Справа № 22-а-3531/2008
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа№22-а-3531/2008
Головуючий 1 інстанції: Князєв В.Б.
Категорія: Доповідач: Бенедик А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Шевцової Н.В.

суддів: Бенедик А.П.

Кононенко З.О.

за участю секретаря судового
засідання Верман А.М.

представника відповідача: Маслова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного адміністративного суду у м. Харкові адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської ради на постанову Ковпаківського районного
суду м. Суми від 12.03.2008 року по справі № 2а-39/2008

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

до Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської ради, Кабінету Міністрів України,
Міністерства праці та соціальної політики України

про бездіяльність органів виконавчої влади,
які грубо порушують соціальні права громадян, стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулись до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради, Кабінету Міністрів України, Міністерства праці та соціальної політики України, в якому просили визнати протиправною
бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради та Кабінету
Міністрів України; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення та забезпечити їх виплату за 2004, 2005, 2006, 2007 рр. у розмірі відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто по 4784,50 грн. кожному, при цьому розрахунок за 2007 рік виходив із розміру мінімальної заробітної плати у 400 грн.

В
обґрунтування позову позивачі посилались на те, що є інвалідами III групи
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв'язку з чим відповідно до ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" мають право на щорічну виплату
допомоги на оздоровлення, розмір якої для інвалідів З-ої групи становить чотири
мінімальних заробітних плат. Проте дія ст. 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у частині, яка визначала розмір виплат щорічної допомоги на
оздоровлення, була зупинена у відповідних роках відповідними законами про
Державний бюджет, а тому виплати здійснювались у значно менших розмірах, ніж
той, що передбачений законом. Так, у
2004 р. кожному виплачено по 21,50 грн., у 2005 році - по 90 грн., у 2006 р. -
по 90 грн., у 2007 р. - по 90 грн. Позивачі зазначають, що обмеження щодо розміру виплати допомоги на
оздоровлення є неправомірними і суперечать вимогам ст. 22 Конституції України,
оскільки обмеження дії закону можливе лише в умовах воєнного або надзвичайного
станів. 09 липня 2007 року Рішенням Конституційного Суду України введені на
2007 рік вищезазначені
обмеження, закріплені у ст. 71 Закону України „Про державний бюджет на 2007
рік", визнано неконституційним. Постановами Кабінету Міністрів України
встановлено, що виплати щорічної допомоги на оздоровлення провадяться органами
праці та соціального захисту населення. При зверненні до Управління праці та
соціального захисту населення Сумської міської ради з проханням провести
доплату щорічної допомоги на оздоровлення, недоплаченої до 09 травня 2006 року
як інвалідам внаслідок аварії на ЧАЕС, їм було відмовлено, оскільки на момент
виплати допомоги діяли відповідні положення
Законів України про Державні бюджети на 2004-2007 рр., а положення ст.
71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік" втратило чинність
лише з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто з 09.07.2007
р., яке може бути виконано після прийняття відповідного законодавчого акту.

Відповідач, Управління праці та
соціального захисту населення Сумської міської ради, у наданому відгуку просить
у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що щорічна допомога на
оздоровлення позивачам виплачувалася щорічно, тому відповідно до ст. 99 КАС
України строк звернення з позовом до адміністративного суду щодо виплати
грошової допомоги за вказані роки минув. Згідно із Законом України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік" та порядку, встановленому
Постановами Кабінету Міністрів України, інвалідам З-ої групи наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС щорічна допомога на оздоровлення здійснюється у розмірі
90 грн. В такому розмірі була виплачена допомога позивачам у 2007 році. Норми,
які вводяться Законом України „Про Державний бюджет" діють протягом
бюджетного року, є безумовними та пріоритетними відносно інших законів. Кошти
на виплату допомоги відповідач отримує від Головного управління праці та соціального
захисту населення Сумської облдержадміністрації, а воно в свою чергу отримує
субвенцію від головного розпорядника коштів - Міністерства праці та соціального
політики України, тому Управління праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради не має можливості виплатити позивачу допомогу, так як
розмір таких коштів не передбачений у державному бюджеті та не виділений
управлінню.

Відповідач,
Міністерство праці та соціальної політики України, у наданому відгуку просить у
задоволенні позову відмовити, оскільки рішення Конституційного Суду України не
може бути реалізовано, так як не внесено змін до Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік" і не збільшено фінансування
„чорнобильських" виплат.

Представник
відповідача, Кабінету Міністрів України, в судове засідання не з'явився, про
час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду
не повідомив.

Постановою Ковпаківського районного
суду м. Суми від 12.03.208 року позовні
вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково. Управління праці та
соціального захисту населення Сумської міської ради зобов'язано здійснити
перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3 за 2007
рік. З Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради
на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 стягнуто суму недоотриманої щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік у розмірі по 1510 грн. кожному.
Міністерство праці та соціальної політики України зобов'язано перерахувати вказані суми коштів, необхідні
для виплати зазначеної допомоги.

Відповідач,
Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради, не
погодившись із судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми, посилаючись
не повне з'ясування обставин, що мають
значення для вирішення справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є особами, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи; згідно висновків МСЕК позивачам
встановлена третя група інвалідності.

Згідно копій листів
Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради від
31.08.2007 року, від 20.08.2007 року позивачам відмовлено у перерахунку
заборгованості по щорічній грошовій допомозі у розмірі, передбаченому ст. 48
«Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", з посиланням на те, що положення ст.
71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік" втратило чинність
лише з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання деяких
положень статей Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік"
неконституційними, тобто з 09.07.2007 року.
На час виплати позивачам у березні-квітні 2007 року
щорічної допомоги на оздоровлення діяло положення ст. 71 Закону України „Про
Державний бюджет на 2007 рік".

Судом першої
інстанції також встановлено, що щорічну грошову допомогу на оздоровлення
позивачам ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3 було виплачено навесні 2007 року у розмірі
по 90 грн. кожному.

Задовольняючи
позов в частині перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, суд
першої інстанції виходив з того, що обмеження прав і свобод громадян може мати
місце лише у випадках, передбачених Конституцією України, а саме: в умовах
воєнного або надзвичайного стану на певний строк; Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року визнано неконституційним положення п. 30 ст. 71
Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", внаслідок дії яких
виникли спірні правовідносини. Відмовляючи в задоволенні в іншій частині позову
у зв'язку з їх необґрунтованістю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень п.
37 ч. 1 ст. 77 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік", якими
встановлені обмеження щодо виплат щорічної допомоги на оздоровлення на 2006
рік, були чинними на час здійснення виплати щорічної допомоги на оздоровлення,
зазначена норма не скасована та не визнана неконституційною. Законами України
«Про державний бюджет України на 2004 рік», «Про державний бюджет України на
2005 рік» таких обмежень не встановлено. В частині стягнення
заборгованості щорічної допомоги на
оздоровлення за 2004-2005 роки в позові відмовлено у зв'язку з пропущенням
строку.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Абзацом 2 ч.4 ст.48 Закону України „Про соціальний статус
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачено, що
щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи виплачується в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат .

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного закону розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до п. 30 ст.
71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", дію ч. З, ч. 4 ст.
48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині визначення розміру виплат
щорічної допомоги на оздоровлення зупинено.

Відповідно
до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією
України.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року у справі за поданням 46
народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст.
62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, ЗО, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст.
71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України „Про Державний бюджет України на
2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 30 ст. 71
Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", яким зупинено дію ч. З,
ч. 4 ст. 48 „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в частині визначення розміру виплат щорічної
допомоги на оздоровлення.

Слід зазначити, що
встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 26.07.1996 року за №836 розмір щорічної допомоги на
оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими
законами України. Оскільки ні Верховна Рада України,
ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та законодавство щодо розмірів мінімальних
заробітних плат на 1999-2005 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за №836.

За таких обставин та з урахуванням вимог ст.48 Закону
України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, відповідач по справі повинен виплатити позивачу
щорічну допомогу із сум мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Відповідно
до ст. 76 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік" з 1 січня 2007 року встановлено розмір мінімальної
заробітної плати 400 гривень на місяць.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням наведеного
розміру мінімальної заробітної плати за даний період, суд першої інстанції
обґрунтовано розрахував недосплачену позивачам суму компенсації на оздоровлення
у розмірі 1510 грн. кожному із позивачів.

Колегія суддів зазначає,
що згідно п. 37 ч. 1 ст. 77 Закону України „Про Державний бюджет на 2006
рік", положення даної статті, яка встановлювала обмеження щодо виплат
щорічної допомоги на оздоровлення на 2006 рік, була чинною на час здійснення
виплати щорічної допомоги на оздоровлення. Зазначена
норма не скасована та не визнана неконституційною.

Крім
того, Законом України „Про Державний бюджет України на 2004 рік" та
Законом України „Про Державний бюджет України на 2005 рік" таких обмежень
не встановлено.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог
позивачів в частині проведення перерахунку розміру щорічної допомоги за 2006
рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна були дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС
України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому
наполягає одна із сторін.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по щорічній допомозі на
оздоровлення за 2004-2005 роки у зв'язку з пропущенням строку, оскільки
позивачі мали можливість ознайомитись зі змістом ст. 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у будь-який час, так як Закон є загальнодоступним для
ознайомлення, відповідач наполягає на відмові у задоволенні позову в зв'язку з
пропущенням строку звернення до суду.

Оскільки
між сторонами склалися правовідносини, що регулюються Законом України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", слід
зауважити, що Кабінет Міністрів України, який не є суб'єктом
правовідносин, що виникають в процесі нарахування та виплати одноразової
щорічної допомоги на оздоровлення, у даній справі є неналежним відповідачем.

Таким
чином, суд першої інстанції правильно та повно встановив всі обставини справи
та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1
ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Сумської міської ради залишити без
задоволення.

Постанову Ковпаківського районного
суду м. Суми від 12.03.2008 року по справі

№ 2а-39/2008 року ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3до Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської
ради, Кабінету Міністрів України, Міністерства праці та соціальної політики
України про бездіяльність органів
виконавчої влади, які грубо порушують соціальні права громадян, стягнення суми
- залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом місяця з дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий підпис Н.В.
Шевцова

Судді: підпис А.П.
Бенедик

підпис З.О. Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ
ЗГІДНО:

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного суду
А.П. Бенедик