Справа № 22а-2/2007
Суддя: Дряниця Ю.В.
Дата ухвалення: 2007-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22а-2 Головуючий
2007 рік інстанції
Суддя-доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
лютого 2007 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Полтавської області в складі:

головуючого
судді Дряниці Ю.В.,

суддів Абрамова П.С.
, Прядкіної О.В.

при секретарі
Лимар О.М.

за участю

позивача
ОСОБА_5,

адвоката ОСОБА_1

представників
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників УДК України в
Полтавській області Ткаченко А.М.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в мЛолтава адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_5,
Кременчуцького міського управління УМВС України в Полтавській
області, Управління внутрішніх справ
України в Полтавській області,
Управління Державного казначейства в Полтавській області на постанову
Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2006 року та за апеляційною
скаргою скаргою ОСОБА_5 на додаткову постанову того ж суду від 17 серпня 2006
року в справі за позовом ОСОБА_5 до УМВС України в Полтавській області, Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській
області про визнання незаконними дій та рішень,
скасування наказів, поновлення на
службі, стягнення грошового забезпечення
за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2004 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до УМВС

України в Полтавській області та просила ухвалити рішення, яким скасувати

наказ відповідача № 49о/с від 20.05.2004 року про її звільнення зі служби,

поновити її на службі} поновити, , та перерахувати їй виплату надбавки за

2

безперервну
службу, встановленої Указом Президента
України з травня 2003 року, стягнути
середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Заявлені
вимоги позивачка мотивувала тим,
що, не дивлячись на позитивні
показники роботи, через упереджене
ставлення керівництва наказом УМВС України № 49о/с від 20.05.2004 року її
незаконно звільнили зі служби на підставі
ст. 65 п.а) Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
України (за віком у відставку). Незаконним звільненням їй було завдано
моральних страждань, які позивачка
оцінила в 50 000 грн.

В квітні 2005 року позивачка змінила свої вимоги і просила ухвалити
рішення, яким визнати незаконними дії
керівника УМВС України в Полтавській області щодо притягнення її до
дисциплінарної відповідальності (накази № 18 від 18.01.2003 року та № 239 від
19.06.2003 року), виведення з посади
начальника ВПРФО Автозаводського РВ КМУ УМВС України в Полтавській області у
розпорядження УМВС України в Полтавській області (наказ № Іос від 12.01.2004
року) та послідуючого звільнення зі служби (наказ № 49о/с від 20.05.2004
року), зобов'язати УМВС України в
Полтавській області скасувати перелічені накази, поновити її на службі в попередній посаді з
20.05.2004 року та виплатити належне грошове утримання за час вимушеного
прогулу.

В квітні
2006 року позивачка доповнила заявлені вимоги та просила ухвалити рішення, яким поновити їй строк для оскарження наказів
№ 18 від 18.01.2003 року, № 239 від
19.06.2003 року та № 252 від 09.07.2003 року,
скасувати як незаконний наказ № 252 від 09.07.2003 року. Додаткові
вимоги мотивувала тим, що тільки в січні
2006 року вона дізналася про наявність наказу № 252 від 09.07.2003 року, яким їй знята надбавка за безперервну службу.
Оскільки притягнення її до дисциплінарної відповідальності позивачка вважала
незаконним, то відповідно і відміна
надбавки також, на її думку, була незаконною. Інші накази позивачка не
змогла оскаржити вчасно в зв'язку із хворобою та сімейними обставинами.

Постановою
Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_5 задоволені частково: поновлені строки звернення до суду в частині
оскарження наказів № 239 від 19.06.2003 року,
№ Іос від 12.01.2004 року, № 49
ос від 20.05.2004 року; скасований наказ УМВС України в Полтавській області
№239 від 19.06.2003 року про оголошення суворої догани ОСОБА_5; скасований
наказ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області № 252 від 09.07.2003
року про відміну ОСОБА_5 надбавки за безперервну службу; стягнуто з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_5 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку України.

Зазначеним судовим рішенням встановлено,
що про наказ №18 від 18.01.2003 року позивачка дізналася в серпні 2003
року та не оскаржила його у встановлений законом строк без поважних
причин, в зв'язку з чим вимога про
визнання цього наказу недійсним залишена без розгляду.

з

Окрім
того, судом встановлено, що наказ № 239 від 19.06.2003 року про
накладення дисциплінарного стягнення виданий з порушенням вимог ст.
149 КЗпП України, оскільки
позивачка письмових пояснень не надавала і таке стягнення як "сувора
догана" не передбачене нормами КЗпП України.

Суд
визнав незаконним також наказ №252 від від 09.07.2003 року про позбавлення
позивачки надбавки за безперервну службу,
так як цей наказ був виданий в зв'язку з накладенням на позивачку
дисциплінарного стягнення.

Судом
першої інстанції встановлено, що накази
№1ос від 12.01.2004 року, № 49 ос від
20.05.2004 року видані у відповідності до вимог закону, а тому підстави для задоволення вимог про
поновлення на роботі та стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу
відсутні.

Згідно
судового рішення виданням двох незаконних наказів позивачці завдана моральна
шкода і достатньою сумою для компенсації душевних страждань суд визнав 1 000
грн.

Додатковою постановою від 17.08.2006 року відмовлено в задоволенні вимоги
позивачки про стягнення з відповідача суми невиплаченої надбавки за безперервну
службу та вирішене питання про судові витрати: стягнуто з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_5 40 грн. витрат на правову допомогу та 03 грн. 40
коп. витрат, пов'язаних із прибуттям до
суду.

Місцевим
судом встановлено, що позивачка не
заявляла позовних вимог про стягнення з відповідача сум надбавки за безперервну
службу за весь час, коли їй ця надбавка
не виплачувалася, а також не вказувала
конкретної суми, яку необхідно стягнути.
Судові витрати стягнуті пропорційно задоволеним вимогам.

ОСОБА_5
в апеляційній скарзі та доповненнях до неї,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального
права, просить постанову суду першої
інстанції від 06.07.2006 року змінити,
задовольнивши її вимоги в повному обсязі, додаткову постанову від 17.08.2006 року
скасувати та ухвалити нову, якою
задовольнити в повном обсязі її вимоги про стягнення суми надбавки за
безперервну службу та судові витрати.

Обґрунтовуючи
вимоги апеляційної скарги, позивачка
зазначила, що судом першої інстанції
порушено принцип рівності сторін перед судом та невірно оцінені всі фактичні
обставини та надані докази, що призвело
до хибних висновків.

Так, на думку позивачки, суд безпідставно не взяв до уваги її доводи
та відмовив у поновленні строку для оскарження наказу № 18 від 18.01.2003 року.

Позивачка
стверджувала, що, відмовляючи в задоволенні вимог про визнання
незаконними наказу № 1 від 12.01.2004 року та № 49 від 20.05.2004 року, суд першої інстанції проігнорував вимоги ст. 40
п.в) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ України.

Додаткову постанову позивачка вважала незаконною та стверджувала, що місцевий суд всупереч об'єктивним
обставинам без пояснення мотивів визнав встановленими факти, які не були доведені в суді, що призвело не невірного

4

вирішення
вимоги про стягнення надбавки за безперервну службу і судових витрат.

Кременчуцьке
МУ УМВС України в Полтавській області в апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції і направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення норм матеріального і
процесуального права.

На
обґрунтовання вимог апеляційної скарги Кременчуцьке МУ УМВС України в
Полтавській області вказувало, що суд
першої інстанції, вирішуючи питання про
законність наказу № 239 від 19.06.2003 року та наказу № 252 від 09.07.2003
року, не мав законних підстав керуватися
нормами КЗпП України. Окрім того, в
матеріалах справи є достатньо належних доказів про те, що позивачка вчасно дізналася про оскаржувані
накази та пропустила строк для звернення до суду без поважних причин. Належних
доказів про завдання моральної шкоди позивачкою не надано.

УВМС України в Полтавській області в апеляційній скарзі з тих же підстав
просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Управління
Державного казначейства України в Полтавській області, посилаючись на порушення норм матеріального
та процесуального права, в апеляційній
скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та направити справу на
новий розгляд.

Обґрунтовуючи
вимоги апеляційної скарги, Управління
Державного казначейства в Полтавській області вказувало, що суд першої інстанції в порушення
положень ст. 170 ЦК
України поклав на Державу обов'язок відшкодувати моральну шкоду
позивачці, яка завдана незаконними
рішеннями службових осіб державної організації.

Окрім
того, в порушення вимог ст. 35
ч.3 ЗУ "Про Державний
бюджет України на 2006 рік" суд не залучив до участі в справі Державне
казначейство України, на рахунках якого
обліковуються кошти, призначені для
виконання, в тому числі і судових
рішень.

Колегія
суддів, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
дійшла висновку, що апеляційні
скарги слід задовольнити частково зі слідуючих підстав:

Відповідно
до ст.
198 ч.1 п.3, ст. 202 КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати та прийняти нову постанову суду, якщо суд першої інстанції допустив порушення
норм матеріального права, яке призвело
до неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається та не оспорювалося жодною із сторін, що ОСОБА_5 проходила службу в різних
підрозділах органів внутрішніх справ. У 2000 році, працюючи на посаді начальника відділення у
справах громадянства, іміграції
та реєстрації фізичних
осіб Автозаводського РВ

5

Кременчуцького
МУ УМВС України в Полтавській області,
вона досягла граничного віку перебування на службі.

26
грудня 2000 року, 04 січня 2002 року та
12 січня 2003 року ОСОБА_5 продовжувався строк перебування на службі на цій
посаді строком на один рік.

12 січня
2004 року ОСОБА_5 відмовлено в продовженні строку перебування на службі і
наказом №1-о/с начальника УМВС України в Полтавській області її увільнено від
займаної посади та залишено у розпорядженні УМВС України в Полтавській області.

Наказом № 49 о/с начальника УМВС України в Полтавській області від 20
травня 2004 року позивачку звільнено з органів внутрішніх справ у відставку з
підстав, передбачених п.65 пп.
"а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
затвердженого постановою КМУ №114 від 29.07.1991 року
(надалі-"Положення").

Встановивши
такі обставини, місцевий суд дійшов
вірного висновку про законність звільнення позивачки з роботи і обгрунтовано
відмовив у задоволенні вимог про визнання незаконними дій керівника УМВС
України в Полтавській області щодо звільнення позивачки з посади начальника
ВГІРФО Автозаводського РВ КМУ УМВС України в Полтавській області із залишенням
у розпорядженні УМВС України в Полтавській області та послідуючого звільнення
зі служби, щодо зобов'язання УМВС
України в Полтавській області скасувати накази № Іос від 12.01.2004 року і №
49о/с від 20.05.2004 року, поновити її
на службі в попередній посаді з 20.05.2004 року та виплатити належне грошове
утримання за час вимушеного прогулу.

Отже, постанова місцевого суду в частині вирішення
вказаних позовних вимог ухвалена з дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Разом з
тим, місцевий суд, встановивши,
що ОСОБА_5 без поважних причин пропустила строк звернення до суду з
вимогою про визнання незаконним наказу УМВС України в Полтавській області № 18
від 18.01.2003 року, зробив висновок про
необхідність залишення без розгляду цієї позовної вимоги.

З таким
висновком суду погодитися не можна,
зважаючи на слідуюче.

Згідно ст. 160 КАС України судове рішення про
залишення позову без розгляду викладається окремим документом у виді ухвали.

Вичерпний
перелік підстав для залишення позову без розгляду встановлений статтею 155 КАС
України, при цьому пропуск строку
звернення до суду не є підставою для залишення позову без розгляду.

Окрім того, відповідно до
роз'яснень, викладених в пункті шостому
постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 року "Про
судове рішення", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без
поважних причин, суд у рішенні зазначає
про відмову в позові з цих підстав, крім
випадків, коли позов не доведений. В оскаржуваній постанові

6

відсутній
обґрунтований висновок суду про законність чи незаконність наказу УМВС України
в Полтавській області № 18 від 18.01.2003 року.

Таким
чином, суд першої інстанції порушив
вимоги процесуального закону та ухвалив незаконне рішення, яке слід скасувати, ухваливши нове про відмову в задоволенні цієї
частини позовних вимог, виходячи з
наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи, 16 січня
2003 року в м. Полтаві за участю
особового складу ВГП та 1С УМВС України в Полтавській області і паспортних
підрозділів області відбулася оперативна нарада, на якій підводилися підсумки роботи за 2002
рік (т.1 а.с. 195 - 198). ОСОБА_5, як керівник ВПРФО Автозаводського РВ КМУ УМВС
України в Полтавській області, була
присутня на цьому заході.

За
наслідками наради організація роботи ВПРФО Автозаводського РВ КМУ УМВС України
в Полтавській області у 2002 році визнана незадовільною.

Заступник начальника УМВС України в Полтавській області, діючи в межах наданих йому законом
повноважень, своїм наказом № 18 від
18.01.2003 року (т.1 а.с. 98-99)
оголосив ОСОБА_5 догану за незадовільну організацію роботи паспортного
відділення Автозаводського РВ КМУ УМВС України в Полтавській області по
боротьбі з нелегальною міграцією. В оспорюваному наказі викладені конкретні
факти виявлених порушень в роботі ВПРФО Автозаводського РВ КМУ УМВС України в
Полтавській області у 2002 році.

Виходячи
з положень Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президії Верховної Ради
УРСР № 1368 від 29.07.1991 року (надалі - "Дисциплінарний
статут"), керівник підрозділу
органів внутрішніх справ в межах своїх повноважень має право та зобов'язаний
застосувати до своїх підлеглих дисциплінарне стягнення в разі виявлення
несумлінного ставлення до виконання службових обов'язків.

Згідно
п. 26 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення повинно відповідати
тяжкості вчиненого проступку і ступеню провини.

Аналіз
змісту оспорюваного наказу та інших встановлених обставин дає підстави дійти
обґрунтованого висновку про те, що
дійсно в організації роботи очолюваного Руднєвою С. Г. підрозділу протягом 2002
року малися недоліки, і керівництво УМВС
України в Полтавській області в межах своїх повноважень та відповідно до вимог
Дисциплінарного статуту законно притягнуло Руднєву С. Г. до дисциплінарної
відповідальності.

Той
факт, що перед накладенням
дисциплінарного стягнення від ОСОБА_5 не були взяті письмові пояснення, як це передбачено п.п.4 п.26 Дисциплінарного
статуту, не може слугувати підставою для
визнання незаконним наказу про оголошення догани, оскільки це не позбавило Руднєву С. Г.
можливості у встановленому законом порядку оскаржити рішення керівника про
накладення на неї дисциплінарного стягнення та довести відсутність своєї вини
або відсутність самого факту порушень в організації роботи свого підрозділу.

Суд першої інстанції, визнавши
незаконним наказ УМВС України в Полтавській області № 239 від 19.06.2003
року, виходив з того, що цей наказ виданий всупереч вимогам ст.
149 КЗпП України -накладене стягнення,
яке не

7

передбачене трудовим
законодавством, від позивачки
не були відібрані письмові пояснення.

Визнаючи
незаконним наказ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області № 252 від
09.07.2003 року, суд першої інстанції
керувався виключно своїм висновком про незаконність наказу № 239 від 19.06.2003
року.

Таких
висновків суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення норм матеріального
права.

Відповідно
до положень ЗУ "Про
міліцію" ( ст. 1, ст.
18) міліція в Україні - це державний озброєний орган виконавчої
влади, порядок та умови проходження
служби в якому регулюються спеціальними нормативними актами - Положенням та
Дисциплінарним статутом.

Поскільки
ОСОБА_5 проходила службу в органах внутрішніх справ і предметом її позову є
законність звільнення зі служби і накладення на неї дисциплінарних
стягнень, то у місцевого суду не було
законних підстав застосувати загальні норми трудового законодавства для
вирішення спору.

Згідно ст. 15
Дисциплінарного статуту на особу рядового або начальницького складу органів
внутрішніх справ може бути накладене стягнення у виді суворої догани.

Як
слідує з матеріалів справи, 07 лютого
2003 року та в період з 10 по 12 червня 2003 року керівництвом УМВС України в
Полтавській області (т.1 а.с. 149-161)
здійснені перевірки організації роботи ВГІРФО Автозаводського РВ КМУ УМВС
України в Полтавській області, під час
яких виявлені недоліки в роботі підрозділу,
очолюваного Руднєвою С. Г.

За
результатами перевірки начальник УМВС України в Полтавській області в межах
наданих йому повноважень наказом № 239 від 19.06.2003 року оголосив сувору
догану ОСОБА_5

Позивачкою
Руднєвою С. Г. не надано належних доказів про те, що перевірки очолюваного нею підрозділу
проведені незаконно, а результати
перевірок, викладені у відповідних
довідках, не відображають дійсний стан
речей або є неправдивими.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що наказ
№ 239 від 19.06.2003 року виданий у відповідності до вимог закону.

З огляду
на встановлене відсутні підстави вважати незаконним наказ Кременчуцького МУ
УМВС України в Полтавській області № 252 від 09.07.2003 року, яким Руднєву С. Г. позбавлено виплати
надбавки за безперервну службу, оскільки
останній виданий відповідно до наказу МВС України № 468 від 07.05.2003 року та
повністю узгоджується з положеннями Указу Президента України № 370 від
24.04.2003 року.

Таким чином, рішення місцевого суду
в частині визнання незаконними наказу УМВС України в Полтавській області № 239
від 19.06.2003 року, наказу
Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області № 252 від 09.07.2003
року, а також про поновлення строків
оскарження вказаних наказів, стягнення 1
000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в
задоволенні цих позовних вимог за безпідставністю.

8

З
урахуванням наведеного безпідставними є вимоги ОСОБА_5 про стягнення на її
користь надбавки за безперервну службу.

Виходячи
зі змісту ст. 90,
ст. 91, ст. 94
КАС України судові витрати компенсуються стороні в тому разі, якщо судове рішення ухвалене на її користь.

Поскільки
колегією суддів ухвалена постанова про відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5, то у останньої відсутнє право
на компенсацію судових витрат.

За таких
обставин додаткову постанову місцевого суду від 17.08.2006 року в частині
стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 40 грн. витрат на
правову допомогу та 03 грн. 40 коп. витрат,
пов'язаних із прибуттям до суду,
слід скасувати та ухвалити нову про відмову ОСОБА_5 в задоволенні вимог
про компенсацію судових витрат.

Керуючись ст.
198 ч.1 п.3, ст. 202, 207 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_5, Кременчуцького міського
управління УМВС України в Полтавській області,
Управління внутрішніх справ України в Полтавській області, Управління Державного казначейства в
Полтавській області задовольнити частково.

Постанову
Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2006 року в частині визнання
незаконними наказу УМВС України в Полтавській області № 239 від 19.06.2003
року, наказу Кременчуцького МУ УМВС
України в Полтавській області № 252 від 09.07.2003 року, а також про поновлення строків оскарження
вказаних наказів, стягнення 1 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди та судових витрат скасувати.

Ухвалити
нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання
незаконними наказу УМВС України в Полтавській області № 239 від 19.06.2003
року, наказу Кременчуцького МУ УМВС
України в Полтавській області № 252 від 09.07.2003 року, а також про поновлення строків оскарження
вказаних наказів, стягнення 1 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій
частині постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2006 року
залишити без змін.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на додаткову постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 17.08.2006 року задовольнити
частково.

Додаткову постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 17.08.2006 року в частині стягнення
з Державного бюджету України на користь

9

ОСОБА_5
40 грн. витрат на правову допомогу та 03 грн. 40 коп. витрат, пов'язаних із прибуттям до суду скасувати та
ухвалити нову, якою відмовити ОСОБА_5 в
задоволенні вимог про компенсацію судових витрат.

В іншій
частині додаткову постанову Октябрського районного суду Полтавської області від
17.08.2006 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.