Справа № 22а-6041/2008
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2008-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-6041/08
Головуючий суддя у суді
категорія статобліку - 48
1-ої інстанції - Петушков С.А.
(справа
№ 2а-207/08)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Мартиненка О.В. (доповідач)

суддів -
Поплавського В.Ю., Уханенка С.А.

при секретарі
судового засідання - Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради на постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 01 квітня 2008 року у справі № 2а-207/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради про
стягнення коштів на оздоровлення,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради на його
користь недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення в період з 2000 року по
2007 рік в сумі 4.905,50 гривень. В
обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є особою, яка евакуйована
із зони відчуження 2-ї категорії, а
тому, згідно ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого
1991 року № 796-ХІІ (надалі Закон № 796-ХІІ), він має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат,
що згідно ч. 4 вказаного закону визначається на момент її виплати. Відповідач з
2000 року по грудень 2004 року виплату вказаної допомоги здійснював у розмірі
15,70 грн., а з 2005 року - у розмірі 75 грн.

Постановою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2008 року позовні
вимоги задоволенні частково: стягнуто з відповідача на користь позивача
1.245,00 грн. недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік,
в задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що є безпідставним застосування
судом Закону № 796-ХІІ замість постанови Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року, оскільки згідно ст. 62 вказаного закону його
застосування провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Перевіривши
матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у справі, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, яка евакуйована із зони
відчуження 2-ї категорії.

Згідно
абзацу 7 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ евакуйованим із зони відчуження
щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат.

При цьому згідно частин 5 та 7 статті 48
Закону № 796-ХІІ щорічна допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення, а
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. N 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та евакуйованим із зони відчуження встановлена виплата щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі - 1570 тис. крб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. N 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та евакуйованим із зони відчуження встановлена
виплата щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 75 гривень.

У відповідності зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ст. 62 Закону № 796-ХІІ роз'яснення порядку застосування
цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже вказаними нормами Закону № 796-ХІІ Кабінету Міністрів України
надано право лише визначати порядок надання роз'яснень порядку застосування
цього закону.

При цьому Законом № 796-ХІІ не уповноважено Кабінет Міністрів
України змінювати конкретні суми компенсацій і допомоги, у тому числі змінювати
розмір допомоги на оздоровлення, встановлений законом.

За таких обставин застосування судом першої інстанції до спірних
правовідносин нормативно-правового акту, який має вищу юридичну силу є законним та обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, звернення позивача до суду з вимогою про
стягнення з відповідача заборгованості з виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі
4.905,50 грн., є результатом поєднання декількох окремих позовних вимог щодо
відновлення права позивача, порушення якого відповідач припустився у різний
час.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що вимога про стягнення
суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік задоволенню не підлягає,
оскільки пунктом 37 статті 77 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року N
3235-IV було зупинено на 2006 рік дію абзацу 2 частини четвертої статті 48 Закону № 796-ХІІ в частині
виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати.

Статтею 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим
Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, згідно ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

При цьому колегія суддів зазначає, що, оскільки законом не встановлено
інше, суд за внутрішнім переконанням
оцінює причини пропущення строку звернення до суду за кожною з заявлених
позовних вимог і, дійшовши висновку, що певні причини пропущення строку звернення до суду не є
поважними, може відмовити у задоволенні
частини позовних вимог або позову в цілому.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у судовому засіданні
наполягав на відмові у задоволенні позову, зокрема, з підстави пропущення
позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов
висновку, що перерахування позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення слід
провести у межах річного строку звернення до адміністративного суду, так як
позивач не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Водночас, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, не
зважив на те, що згідно абзацу 7 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ позивачу як
евакуйованому із зони відчуження щорічна допомога на оздоровлення виплачується
в розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Тому з урахуванням того, що в грудні 2007 року щорічна допомога на
оздоровлення була виплачена позивачу у сумі 75 грн., а згідно ст. 76 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з 1 жовтня 2007 року
мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 460 грн., то недоплачена
сума щорічної допомоги на оздоровлення становить: 460 грн. х 3 - 75 грн. = 1.305 грн.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції припустився порушень вимог матеріального права,
що призвело до прийняття неправильного рішення.

Згідно п. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню
з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись
Законом України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.3 ст.
160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 01 квітня 2008 року
по справі № 2а-207/08 скасувати.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 1.305,00
грн. недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік.

В іншій частині без змін.

Постанова
суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
місячний строк до Вищого адміністративного суду України шляхом подання
касаційної скарги.

Повний
текст постанови виготовлено 25.07.2008 року.

Головуючий
суддя:

Судді: