Справа № 2-а-33/2007
Суддя: Хомик А.П.
Дата ухвалення: 2007-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-33/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2007
року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого -
судді Хомика А.П.

про секретарі -
Кіндратишин Л.Р., Матчишин І.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради,
третьої особи - ОСОБА_3 про визнання нечинними рішень виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради за №47 від 17.02.2005 року, №233 від 25.08.2005 року
та п.п. 1.2. п. 1 рішення №141 від 19.05.2005 року, -

встановив:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2до відповідача та третьої особи про визнання нечинними
рішень виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №47 від 17.02.2005
року, №233 від 25.08.2005 року та п.п. 1.2. п. 1 рішення №141 від 19.05.2005
року.

Позов
обґрунтовує тим, що 17 лютого 2005 року виконавчий комітет Дрогобицької міської
Ради ухвалив рішення за №47, згідно із яким, з метою ефективного використання
комунального майна та керуючись ст. 29 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", Законом України "Про власність",
вирішено визнати комунальною власністю за територіальною громадою м. Дрогобича
в особі Дрогобицької міської Ради нежитлове приміщення, площею 60 кв. м., розташоване за
адресою: АДРЕСА_1

25.08.2005 року
рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради №233 було внесено зміни
до рішення від 17.02.2005 року №47, згідно із якими визнано комунальною
власністю Дрогобицької міської Ради нежитлову одноповерхову будівлю і гаражів,
площею 42.2 кв. м. по АДРЕСА_1. При цьому, підстава прийняття такого рішення
залишилася незмінною - з метою ефективного використання комунального майна та
керуючись ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в
Україні", Законом України "Про власність".

При прийнятті
вищенаведених рішень відповідач посилається (керується) ст. 29 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні".

Проте,
відповідачем, при прийнятті вищенаведених рішень, не було враховано те, що
норами ст. 29 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", обмежено
(визначено) повноваження виконавчих органів щодо управління комунальною
власністю; п.п. "1" п. "а" ст. 29 вказаного Закону
визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад
належать власні (самоврядні) повноваження в частині управління в межах,
визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних
територіальних громад. Отже, на законодавчому рівні визнано, що виконавчі органи
міських рад можуть управляти майном, що вже (т.т. на момент такого управління)
належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Крім того ст. 1
Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що правом
комунальної власності є право територіальної громади володіти, доцільно,
економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх
інтересах майном, що належить їй як безпосередньо, так і через органи місцевого
самоврядування.

Ні нормами
згаданої ст. 29, ні іншими нормами Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" не визнано такої компетенції виконавчого
комітету міської ради, як ... визнання права власності чи визнання права
комунальної власності за територіальною громадою на певне майно (в т.ч. і
нерухоме).

Отже, рішення
виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради під №47 від 17.02.2005 року і
під №233 від 25.08.2005 року с
необгрунтованими і такими, що винесені (прийняті) в порушення законодавчо
визначеної компетенції цього суб'єкта владних повноважень.

Крім того,
відповідачем, при прийнятті вищенаведених рішень від 17.02.2005 року і від
25.08.2005 року, не було враховано і норми Закону України "Про
власність".

Так, у
відповідності до ст. 35 Закону України "Про власність", об'єктами
права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і
утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд,
об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти,
культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно
підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та
інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним
підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення
економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній
власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої
адміністративно-територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності.

Слід зазначити,
що, станом на 17.02.2005 року, нежитлова одноповерхова будівля гаражів, площею
42,2 м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, не підпадала під наведені вище
характеристики. Отже, станом на 17.02.2005 року, нежитлова одноповерхова
будівля гаражів, площею 42,2 м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, не могла бути
об'єктом права комунальної власності.

У відповідності
до ст. 8 Закону "Про власність" відносини власності, не врегульовані
цим Законом, регулюються Цивільним кодексом України та іншими законодавчими
актами.

Статтею 327 ЦК України (право
комунальної власності) встановлено, що у комунальній власності є майно, у тому
числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Враховуючи
наведене, чинне законодавство, в т.ч. і згаданий вище Закон України "Про
місцеве самоврядування в Україні" і Закон України "Про
власність", розглядають поняття "комунальної власності" виключно
в межах майна, яке вже належить територіальній громаді. Проте, вказані
нормативні акти не визначають порядок і підстави набуття права власності (в т.ч.
і комунальної) на те чи інше майно.

Відповідачем,
при прийнятті вищенаведених рішень від 17.02.2005 року і від 25.08.2005 року,
не було враховано норми Цивільного Кодексу України, статтею 328 якого визначено
підстави набуття права власності; вказано про те, що право власності
насувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Слід
зазначити, що чинний Цивільний кодекс України не передбачає такої підстави
набуття права власності (в т.ч. і комунальної) на нерухоме майно як вольовий односторонній
акт набувача.

При прийнятті
оскаржуваних ним рішень виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради не було
враховано того факту, що, станом на 1999 рік, ОСОБА_2. було збудовано
одноповерхову будівлю гаражу, площею 42,2 м2 за адресою: АДРЕСА_1. Крім того,
Ухвалою XII сесії третього демократичного скликання Дрогобицької
міської Ради Львівської області від 30.12.1999 року №294 ОСОБА_2. надано в
постійне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування цегляного
гаражу. Пізніше, на звернення ОСОБА_2. щодо узаконення будівлі, управління
містобудування та архітектури виконкому Дрогобицької міської Ради, своїм листом
від 17.01.2005 року (вих. № 11), повідомило про те, що "не заперечує
ОСОБА_2. в наданні
дозволу на користування самочинно збудованим цегляним гаражем на виділеній
земельній ділянці для його обслуговування". Всупереч заявлених ОСОБА_2. прав на
збудований ним гараж за адресою: АДРЕСА_1, керуючись безпідставно і незаконно
прийнятими рішеннями від 17.02.2005 року і від 25.08.2005 року, виконавчим
комітетом Дрогобицької міської Ради було здійснено розпорядження
"привласненим" об'єктом нерухомості; 19.05.2005 року було прийнято
рішення під №141 про надання визнаних комунальною власністю нежитлових
приміщень площею 56,0 м2 на АДРЕСА_1 підприємцю ОСОБА_3. для влаштування
художньої майстерні. Враховуючи наведене, рішеннями виконавчого комітету
Дрогобицької міської Ради за №47 від 17.02.2005 року і за №233 від 25.08.2005
року, рівно як і п.п. 1.2. п. 1 рішення виконавчого комітету Дрогобицької
міської Ради за №141 від 19.05.2005 року, виконавчим комітетом Дрогобицької
міської Ради було порушено права, свободи та законні інтереси ОСОБА_2. в сфері
публічно-правових відносин, а тому просить визнати їх нечинними та скасувати. В
судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_4.
підтримав позовні вимоги, просить позов задоволити.

Представники
виконавчого комітету Дрогобицької міської ради - Чукла С.П. та Томашик М.В.
позову не визнали і пояснили суду, що нежитлове приміщення в АДРЕСА_1, площею
42,2 кв. м., являється комунальною власністю територіальної громади м.
Дрогобича, що стверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.
На дане нежитлове приміщення, для влаштування художньої майстерні, між
виконавчим комітетом та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 01.07.2005 року
було укладено договір оренди №131.

Посилання
позивача на те, що ухвалою сесії Дрогобицької міської ради від 30.12.1999 року
№294 "Про надання в постійне користування земельних ділянок міськземфонду
громадянам, земельні ділянки яких межують з тими, що надаються" ОСОБА_2. надано в
постійне користування земельну ділянку площею 56 кв. м. на АДРЕСА_1 для
обслуговування гаражу є неправдивим, оскільки згідно ст. 22 ЗК України від
18.12.1990 p., який діяв на момент прийняття вище зазначеної ухвали,
право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою
виникає після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання
документа, що посвідчує це право. Таким документом згідно ст. 23 зазначеного
Кодексу та ст. 126 ЗК України від 1.01.2002 р. є Державний акт. Вище вказаним
нормативно-правовим актом, а саме ст. 22 ЗК України від 18.12.1990 р.
передбачено, що забороняється приступати до використання земельної ділянки до
встановлення меж цієї ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує, в
даному випадку, право користування землею. Аналогічні вимоги до оформлення
права постійного користування земельною ділянкою визначені й п.1.12 Інструкції
про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право
власності на

земельну ділянку
і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі
затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 4.05.99
р. №43, де чітко зазначено, що складання державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок
громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх
видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки
та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за
затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

В даному випадку
Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1
в позивача немає, як і немає акту про виділення земельної ділянки в натурі.
Отже, з наведеного випливає, що не відомо, в якій частині АДРЕСА_1 виділено
земельну ділянку ОСОБА_2. та для обслуговування якого гаража, якщо позивачем не
представлено жодного документа, який посвідчував б його право на спірне
приміщення - гараж.

Разом з тим,
позивачем не надано доказів суду, що ним з дозволу виконкому Дрогобицької
міської ради побудовано цегляний гараж, відсутній також належно затверджений
проект його будівництва. В ст. 24 Закону України "Про планування і
забудову територій" визначено: фізичні та юридичні особи, які мають намір
здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що
належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих
органів відповідних рад дозвіл на будівництво об'єкта містобудування.

Також позивачем
не було представлено ні проектної документації на будівництво, ні дозволу,
безпосередньо, на виконання будівельних робіт, як це передбачають ст. ст. 28,
29 вище зазначеного Закону, а тому обставина щодо самочинно проведеної
позивачем реконструкції нежитлового приміщення поАДРЕСА_1 не може служити
підставою для визнання ОСОБА_2. власником цього спірного нежитлового
приміщення, оскільки здійснена самоправно. Беззаперечних доказів, що позивач
має будь-яке відношення до нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, немає.

Позивач
стверджує про те, що відповідачем при прийнятті рішень від 17.02.2005 р. і від
25.08.2005 р. не було враховано норми Закону України "Про власність",
а конкретно ст. 35 даного закону, однак, дана стаття передбачає, які саме
об'єкти є і можуть бути об'єктами комунальної власності. Приймаючи оспорювані
рішення, виконавчий комітет Дрогобицької міської ради керувався в загальному
Законом України "Про власність", в якому є законодавцями встановлений
розділ V "Право державної власності", до якого належать
норми, що регулюють питання комунальної власності.

Після прийняття
рішень виконавчим комітетом від 17.02.2005 р. і від 25.08.2005 р. дане
нежитлове приміщення стало об'єктом права комунальної власності, згідно ст. 35
Закону України "Про власність", а тому просять в позові відмовити.

Третя особа -
ОСОБА_3. заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що ОСОБА_3 ,
рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №141 від 19.05.2005
року йому було передано в оренду нежитлове приміщення площею 56,0 кв. м. по
АДРЕСА_1 для влаштування художньої майстерні. Був укладений Договір оренди №131
від 01.07.2005 року і виготовлена технічна документація. Згідно з Договором,
він своєчасно і в повному обсязі вносить орендну плату вже на протязі 13
місяців.

ОСОБА_2. захопив
самовільно нежитлове приміщення по АДРЕСА_1у 1995 році з метою користування у власних цілях (гараж), і
на протязі 12 років ним не були вироблені документи і не заявлено про бажання
викупити спірну не житлову споруду. Таким чином 12 років ОСОБА_2. користувався
державною власністю нелегально. Відділ Оренди та приватизації заявив, що право
власності на дане нежитлове приміщення належить територіальній громаді м.
Дрогобича, і що 12 років у бюджет міста не надходив прибуток від експлуатування
державної не житлової споруди по АДРЕСА_1, а також державна казна була
позбавлена прибутку у вигляді податків від створених робочих місць
(підприємницька діяльність, базою якої є виготовлення іконостасів, писання
ікон...) у цьому спірному приміщенні. Право власності на не житлову споруду по
АДРЕСА_1 визнане за територіальною громадою м. Дрогобича, а цей факт
автоматично вимагає у ОСОБА_2. звільнити це нежитлове приміщення. Не заперечує,
що давав згоду ОСОБА_2. на ремонт спірного приміщення та закріплення за ним
земельної ділянки в 1999 році, оскільки не знав, що позивачу це приміщення не
передано у приватну власність, а він це робить самовільно.

Вислухавши
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є
підставним та підлягає до задоволення.

Судом
встановлено і це вбачається із позовної заяви ОСОБА_2., що в 1985 році його
сім'ї надано квартиру АДРЕСА_1. На цей час, як вказує позивач в позовній заяві,
жодних господарських споруд, якими міг би він користуватися, біля будинку не
було. Проте, згодом, коли він придбав автомобіль, йому потрібний був гараж. За
його заявою ухвалою XII сесії третього демократичного скликання від 30.12.1999
року №294 ОСОБА_2. надано в постійне користування для обслуговування цегляного
гаражу земельну ділянку площею 56 кв.м., по АДРЕСА_1

17.02.2005 року
виконком Дрогобицької міської ради ухвалив рішення за №47, яким відповідно до
ст. 29 Закону України "Про
місцеве самоврядування в
Україні" і Закону України "Про власність" визнав комунальною власністю за територіальною
громадою м. Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради нежитлове приміщення
площею 60 кв.м. по АДРЕСА_1.

Цим же рішенням
було доручено Дрогобицькому МБТІ та БО оформити право власності на дане
нежитлове приміщення за Дрогобицькою міською радою та видати свідоцтво про
право власності.

Вважаючи себе
власником вказаного вище нежитлового приміщення, виконавчий комітет
Дрогобицької міської ради рішенням від 19.05.2005 року за №141, передав
підприємцю ОСОБА_3. нежитлове приміщення по АДРЕСА_1площею 56 кв.м. для
влаштування художньої майстерні.

25.08.2005 року
виконавчий комітет Дрогобицької міської ради ухвалив рішення №233, яким вніс
зміни до п. 1.1 рішення виконавчого комітету №47 від 17.02.2005 року "Про
визнання комунальною власністю Дрогобицької міської ради" виклав його в
наступній редакції: вважати комунальною власністю Дрогобицької її ради
нежитлову одноповерхову будівлю гаражів, площею 42.2 кв.м. по АДРЕСА_1 та
зобов'язав Дрогобицьке МБТІ та ЕО видати свідоцтво про право власності.

Виконуючи
рішення виконавчого комітету від 17.02.2005 року №47 та від 25.08.2005 року
№233 Дрогобицької міської ради Дрогобицьке ДК МБТІ та ЕО 22.09.2005 року видало
свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1, зазначивши, що власником цієї будівлі є територіальна громада м.
Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради та що нежитлова будівля відноситься
до комунальної власності.

Як вбачається з
матеріалів справи, на виконання ухвали XII сесії
третього демократичного скликання Дрогобицької міської ради від 30.12.1999 року
№294 земельна ділянка площею 56 кв.м. ОСОБА_2. по АДРЕСА_1 в натурі виділена не була.

З висновку
№14/06 судової будівельно-технічної експертизи від 28.04.2006 вбачається, що
час забудови нежитлового приміщення - гаража на АДРЕСА_1становить більше як 50
років, окремі конструктивні елементи частково потребують відновлювального
ремонту.

Крім цього, на
земельній ділянці біля квартири №3 будинку №28 АДРЕСА_1 був книжковий склад,
який знаходився на балансі філії Львівського облкниготоргу
"Дрогобичкнига", що підтверджується поясненнями представника позивача
та третьої особи ОСОБА_3.

Вказана будівля
на час прийняття рішення виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради №47 від
17.02.2005 року власника не мала і відповідні документи про право власності на
нього нікому не видавалися.

Таким чином
судом встановлено, що позивачу згідно ухвали ХП сесії третього демократичного
скликання №294 від 30.12.1999 року в постійне користування надана земельна
ділянка для обслуговування гаражу (а.с.6). Викопіюванням з плану м. Дрогобича
та плану земельної ділянки, заявою ОСОБА_2., матеріалами переписки його з
органами влади, висновком № 14/06 судової будівельно-технічної експертизи
стверджується наявність такого гаражу у користуванні позивача (а. с. 8-9, 11,
12, 15, 17, 35-53). З матеріалів справи вбачається, що самовільно збудований
гараж у ОСОБА_2., а також надана йому земельна ділянка не вилучалися, цієї обставини
не заперечують і сторони.

Як пояснила в
судовому засіданні спеціаліст - Дитко Г.М. - заступник начальника Дрогобицького
міського управління земельних ресурсів, ОСОБА_3. звертався до них з питання винесення в натурі меж
земельної ділянки, яка була надана йому ухвалою ХП сесії третього
демократичного скликання №294 від 30.12.1999 року. Однак, йому було відмолено з
тих підстав, що справа знаходилась в суді. В подальшому питання про вилучення у
ОСОБА_2. земельної ділянки чи скасування вище згаданої ухвали сесії
Дрогобицької міської ради останньою не вирішувалось.

Отже, враховуючи
вище наведене, суд приходить до переконання, що Дрогобицький міськвиконком,
приймаючи оспорювані рішення, не вирішив питання вилучення земельної ділянки у
ОСОБА_2., чим
порушив вимоги ст. 120 ЗК України, оскільки при переході права власності на
будівлі чи споруди (взяття на баланс право власності на земельну ділянку може
переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на
підставі договору оренди.

За таких обставин
вище зазначені оспорювані рішення слід визнати нечинними і скасувати їх.

Враховуючи вище
наведене та керуючись ст. ст. 9-12, 158-163 КАС України, ст. ст. 327, 328 ЦК України, ст. ст.
120, 140 ЗК України, суд, -

постановив:

Позов
задоволити.

Визнати рішення
виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради за №47 від 17.02.2005 року, за
№233 від 25.08.2005 року та п.п. 1.2. п. 1 рішення №141 від 19.05.2005 року -
нечинними та скасувати їх.

Заяву про
апеляційне оскарження постанови суду може бути подано до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення ухвали.

Апеляційну
скаргу на постанову суду може бути подано до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.