Справа № 22а-8423/2008
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький апеляційний
адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

Іменем України

« 06 » серпня 2008 року
справа № 22а-8423/08

м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Геращенка І.В.

суддів Арабей Т.Г., Старосуда М.І.

при секретарі судового засідання Літвіновій
Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача -
ОСОБА_1

від відповідача - Столярова Ю.С. за довір. від 09.06.2008 року б/н

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради

на постанову Ленінського районного суду м.
Донецька

від 10.06.2008 року

по справі № 2а-57/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до відповідача Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради

про визнання дій неправомірними та
виплату недоотриманих коштів на оздоровлення, відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Донецька з позовною
заявою до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити
виплату щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” за період 2001 - 2007 роки.

Постановою Ленінського районного суду м. Донецька у справі № 2а-57/08
(суддя Бескровна О.Л.) позовна заява задоволена частково: визнані
неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення, стягнута з відповідача на користь позивача
сума щорічної допомоги на оздоровлення за 2001 - 2005, 2007 роки в сумі 5774
грн., в задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати судове
рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви
відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої
інстанції норм матеріального права.

Зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята без урахування розміру цього виду допомоги, встановленому
постановою КМУ від 26.07.1996 року № 836
“Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”. Всі виплати, передбачені Законом України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у тому
числі виплати щорічної допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі
мінімальної заробітної плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними
постановами КМУ.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі ЧАЕС), категорія 1, з 20.03.2001 року має 3
групу інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким передбачена щорічна допомога на
оздоровлення інваліда 3 групи інвалідності в розмірі 4 мінімальних заробітних
плат.

В порушення зазначеної норми
відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і
не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: у серпні 2001 року за 2001 рік -
21 грн. 50 коп., у вересні 2002 року за 2002 рік - 21 грн. 50 коп., у березні
2004 року за 2003 рік - 21 грн. 50 коп., у червні 2005 року за 2004 рік - 21
грн. 50 коп., у жовтні 2005 року за 2005 рік - 90 грн., у вересні 2006 року за
2006 рік - 90 грн., у березні 2007 року за 2007 рік - 90 грн.

Таким чином, суд першої
інстанції вирішив, що фактично за 2001 - 2005, 2007 роки відповідачем було
недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 5774 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), з
20.03.2001 року - безстроково має 3 групу інвалідності, що підтверджується
копіями посвідчення НОМЕР_1 та довідок МСЕК, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, віднесеним до 3 групи
інвалідності - чотири мінімальних заробітних плат

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося Постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір
такої допомоги встановлений для 3 групи інвалідності в 21 грн. 50 коп., а з
2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
«Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою розмір такої допомоги
встановлений для інвалідів 3 групи в 90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними Постановами № № 836, 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який
встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати)
установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не Постанови № № 836,
562.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірах 21 грн. 50 коп. та 90 грн. за 2003, 2004, 2005, 2007
роки суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, відносно правомірності
дій при нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році, оскільки дія
абзацу другого та третього частини четвертої статті
48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно
до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону
України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний бюджет України на
2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним
Конституційним Судом України.

Суд
першої інстанції дійшов до помилкового висновку, відносно неправомірності дій
при нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2001 - 2002 роках,
оскільки виплату щорічної допомоги на оздоровлення хоча і здійснюють органи соціального захисту
населення, але починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256
(із змінами та доповненнями). Таким чином, позивач пред'явив позовні вимоги до
неналежного відповідача у справі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що з відповідача за рахунок Державного бюджету на користь ОСОБА_1
необхідно стягнути недоотримані суми допомоги на оздоровлення за 2003, 2004,
2005, 2007 роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент
виплати у загальній сумі - 4685 грн. (за 2003 рік - 798 грн. 50 коп. (205 грн.
х 4 - 21 грн. 50 коп.); за 2004 рік - 1138 грн. 50 коп. (290 грн. х 4 - 21 грн.
50 коп.); за 2005 рік - 1238 грн. (332 грн. х 4 - 90 грн.); за 2007 рік - 1510
грн. (400 грн. х 4 - 90 грн.).

Наведені обставини вказують
на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова суду підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради на постанову Ленінського районного суду
м. Донецька від 10.06.2008 року у справі № 2а-57/08 - задовольнити
частково.

Постанову Ленінського районного суду
м. Донецька від 10.06.2008 року у справі № 2а-57/08 за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради про визнання дій неправомірними та
виплату недоотриманих коштів на оздоровлення - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської
районної у м. Донецьку ради про визнання дій неправомірними та виплату
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2001 - 2007 роки згідно ст. 48 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії посадових осіб Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради щодо виплати ОСОБА_1
суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки у розмірах,
встановлених постановами КМУ № 836, 562.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ленінської
районної у м. Донецьку ради за рахунок Державного бюджету на користь ОСОБА_1
недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки у
сумі 4685 грн.

В решті позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради - відмовити.

Постанова Донецького апеляційного адміністративного суду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця після складання повного тексту ухвали. Касаційна скарга
подається безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

У судовому засіданні 06.08.2008 року проголошено повний текст постанови.

Головуючий
І.В.Геращенко

Судді
Т.Г.Арабей

М.І.Старосуд