гіпертонія" у стаціонар лікарні ГУ МВС України в АР Крим не може служити
належним доказом факту тимчасової
непрацездатності позивача (хвороби) на момент видання наказу, необгрунтовані, оскільки у вищезазначеному Дисциплінарному статуті неможливість накладення дисциплінарного стягнення
пов'язана саме з періодом хвороби особи, а не з періодом його
тимчасової непрацездатності. При цьому відсутність працівника за станом здоров'я може підтверджуватись не лише лікарняним
листком чи довідкою медичної установи, а й
показаннями свідків та іншими доказами. Самий факт того, що наказ був виданий у період хвороби ОСОБА_1 ніким спростований не
був, як і не був заперечений відповідачем факт того, що довідка № 150 лікарні з
поліклінікою ГУ МВС України в АР Крим про екстрену госпіталізацію 18.02.2006
року ОСОБА_1 до стаціонару у зв'язку з хворобою є підтвердженням про хворобу
останнього.

Крім того, нормами діючого законодавства України передбачено, якщо в день накладення дисциплінарного стягнення позивач був дійсно
тимчасово непрацездатним і у зв'язку з цим перебував на лікуванні
в лікарні, то самі по собі будь-які порушення, допущені при оформленні листка непрацездатності, не позбавляють його
гарантій, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій або бездіяльності
суб'єкту владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії або бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову. Відповідачем по справі - Міністерством внутрішніх справ України - не доведено правомірність оскаржуваного наказу.

Суд першої інстанції при вирішенні адміністративного позову одночасно
посилався і на норми трудового законодавства -
ст.ст. 3,21,147,147-1, 149,150 КЗпП України.

Між тим, порядок, встановлений Кодексом про працю України для розгляду індивідуальних трудових спорів, до цих правовідносин не
застосовується, оскільки такі правовідносини регулюються
вищезазначеним Дисциплінарним статутом, Положенням про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, іншими актами законодавства про ці органи.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 202 КАС України невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставою для скасування
постанови або ухвали суду першої інстанції та прийняття нового
рішення.

Згідно з ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Зважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час
і місце апеляційного розгляду справи, про що свідчить повідомлення, яке
надійшло до апеляційного суду, судова колегія вважає за необхідне розглянути
справу за відсутності представника відповідача, який не
з'явився в засідання апеляційного суду і не повідомив про причини
неявки.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, п. 3 ч.1 ст. 202, 205, 207 КАС України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Ялтинського міського суду АР Крим від
24.01.2007 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 про
визнання незаконним та скасування наказу
Міністра внутрішніх справ України Луценко Ю. В.№169 від 18.02.2006
року задовольнити.

4

Визнати
протиправним та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ України Луценко Ю.
В.№169 від 18.02.2006 року про недоліки в оперативно-службовій діяльності
Ялтинського міського управління ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим та покарання винних, яким за неналежну організацію
оперативно-службової діяльності підпорядкованих підрозділів, суттєві прорахунки
в підготовці та проведенні заходів по боротьбі зі злочинністю та охороні
громадського порядку, самоусунення від виконання посадових обов'язків
начальника Ялтинського міського управління внутрішніх справ Головного управління МВС України в Автономній Республіці
Крим підполковника міліції ОСОБА_1 попереджено про неповну
посадову відповідність.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом одного місяця з дня набрання
законної сили до суду касаційної інстанції.