Справа № 2а-2043/08/1
Суддя: Трещова О.Р.
Дата ухвалення: 2008-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
вул. Київська, 150, м. Сімферополь, Автономна Республіка
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.10.08

Справа №2а-2043/08/1

Окружний адміністративний суд Автономної Республіки Крим
у складі головуючої судді Трещової
О.Р., при секретарі Єлжової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом
ОСОБА_1

до Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в АРК

про визнання неправомірними дій та стягнення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного
адміністративного суду Автономної Республіки Крим звернувся з позовом ОСОБА_1
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в АРК про
визнання неправомірними дій Головного управління МВС України в АР Крим, яке не
сплатило передбачену законодавством України грошову компенсацію за предмети
речового майна у період проходження служби в органах внутрішніх справ, та
стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за недоотримане речове
майно у сумі 3805 гривень за період проходження служби. Крім того позивач
просить суд зобов'язати відповідача перерахувати усі недоотримані суми виплат з
індексацією грошових доходів населення.

У судове засідання позивач не з'явився, надіслав
клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до
адміністративного позову позивач з ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив службу в органах
внутрішніх справ на офіцерських посадах в ГУ МВД України в АР Крим. Згідно до
наказу від 27.12.2007 року № 013л/с був звільнений у запас Збройних Сил України
за п. 64 "в" (через обмежений стан здоров'я). Відповідно до діючого
законодавства при звільненні він мав право на отримання грошової компенсації за
речове майно у сумі 3805 гривень, оскільки
був працівником, що використовував цивільний одяг, який зашифровує
особу. Але до цього часу компенсація йому не виплачена у зв'язку з відсутністю
коштів у відповідача.

У судове засіданні представник відповідача не з'явився,
надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності, та надав заперечення
на позив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника
позивача та відповідача, повідомлених належним чином, на підставі наявних у
справі доказів.

Відповідач надіслав до суду пояснення про невизнання позову,
так як грошова компенсація за неотримане речове майно не виплачується позивачу
у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік"
відповідно до якого витрати по забезпеченню форменим одягом, речовим майном,
службовим обмундируванням здійснюється тільки в межах бюджетних асигнувань на
утримання цих установ, до яких відносяться органи внутрішніх справ. Але такі
кошти не виділялись. Тому на думку відповідача здійснення не запланованих
витрат на виплату компенсацій за недоотримане речове майно, недопустимо і може
привести до порушення законодавства.

За таких обставин, вивчивши заперечення відповідача,
дослідивши інші матеріали справи та оцінивши докази по справі в їх сукупності,
суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори з приводу прийняття громадян на публічну
службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про міліцію» від 20
грудня 1990 року 565-XII міліція в Україні - державний озброєний орган
виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян,
власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних
посягань.

Згідно зі ст.7 України «Про міліцію» від 20 грудня 1990
року 565-XII міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури
Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну,
оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на
договірних засадах) функції.

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство внутрішніх
справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04
жовтня 2006 року № 1383 Міністерство внутрішніх справ України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Положення про Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, затверджене
Наказом МВС України 02.02.2004 року № 94 Головне управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим (далі -ГУМВС) є
територіальним органом Міністерства
внутрішніх справ України, який
утворюється МВС України і йому підпорядковується.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про міліцію» від 20
грудня 1990 року 565-XII працівник міліції є представником державного органу
виконавчої влади.

Суд зазначає, що до публічної служби у встановлених
випадках відноситься державна служба. Так, за змістом статті 1 Закону України
«Про державну службу» від 16 грудня 1993 року3723-XII державна служба-це
професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх
апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують
зарплату за рахунок державних коштів.

Віднесення служби до державної, тобто публічної,
можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на
основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом
полягає у виконанні завдань та і функцій держави, оплачується з державних коштів.

Таким чином суд зазначає, що у зв'язку з тим, що органи
Міністерства внутрішніх справ України є державними органами виконавчої влади,
Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим є територіальним органом
Міністерства внутрішніх справ України,
який утворюється МВС України і йому підпорядковується, служба в Головному управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці Крим відноситься до публічної служби.

Судом встановлено, щоОСОБА_1з ІНФОРМАЦІЯ_1 до
ІНФОРМАЦІЯ_2 проходив службу в органах
внутрішніх справ, що підтверджується довідкою НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с.14).

Судом встановлено, що відповідно до наказу ГУ МВС
України в АР Крим від 27.12.2007 року № 13 л/с ОСОБА_1 звільнено з служби у запас
за пунктом 64 підпунктом «в» (через граничний стан здоров'я) з посади
працівника підрозділу управління оперативно-технічного забезпечення Головного
управління.

Таким чином, всі правовідносини, що виникають між
ОСОБА_1 та ГУ МВС України в АР Крим, у тому числі з керівним составом ГУ МВС
України в АР Крим, з приводу проходження служби, звільнення, виконання всіх
передбачених законодавством гарантій соціального та правового захисту
працівників органів внутрішніх справ, також відносяться до публічної служби.

Відповідно до ч.1 статті 22 Закону України "Про
міліцію" N 565-XII, від 20.12.1990,
держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про
міліцію» № 565-XII від 20.12.1990 року
особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу
в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно
спеціальні звання міліції.

Працівники міліції мають єдиний формений одяг, зразки
якого затверджуються Кабінетом Міністрів України, що видається безплатно, і
відзнаки.

Відповідно до ч. І ст.18 Закону України "Про
міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби особовим складом ОВС, затвердженим Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до пункту 12 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ УРСР, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114 (з подальшими
змінами), особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ
одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими
законодавством.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від
17.11.2001 р. №1515 "Про формений одяг осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих
військових частин міліції внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та
осіб начальницького складу податкової міліції" Міністерством внутрішніх
справ України було видано Наказ № 1489 від 05.12.2003 року, яким затверджено
Положення про забезпечення речовим майном осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України та
форми обліку речового майна.

Відповідно до п. 12.3.7 вищезазначеного Положення для
виплати грошової компенсації працівникам, що використовують цивільний одяг,
який зашифровує особу та відомчу належність замість належних предметів
форменого обмундирування лоформлюється довідка форми № 6 у двох примірниках.
Перший примірник довідки передається фінансовій службі, а другій залишається в
службі і є підставою для запису в
арматурній картці про виплату компенсації.

На виконання п. 12.3.7 Положення відділом господарського
забезпечення ГУ МВС України в АР Крим розрахована позивачу сума даної грошової
компенсації, яка склала 3805 гривень, відповідно до довідки форми № 6 (а.с.13).

Судом встановлено, що на позивача не розповсюджується обмеження щодо виплати грошової компенсації за речове майно,
оскільки він відносився до працівників, що використовували цивільний одяг, який
зашифровує особу.

Суд не приймає доводи відповідача, що позов не підлягає
задоволенню у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів, призначених на ці
виплати.

Суд звертає увагу учасників процесу, що реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання
суб'єктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання
своїх зобов'язань, судом не приймається до уваги. Так, у справі “Кечко проти
України” Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент
Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть
посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання
нормативних актів, якими передбачено певні соціальні гарантії, через
відсутність коштів для їх виплати не є підставою для виправдання дискримінуючої
невиплати грошової компенсації за речове майно при звільнені з органів
внутрішніх справ.

Крім того, суд також вважає, що державний орган не може
посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, у тому числі той, що
підтверджений судовим рішенням. Така відсутність коштів не може бути визнана як
виключна обставина, та це є порушенням пункту 1 статті 6, статті 13
Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої
Законом України від 11.09.1997 року, про що також зазначено в Рішенні
Європейського суду з прав людини Справа “Жовнер проти України” від 29.06.2004
року.

Наказом МВС України № 149 від 20.06.1999 року при
звільненні осіб рядового і керівного состава фінансова частина зобов'язана
задовольнити їх усіма видами які належні їм до виплати грошового
утримання.

Судом встановлено, що відповідно до наданих пояснень
відповідач визнавав факт проходження служби позивача у ГУ МВС України в АР Крим
на посаді працівника підрозділу управління оперативно-технічного забезпечення
Головного управління, не заперечував з тих підстав що позивачу повинна бути
виплачена компенсація у розмірі 3805 грн. відповідно до розрахунку проведеного
відділом господарського забезпечення ГУ МВС України в АР Крим, відповідно до ф.
№ 6 (а.с.13), а також наявності заборгованості по виплаті компенсації за речове
майно та пояснював неможливість її погашення відсутністю коштів передбачених на ці целі.

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи
зазначена компенсація відповідачем Кулагіну В.В. не виплачена.

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого,
зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому нормативному
акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Фізичним та юридичним особам для захисту порушених прав
відповідно до частини 3 статті 8 КАС України
гарантується звернення до адміністративного суду для захисту прав і
свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції.

Статтею
1 Конституції України Україна проголошено демократичною, соціальною, правовою
державою. Статтею 2 Конституції України визнано, що найвищою соціальною
цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст
та спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним
обов'язком держави. Відповідно до статті 21 Конституції України права і свободи
людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 22 Конституції України
встановлено, що зміст та обсяг прав і свобод людини при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений.

Утверджуючи та забезпечуючи права
і свободи громадян, держава окремими законами Украйни встановила певні
соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права
на соціальний захист і юридичними
засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6,
частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є
загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної
влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою
своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні
умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до
порушення засад соціальної правової держави.

Відповідно до частин 2,3 статті 22 Конституції України конституційні
права гарантуються, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких
актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Зупинення дії положень нормативних актів, якими визначено права і
свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце
лише у випадках, передбачених Конституцією України, в умовах воєнного або
надзвичайного стану на певний строк.

На
підставі статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їх.

Таким
чином, будь-які закони, які регулюють
правовідносини стосовно прав та свобод громадян, у тому числі Закон
України “Про державний бюджет на 2007 рік” мають відповідати вимогам
Конституції

Крім
того, встановлений частиною 2 статті 95 Конституції України, частиною 2 статті
38 Бюджетного кодексу України перелік відносин, які регулюються Законом України
про Державний бюджет є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи
змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених
іншими законами України, у тому числі Закону України "Про міліцію",
та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 11 суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав, свобод
та інтересів сторін чи третіх осіб. Приймаючи до уваги, що позивач у
пред'явленому позові просив визнати дії відповідача недійсними, а для повного
захисту позивача необхідно визнання бездіяльності Головного управління МВС
України в АРК, суд вважає можливим в цій частини вийти за межи позовних вимог,
оскільки це необхідно для повного захисту прав та інтересів сторін по справі,
та визнати неправомірною бездіяльність Головного управління МВС України в АРК,
яке не сплатило передбачену законодавством України грошову компенсацію за
предмети речового майна у період проходження служби у органах внутрішніх справ.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1щодо визнання
неправомірною бездіяльності ГУМВС України в АРК щодо не сплати передбаченої
законодавством України грошової компенсації за речове майно у період
проходження служби у МВС підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на
користьОСОБА_1за не отримане їм обмундирування у сумі 3805 грн. за період
проходження служби у МВС України, також підлягають задоволенню.

Однак суд не може задовольнити позовну вимогу щодо
зобов'язання відповідача перерахувати недоотримані суми виплат з індексацією
грошових доходів населення. Так як у відповідності до положень ст.2 Закону
України від 03.07.1991, № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів
населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в
гривнях на території України і які не мають разового характеру, тобто пенсії;
стипендії; оплата праці; суми виплат, що здійснюються відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми
відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на
відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер
(допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога,
одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв'язку з
вагітністю і пологами індексації не підлягають. На думку суду виплата
компенсації за не отримане обмундирування у період проходження служби у МВС є
разовою виплатою і тому індексації не підлягає.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний
позов ухвалений частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджується
йому у відповідності з задоволеними вимогами.

Під час
судового засідання, яке відбулось 16.10.2008 р. були оголошені вступна та
резолютивна частини постанови. Відповідно до ст. 163 КАСУ постанову складено у
повному обсязі 21.10.2008 року.

Керуючись ст.ст.
158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльності Головного
управління МВС України в АР Крим щодо не сплати ОСОБА_1 передбаченої
законодавством України грошової компенсації за речове майно у період
проходження служби у МВС.

3. Стягнути з Головного управління МВС України в АР Крим
(95034, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Б. Хмельницького, буд.4) на користь ОСОБА_1, який мешкає за адресою
АДРЕСА_1, компенсацію за не отримане їм речове майно у сумі 3805 грн. за період
проходження служби у МВС України.

4.Стягнути на
користь позивачаОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2
гривні 30 копійок.

4. У задоволені інших вимог позивача відмовити.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня складання її у повному обсязі, у разі
неподання заяви про апеляційне оскарження (апеляційної скарги).

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження
апеляційна скарга не подана, постанова набуває законної сили через 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Протягом 10 днів з дня складання постанови у повному обсязі до
Севастопольського апеляційного адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної Республіки Крим може бути подана заява про
апеляційне оскарження, після подачі якої, протягом 20 днів може бути подана
апеляційна скарга.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається в строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Окружного

адміністративного суду

Автономної Республіки Крим Трещова О.Р.