Справа № 2-а-5787/2008
Суддя: Федчук В.В.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19
червня 2008 р. Справа
№ 2-а-5787/08

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

Головуючого
судді Федчука Віталія Володимировича,

При секретарі
судового засідання: Педорук Олеся
Сергіївна

За участю представників сторін:

позивача :
ОСОБА_1

відповідача
: Гук О.Г., Власюк Н.В.

Свідка:
ОСОБА_2

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: ОСОБА_1

до: управління Державного департаменту з питань
виконання покарань у Вінницькій області, Головне управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області

про:
зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ
:

До окружного адміністративного суду з позовною
заявою до Управління державного департаменту з питань виконання покарань у
Вінницькій області звернувся ОСОБА_1 про
перерахування пільгової вислуги, пенсії та відшкодування заборгованості.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 вимогу підтримав, надав пояснення аналогічні до
позовної заяви, просив суд позов задовольнити.

Представники
відповідачів Гук О.Г. та Власюк Н.В. в судовому засіданні проти позову
заперечують. Представник відповідача управління державного департаменту України
з питань виконання покарань у Вінницькій області надала заперечення на позовну
заяву, в якій йдеться, що вимоги позивача щодо перерахунку вислуги років, в
період несення служби в управлінні відповідно до вимог Закону України “Про
державну кримінально-виконавчу службу”№2713 - 4 прийнятого 23.06.2005 року є
безпідставними, оскільки останній був звільнений 15.12.2003 року, а відповідно
до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Суд,
заслухавши пояснення учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд
дослідивши матеріали справи, вважає, що ОСОБА_1 звільнений з органів кримінально-виконавчої
системи 15.12.2003 року за віком відповідно до п. “а” ст.65 Закону України “Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців і осіб начальницького та рядового
складу органів внутрішніх справ”. Пенсія позивачу призначена у розмірі 67%
грошового забезпечення .

Визначаючись
щодо права позивача на надбавки та премію, відповідно до заявлених вимог суд
виходить з того, що відповідно до редакції ст. 43 Закону України “Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб”визначено, що для обчислення пенсій враховуються
відповідні оклади за посадою військовим чи спеціальним званням, процентна
надбавка за вислугу років служби, надбавки за вчене звання і вчену ступінь,
кваліфікацію та умови служби в порядку та на умовах, що призначаються Кабінетом
Міністрів України.

До суми пенсії мають враховуватись лише
додаткові види грошового забезпечення, які мають характер надбавок і це чітко
видно з положень зазначеної статті.

В п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України
від 17.07.92 №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплату
пенсій і грошової допомоги військовослужбовцям надстрокової служби та
військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу
ОВС та членам їхніх сімей”, що була
видана саме для визначення механізму реалізації вищевказаного положення, також:
вказується, з яких саме видів грошового забезпечення має вираховуватись розмір
пенсії.

З вказаної
постанови вбачається, що при призначенні пенсії до уваги береться: оклад за
військове або спеціальне звання, оклад за останньою штатною посадою, займаною
перед звільненням, процентна надбавка за вислугу років, додаткові види
грошового забезпечення, що надаються щомісячно (надбавки за вчене звання,
науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби).

Враховуючи вищевикладене, ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ
та деяких інших осіб”, яка булла чинна до 01.01.2005 року не передбачувала
таких видів грошового забезпечення, як надбавка
за безперервну військову службу 33,3%, премії 100% надбавки.Позивач під
час проходження служби вказаних надбавок не отримував, був звільнений за віком
в 1993 р., а тому дія вказаних указів на нього поширюватися не може.

До даного
висновку суд приходить на підставі того, що Закон України “Про внесення змін до
ст. 43 ЗУ “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”не має зворотньої
сили, тому вимоги щодо перерахунку пенсії з врахуванням запроваджених після
звільнення позивача зі служби нових щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення та премій за минулий час, тобто до січня 2005р. (моменту
запровадження змін до закону) задоволенню не підлягають.

Зазначене
підтверджується роз'ясненням, викладеним у п.8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15.04.2005р. №4 “Про окремі питання застосування судами
України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім
військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу
ОВС та деяких інших осіб”, де вказано, що законодавством з питань пенсійного
забезпечення, яке діяло до 1 січня 2005р. не було передбачено можливості
перерахунку раніш призначених пенсій у зв'язку із запровадженням після
звільнення військовослужбовців та осіб, що мають право на пенсію, згідно з
Законом України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницькогоо і рядового складу ОВС та деяких інших осіб”нових щомісячних
додаткових видів грошового забезпечення, яких, вони не отримували під час
служби, а також премій.

Дослідивши в
судовому засіданні матеріали пенсійної справи позивача, суд встановив, що
пенсія йому була призначена з урахуванням усіх встановлених під час проходження
військової служби належних позивачу видів грошового забезпечення.

Таким чином, з урахуванням
вищенаведеного, заявлені позивачем
позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до
ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86
цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням,
що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись
ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ
:

В позові відмовити.

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після
закінчення цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено:
20.06.08

Суддя Федчук Віталій Володимирович