Справа № 22-а-6258/2008
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

09 червня 2008
року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Шавеля
Р.М., Заверухи О.Б.

при
секретарі
Соколовській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові

апеляційну скаргу Головної державної інспекції з
карантину рослин України Міністерства аграрної політики України

на постанову Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 07 лютого 2008 року по справі № 2-а-843/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Головної державної інспекції з карантину рослин
України Міністерства аграрної політики України

про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л
а :

В жовтні
2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до
Головної державної інспекції з карантину рослин України Міністерства аграрної
політики України в якому просив визнати неправомірним його звільнення з посади
начальника державної інспекції з карантину рослин по Закарпатській області -
головного державного інспектора з карантину рослин по Закарпатській області та
поновити його на посаді з якої його було незаконно звільнено, виплативши
середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати завдану
незаконним на його думку звільненням моральну шкоду. При цьому покликався, що
його звільнення в зв'язку з порушенням присяги державного службовця є
незаконним, оскільки застосування стягнення за таке порушення трудової
дисципліни не можна застосувати по спливу строків встановлених ст.148 КЗпП
України та таке не може бути застосовано двічі за один і той самий проступок
ст.149 КЗпП України. Внаслідок дій відповідача йому було завдано також
моральної шкоди.

Постановою
Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2008 року
вказаний адміністративний позов було задоволено частково, а саме скасовано
наказ відповідача № 181-ОС від 25 жовтня 2007 року про звільнення позивача з
роботи та поновлено його на роботі на посаді з якої його було звільнено, а
також стягнуто на користь позивача з відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 25.10.2007 року по 07.02.2008 року в сумі
9829,58 грн. та судові витрати. В задоволені решти позовних вимог було
відмовлено.

Прийняту
постанову суд першої інстанції мотивував тим, що відповідач всупереч вимог
ст.148 КЗпП України звільнив позивача з порушенням строків протягом яких може
бути застосовано стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді
звільнення з роботи, внаслідок чого допустив порушення встановленого порядку
звільнення.

Вказану
постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач Головна державна інспекція
з карантину рослин України Міністерства аграрної політики України, представник
якої в поданій апеляційній скарзі покликаються на те, що постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без
всебічно, повно та об'єктивно з'ясованих обставин.

В
обґрунтування поданої апеляційної скарги представник відповідача покликається
на те, що судом першої інстанції не враховано, що крім загальних підстав,
передбачених Кзпп України, державна служба припиняється, зокрема у разі
порушення державним службовцем Присяги, передбаченої ст.17 Закону України «Про
державну службу», а тому вчинення позивачем корисливого злочину, що вказує на
нехтування обов'язками державного службовця, є несумісним з основними
принципами державної служби, та є окремим, законодавчо індивідуально визначеним
дисциплінарним заходом, а не заходом стягнення в розумінні ст.147 КЗпП України.
Судом не взято до уваги, що згідно Закону України «Про державну службу» не
встановлено строкових обмежень, щодо можливості звільнення державного службовця
за порушення Присяги. З врахуванням на
веденого, на думку представника апелянта - відповідача, постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню, та слід прийняти нову, якою в задоволені позову
ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача - Головної
державної інспекції з карантину рослин України Міністерства аграрної політики
України, в судовому засіданні підтримав
доводи апеляційної скарги та просить таку задовольнити.

Позивач в судове засідання не
явився хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце апеляційного
розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України такий проведено у його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача
на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для їх задоволення.

Так відповідно
до ст.5 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до
норм Конституції України, КАС України та міжнародних договорів, на основі
принципів здійснення судочинства.

Згідно ст.7 КАС
України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є
змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у
справі, а згідно ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в
надані ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та що
розгляд справи відбувається не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно
до КАС України, при чому суд не може виходити за межі позовних вимог.

Як
вбачається з мотивів суду першої інстанції, які він положив в основу прийнятої
постанови підставами для задоволення позовних вимог позивача було те, що
відповідач всупереч вимог ст.148 КЗпП України звільнив позивача з порушенням
строків протягом яких може бути застосовано стягнення за порушення трудової
дисципліни у вигляді звільнення з роботи, внаслідок чого допустив порушення
встановленого порядку звільнення.

Однак,
погодитися з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, з
наступних підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи (а.с.10-11) позивач перебував на публічній службі на посаді
начальника державної інспекції з карантину рослин по Закарпатській області -
головного державного інспектора з карантину рослин по Закарпатській області
Головної державної інспекції з карантину рослин України Міністерства аграрної
політики України.

Так, дійсно
згідно наказу № 181 - ОС від 25 жовтня 2007 року ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника державної
інспекції з карантину рослин по Закарпатській області - головного державного
інспектора з карантину рослин по Закарпатській області за порушення Присяги
державного службовця на підставі ст.ст.10,17,30 Закону України «Про державну
службу» (а.с.18).

Підставою для
прийняття такого наказу був факт засудження позивача вироком Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області за вчинення корисливого злочину за
ст.364 КК України, який вступив в законну силу (а.с.12-16).

При цьому судом
першої інстанції не враховано, що відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України
«Про державну службу», крім загальних підстав, передбачених КЗпП України,
державна служба припиняється зокрема у випадку порушення державним службовцем
Присяги, передбаченої ст.17 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що з огляду на норми ст.62 Конституції України та
вимог Закону України «Про державну службу» вчинення державним службовцем під
час проходження публічної служби корисливого посадового злочину, передбаченого
ст.366 КК України, та засудження його за вчинення такого злочину з набуттям
вироком законної сили, вказує на грубе нехтування таким державним службовцем, в
даному випадку позивачем ОСОБА_1, обов'язками державного службовця, що визначені
спеціальним законом ст.ст.3,10 Закону України «Про державну службу», які є
основними принципами державної служби,
вказує на грубе
порушення ним законів України та вказує на те, що позивач своїми діями
підриває авторитет державного органу, що прямо свідчить про порушення позивачем
Присяги державного службовця.

З огляду на
вказане та вимоги законодавства, що регулює проходження публічної служби,
колегія суддів вважає, що порушення Присяги державного службовця є окремим,
законодавчо індивідуально визначеним дисциплінарним заходом, а не заходом
стягнення в розумінні ст.147 КЗпП України.

Вказане зокрема
доводиться правовими позиціями викладеними в п.22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», де дисциплінарним
стягненням визнається звільнення з підстав, передбачених п.п.3,4,7,8 ст.40 і
п.1 ст.41 КЗпП України, однак не визнається дисциплінарним стягненням
звільнення з підстав п.7 ст.36, п.п.2,3 ст.41 КЗпП України, а тому в разі
звільнення з однієї з цих підстав не повинні додержуватись вимоги, встановлені
ст.ст.147-149 КЗпП України, щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень.

При цьому
колегія суддів вважає, що розглядаючи
спір та вирішуючи питання щодо законодавства, яким врегульовані спірні
відносини публічної служби, суд першої інстанції мав виходити з того, що такі
відносини перш за все, є предметом регулювання адміністративного права і умови
служби визначені законодавством, в даному випадку Законом України «Про державну
службу».

Враховуючи
наведене вище колегія суддів вважає, що трудове законодавство може
застосовуватись до спірних правовідносин субсидіарно, при відсутності
відповідних положень у конституційному та адміністративному законодавстві.

Колегія суддів
вважає, що при застосуванні вказаних норми суд першої інстанції повинен був
виходити з встановлених обставин справи, та зобов'язаний був об'єктивно надати
оцінку діям відповідача з огляду на критерії визначені ч.3 ст.2 КАС України,
чого ним зроблено не було.

З огляду на
постанову суду першої інстанції колегія суддів вважає також, що при прийняті
постанови судом не взято до уваги вимоги ч.3 ст.2 КАС України, зокрема судом
першої інстанції не перевірено: чи діяв суб'єкт владних повноважень на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення; неупереджено; добросовісно; розсудливо; з
дотриманням рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілям, на досягнення яких було спрямоване рішення.

Враховуючи
вище наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем, зокрема Головною
державною інспекцією з карантину рослин України Міністерства аграрної політики
України доведено правомірність своїх дій при звільненні позивача з публічної
служби з посади начальника державної інспекції з карантину рослин по
Закарпатській області - головного державного інспектора з карантину рослин по
Закарпатській області, а доводи позивача не знаходять свого підтвердження.

За
вказаних обставин колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, не об'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, не
відповідає вимогам ст.ст.2,10,11,71,72,86,138,143,159,161-163 КАС України,
прийнята з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги її
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну
скаргу Головної державної інспекції з карантину рослин України Міністерства
аграрної політики України задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області
від 07 лютого 2008 року по справі № 2-а-843/08 за адміністративним позовом
ОСОБА_1до Головної державної інспекції з карантину рослин України Міністерства
аграрної політики України про визнання незаконним звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди, - скасувати.

В задоволені
адміністративного позову ОСОБА_1до Головної державної інспекції з карантину
рослин України Міністерства аграрної політики України про визнання незаконним
звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Постанова
набирає законної сили негайно після проголошення.

На постанову
апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після проголошення, а у
разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з
дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
: І.Я.Олендер

Судді:
Р.М.Шавель

О.Б.Заверуха