Справа № 22а-4671/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №22а-4671/08 головуючий
суддя у 1-ій
інстанції - Петушков С.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05
серпня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого, судді Сафронової С.В. (доповідача),

суддів Уханенко
С.А.

Нагорної Л.М.

при секретарі Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради на постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2008 року

по
адміністративній справі № 2а-79/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради про
стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про
зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради виплатити недоотриману ним суму одноразової допомоги на
оздоровлення за період 2000-2006 роки у розмірі
7601,50 грн.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 28 січня 2008 року, позов ОСОБА_1 задоволено
частково та стягнуто на його користь з Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради суму в розмірі 5876,50 грн. щорічної
допомоги на оздоровлення за період 2000-2005 роки. В задоволені позовних вимог
про стягнення суми недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої
інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача щорічної
допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки та за 2007 рік, і винести нову
постанову якою у задоволені позовних вимогОСОБА_1відмовити.

При обґрунтуванні апеляційної
скарги, відповідач посилається на ч.2 ст.95, ст.113, п.3 ст.116 Конституції
України, п.5 ч.1 ст.4, ст.87, ч.2 ч.5 ст.51 Бюджетного кодексу України
, Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік», та
постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Вказує на те, що допомогу на оздоровлення позивачу виплачувалася
відповідно до діючого законодавства та виходячи із фінансових можливостей
держави.

Окремо апелянтом наголошувалося на
тому, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовом, що є
підставою для відмови у задоволені позову.

Позивач по справі не скористувався своїм правом на
подання заперечень проти апеляційної скарги, в судове засідання не з'явився,
хоча про час, день та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений
належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь
у справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Задовольняючи
позовні вимогиОСОБА_1в частині стягнення з відповідача недоотриманої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2000-2005 р.р., суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
першої категорії інвалід II групи та користується пільгами, встановленими Законом
України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», але відповідачем у вказаний період йому
виплачувалася щорічна допомога в менших розмірах, ніж встановлено ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», оскільки відповідач керувався не нормами Закону, а
постановами Кабінету Міністрів від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами
і доповненнями та від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Враховуючи
наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що
щорічна допомога позивачу повинна бути виплачена відповідачем у період
2000-2005 років у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат відповідно до вимог
ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, оскільки
підзаконні акти не можуть звужувати зміст та обсяг існуючих конституційних прав
громадян, а Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені
конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на
оздоровлення.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду, оскільки право позивача на отримання щорічної
грошової допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є визначеним Законом та
безспірним, і виходячи з особливого статусу учасників ліквідації наслідків ЧАЕС,
яким обумовлена необхідність їх
адекватного соціального захисту, законодавець визначив, що встановлені Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» державні соціальні
гарантії не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

З урахуванням права позивача на доплату щорічної допомоги на
оздоровлення за кожен рік та ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» якою
передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати, суд першої інстанції правильно прийняв до розрахунку розмір
мінімальної заробітної плати, який діяв за останній місяць кожного поточного
року та стягнув на користьОСОБА_1допомогу на оздоровлення.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність в діях посадових осіб відповідача порушень ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з посиланням на положення ст.117
Конституції України, ст.ст.62,67 Закону України Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України
постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - є непереконливими та
суперечать матеріалами справи та нормам діючого законодавства, в тому числі і
тих на якій посилається відповідач, а тому не можуть бути прийняті до уваги і
слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Виходячи з принципу пріоритетності
закону над урядовими нормативними актами та положень п.6 ч.1 ст.92 Конституції
України , якою встановлено, що основи соціального
захисту визначаються виключно законами, а єдиним органом законодавчої влади в України згідно
ст.75 Конституції є парламент, який не наділений правом делегувати свої
повноваження іншим державним органам, суд першої інстанції не мав права при
нарахуванні позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у період з 2000-2005
р.р. надавати перевагу урядовим нормативним актам та керуватися ними при
відсутності змін до Закону, яким регулюються дані правовідносини.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимогиОСОБА_1про стягнення з відповідача суми щорічної допомоги на оздоровлення
за період 2000-2005 роки в порядку адміністративного судочинства, суд першої
інстанції помилково не прийняв до уваги заперечення відповідача про пропуск
позивачем річного строку звернення до суду за захистом..

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.99 КАС
України , адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим
Кодексом або іншими законами.

Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС
України , пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач в суді першої інстанції наполягав на застосуванні наслідків
пропущення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом,
позивачем не було наведено будь-яких пояснень щодо поважності причини пропуску
строку звернення до суду, з вимогою про поновлення строку позивач до суду не
звертався, а тому колегія суддів вважає, що вимоги позивача провести виплату
грошової допомоги за 2000-2005 роки задоволенню не підлягають, оскільки
заявлені поза межами строку звернення до адміністративного суду.

При цьому, з огляду на позицію відповідача, який не
заперечує проти права позивача на отримання соціальної допомоги відповідно до
вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
колегія суддів приймає до уваги, що позивач не позбавлений можливості захистити
своє конституційне право на соціальний захист та на отримання передбачених
законом грошових коштів в порядку цивільного провадження

Вимоги
апеляційної скарги щодо скасування постанови суду в частині стягнення з
відповідача на користь позивача недоплаченої суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік задоволенню не підлягають, оскільки дане питання судом
не розглядалося та рішення не приймалося

Керуючись
ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

П о с т а н
о в и л а :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради - задовольнити частково.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 28 січня 2008 р. в частині стягнення на користь
ОСОБА_1 з Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради 5876,50 грн. щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки - скасувати, у задоволені
позову ОСОБА_1 в зазначеній частині
відмовити з підстав пропущення строку звернення до суду.

В іншій частині постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2008 року - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги разом з копіями скарги відповідно до кількості осіб,
які беруть участь у справі, а також копією оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій .

У повному обсязі постанова суду виготовлена 11 серпня 2008 року

.

Судді