Справа № 22а-4113/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №
Головуючий суддя у 1-ої
інстанції - Решетнік М.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня
2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду
у складі:

головуючого,
судді Сафронової С.В.
(доповідач)

суддів Поплавського В.Ю.

Уханенко С.А.

при секретарі Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська на постанову
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2008 року

по
адміністративній справі № 2а-140/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська про визнання рішення незаконним та зобов'язання
виконати певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Постановою
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2008 року
визнано незаконною бездіяльність УПФ України в Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська, з зобов'язанням відповідача перерахувати і виплатити
ОСОБА_1 щомісячне довічне утримання, передбачене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

В апеляційній скарзі УПФ України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а
також не врахування судом обставин, що мають значення для справи, просить
скасувати вказану постанову суду першої інстанції та прийняте нове рішення по справі про відмову у
задоволені вимог позивачки.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги
і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу задовольнити частково, а постанову районного змінити з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
позивачка перебуває на обліку в УПФ
України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська та має правовий статус
«дитини війни», що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні (а.с.10),
а тому має право на отримання пільг і державної соціальної підтримки, що
встановлені Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV від 18.11.2004 р. (далі - Закон № 2195-IV від
18.11.2004 р.)

Право позивачки на оскарження рішень, дій та бездіяльності відповідача,
який згідно до наданого у п.7 ст.3 КАС України визначення є суб'єктом владним
повноважень - безпосередньо передбачено ст.10 Законом № 2195-IV від
18.11.2004 р. та визначено в ст.4, ст.6, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

Предметом спору у даній справі є право позивачки на отримання
державної соціальної підтримки у відповідності до вимог ст.6 Закону № 2195-IV від
18.11.2004 р., якою встановлено підвищення дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Прийшовши до висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 та необхідність
задоволення її вимог в частині зобов'язання відповідача перерахувати їй та
виплатити передбачену ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. щомісячну надбавку, суд
першої інстанції правильно керувався Рішенням Конституційного Суду України №
6-рп від 9 липня 2007 року, яким визнані неконституційними п.12 ст.71 та ст.111
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», що призупиняли дію ст.6 Закону № 2195-IV від
18.11.2004 р.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду, оскільки Рішення Конституційного суду України, який
відповідно до ст.147 Конституції України вирішує
питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України
і дає офіційне тлумачення Конституції України
та законів України - є остаточним та обов'язковим до виконання на території України.

З матеріалів справи вбачається, що
Управління пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська
будь-яких дій, пов'язаних з перерахунком пенсії позивачки відповідно до
вищезазначених положень Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. не здійснювало та виплат
не проводило, що свідчить про бездіяльність відповідача стосовно надання
ОСОБА_1 соціальної підтримки.

Надіслання відповідачем в адресу позивачки листа з роз'ясненням стосовно
можливості нарахування підвищення дітям війни пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість
пенсії, лише після визначення на законодавчому рівні розміру мінімальної пенсії
для обчислення цього підвищення, не виправдовує бездіяльності відповідача та
порушення права ОСОБА_1 на отримання державної соціальної підтримки.

Доводи апелянта про відсутність заяви позивачки про призначення цього виду
підвищення суперечать матеріалам справи, а тому колегія суддів вважає, що у
відповідача не було підстав сприймати заяву позивачки від 17.09.2007 р. як
звернення за роз'ясненням, оскільки позивачка не зверталася з цим питанням в
порядку Законом України «Про звернення громадян»

Діючим законодавством функції з призначення, виплати пенсій, надбавок,
підвищень та доплат покладено на органи Пенсійного фонду України, а тому
відповідач по справі, заперечуючи проти адміністративного позову, у
відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен доказати правомірність
своєї бездіяльності стосовно позивачки.

Проте відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо правомірності його
дій та бездіяльності, також як і не наведено підстав не застосування у виниклих
правовідносинах належним чином положень ст.7 Закону № 2195-IV від
18.11.2004 р., якою визначено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених
цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України

Посилання апелянта на лист Міністерства юстиції України від 31.08.2007 р. №
21-46-561 - не може слугувати підтвердженням того, що відповідачем особисто
вживалися будь-які заходи на реалізацію конституційних прав позивача та свідчать
про те, що відповідач разом з його центральним органом самоусунулися від
виконання покладених на них законом обов'язків, оскільки в прикінцевих
положеннях Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. було передбачено обов'язок
міністерств та інших центральних органів виконавчої влади привести свої
нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, і до набрання цим
Законом чинності з 01.01.2006 р., у відповідача було достатньо часу для
з'ясування всіх незрозумілостей його застосування.

Невиконання Кабінетом Міністрів України передбаченого в п.3 Прикінцевих
положень Закону № 2195-IV від
18.11.2004 р. обов'язку у двомісячний строк із дня опублікування цього Закону
забезпечити виконання його вимог, не звільняє відповідача від виконання
покладених на нього державою функцій по соціальному захисту людини

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть слугувати підставою для
скасування постанови суду першої інстанції, оскільки особливий статус «дітей
війни» та обумовлена цим необхідність їх адекватного соціального захисту,
законодавець в ч.2 ст.3 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. визначив, що встановлені
цим Законом державні соціальні гарантії дітям війни, не можуть бути обмежені
або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Посилання апелянта на незаконність судового рішення з тих підстав, що на
законодавчому рівні до 01.01.2008 р. не було визначено величину мінімальної
пенсії за віком для обчислення підвищень особам зі статусом «дитина війни», не
приймаються апеляційним судом до уваги, як підстава для відмови у задоволені
позову, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення не перебирав на
себе повноважень відповідача щодо визначення розміру виплати пенсії позивачки,
залишивши його вирішення на розсуд відповідача, зобов'язавши лише його діяти у
відповідності до вимог ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни».

З огляду на встановлені судом першої інстанції
фактичні обставини справи та обрану судом правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду
першої інстанції і відмови ОСОБА_2. у задоволені її позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції
щодо зобов'язання відповідача перерахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне
довічне утримання, оскільки суд повинен був визначити який саме вид пенсійного
забезпечення отримує позивачка (тобто: 1. пенсію, 2. щомісячне довічне грошове
утримання, 3. або державну соціальну допомогу, що виплачується замість пенсії)
та зобов'язати відповідача здійснити
підвищення саме до того виду пенсійного забезпечення, яке отримується
позивачкою.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2. отримує пенсію, а не щомісячне
довічне утримання, тому колегія суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає зміні в цій частині.

Крім того, враховуючи, що ст.162 КАС України
не передбачено визнання незаконною бездіяльності
суб'єкту владних повноважень, а відповідно до п.1.ч.1 вказаної норми у разі задоволення адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання протиправними
рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень чи окремих його
положень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був
скористуватися своїм правом, передбаченим ч.2 ст.11 КАС України, та для повного
захисту прав, свобод і інтересів
позивачки, про захист яких вона просять,
повинен був вийти за межі позовних вимог і постановити рішення по справі у
відповідності до п.1 ч.1 ст.167 КАС України.

Керуючись ст.198, ст.201, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів -

П о с т а н о в и т и :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська - задовольнити частково, постанову Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2008 року - змінити, виклавши
резолютивну частину постанови в наступній редакції.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська
про відмову в перерахунку та виплаті ОСОБА_1пенсії відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р..

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р..

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення її повного тексту.

Повний
тест постанови виготовлений 29 липня 2008 року

Судді

Копія відповідає
оригіналу

Суддя