Справа № 22а-491/2007
Суддя: Коротенко Є.В.
Дата ухвалення: 2007-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а - 491 Головуючий
1 інстанції - Григоренко
Категорія Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2007
року

Судова колегія
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого -
судді Коротенка Є.В.

суддів- Карайван
Т.Д., Дмитрієвої Л.Д.

при секретарі - Стєхіній Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні
у залі апеляційного суду Луганської області у місті Луганську цивільну справу
за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Попаснянської
районної державної адміністрації Луганської області на постанову Попаснянського
районного суду Луганської області від 03.01.2007 року за адміністративним
позовом ОСОБА_1до Управління соціального захисту населення Попаснянської
районної державної адміністрації Луганської області про стягнення недоплаченої
одноразової щорічної грошової допомоги учасникам бойових дій,

встановила:

07 грудня 2006 року позивач звернувся в суд з цим
позовом, посилаючись на такі обставини.

Він є інвалідом війни 3 групи, має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів війни- інвалідів війни, тому на підставі
ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" має право на щорічну одноразову допомогу у розмірі
семи мінімальних пенсій за віком, яка виплачується відповідачем щорічно до 05
травня.

Але відповідач за 2003-2005 p.p.
виплачував таку допомогу в меншому розмірі, посилаючись на відповідні
закони про державний бюджет, що позивач вважає незаконним.

Загальна сума
недоплати становить 2802 грн. 25 коп.

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 03.01.2007
року вимоги ОСОБА_1до
Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної
адміністрації були задоволені повністю, з відповідача на користь позивача було
стягнуто недоплачену щорічну одноразову допомогу у сумі 2802 грн. 25 коп. за
період 2003-2005р.р.

8 апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову у зв'язку з порушенням судом норм

матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду
були повідомлені належним чином.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб,
які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла такого висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач є учасником
бойових дій і згідно ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" має право на щорічну одноразову допомогу
у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка виплачується щорічно до 05
травня. Відповідач, виконуючи свій обов'язок по виплаті такої допомоги у
2003-2005р.р., виплатив позивачу менш, ніж передбачено вказаним Законом,
виходячи із законів про Державний бюджет України на 2003-2005р.р., чим порушив
права позивача.

Суд обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач порушив право позивача на
отримання спірної грошової допомоги в розмірі, встановленому Законом України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Як вбачається з матеріалів справи, саме право позивача на отримання
щорічної грошової допомоги відповідачем не оспорюється, як не оспорюються і
інші обставини справи, встановлені судом.

Доводи апеляційної
скарги про те, що дії відповідача по виплаті сум спірної допомоги відповідають

вимогам Закону "Про Державний бюджет України на 2003 рік" та
аналогічним законам на 2004р. і 2005р. є необгрунтованим и.

Суд правильно, з огляду на положення ст.ст. 8, 22 Конституції України, при
вирішенні даного позову дійшов висновку про неприпустимість при встановленні
розміру щорічної допомоги учасникам бойових дій виходити з положень законів про
Державний бюджет України на відповідні роки, якими виплата спірної допомоги
передбачена у значно менших розмірах.

Законом "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" також не передбачено обмеження розміру таких виплат наявністю
певних коштів чи фінансування.

Неприпустимість звуження прав і свобод ветеранів війни закріплена також в
рішенні Конституційного Суду від 1.12.2004р., яким визнані такими, що не
відповідають Конституції України положення ст. 44 Закону України "Про
державний бюджет України на 2004 рік." Цим же рішенням Конституційного
Суду було зазначено, що зменшення розміру щорічної допомоги суперечать вимогам
ст.2 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", згідно з якою права та пільги для ветеранів війни і ч.1енів їх
сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього
Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні
акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Зважаючи
на викладене, та враховуючи те, що згідно з Конституцією Україні захист
Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов'язком
громадян України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що на осіб, які
за Законом "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",
належать до ветеранів війни, повинні поширюватися гарантії державного
соціального захисту відповідно до положень ч.5 ст.17 Конституції України.

Крім того, Європейський суд неодноразово підкреслював, що згідно з
Конвенцією про захист прав людини та основних свобод, аргументи відносно
відсутності бюджетних асигнувань не є поважною причиною для невиконання своїх
зобов'язань органами державної влади /Справа "ОСОБА_2проти України"
від 8.11.2005 р. та інші/.

Судом також правильно не прийняте до уваги, як підстава для відмови у
задоволенні адміністративного позову, пропущення позивачем строку звернення до
адміністративного суду, оскільки на цьому не наполягала жодна з сторін.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи
апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, під час апеляційного
розгляду було встановлено, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, правильно вирішивши справу.

Керуючись п. 1
ч. 2 ст. 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Попаснянської
районної державної адміністрації Луганської області на постанову Попаснянського
районного суду Луганської області від 03.01.2007 року залишити без задоволення,
а постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 03.01.2007
року за адміністративним позовом ОСОБА_1до
Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної
адміністрації Луганської області про стягнення недоплаченої одноразової
щорічної грошової допомоги учасникам бойових дій залишити без змін.

Ухвала вступає у силу негайно, але її може бути оскаржена протягом одного
місяця після набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого Адміністративного суду України.