Справа № 22-а-2622/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а-2622/08 Головуючий 1
інстанції: Левченко Т.А.
Категорія: 48 Доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В

Суддів Бенедик А.П.,
Кононенко З.О.

за участю секретаря Маймуліної А.В.

представника 1-го відповідача:
Ревенко Т.І., Пашкової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Управління
праці та соціального захисту населення Сумської міської ради на
постанову Зарічного районного суду м. Суми від 21.01.2008 року по справі
№2а-66/08

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської ради

Міністерства праці та соціальної політики України

про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок щорічної допомоги на
оздоровлення та забезпечити виплату не донарахованої щорічної допомоги на
оздоровлення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту
позивач) звернувся з адміністративним позовом
до Управління праці та
соціального захисту населення Сумської
міської ради (надалі по тексту 1-й відповідач), Міністерства праці та соціальної політики України (надалі по
тексту 2-й відповідач), в якому просив
суд визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту
населення м. Суми; зобов'язати Управління праці та соціального захисту
населення м. Суми здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення та
забезпечити виплату недосплачених сум
одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2004, 2005, 2006, 2007 роки
відповідно до положень ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», та
рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 в
розмірі 5264,50 грн.

Постановою
Зарічного районного суду м. Суми від 21.01.2007 року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправною
бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Сумської
міської ради щодо не проведення перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення
та невиплати недосплаченої суми щорічної допомоги на оздоровленняОСОБА_1за 2007
рік. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Сумської
міської ради здійснити перерахунокОСОБА_1щорічної допомоги на оздоровлення за
2007 рік та виплату недосплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік
в розмірі 1590 гривень відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». В іншій частині позовних вимогОСОБА_1відмовлено.

Позивач,
не погодившись з постановою суду подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а саме: статей 22, 48, 64 Конституції України, ч. 4 ст.
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 99, 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, просить оскаржувану
постанову в частині відмови в задоволенні позову скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Перший відповідач, Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської ради не погодившись з постановою суду також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм
матеріального та процесуального права
просить оскаржувану постанову скасувати.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги перший відповідач посилається на те, що на підставі ст. 23
Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету
можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які
встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України» чи рішенням про
місцевий бюджет, що діє у межах бюджетних асигнувань. Також перший відповідач в
апеляційній скарзі зазначає, що Кабінетом міністрів України встановлені розміри
виплат щорічної допомоги на оздоровлення інвалідів 3 групи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та
інвалідом III групи, внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської ради є органом влади, який у м. Суми
проводить нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення,
передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Протягом 2004 - 2007 років
відповідач проводив нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги в
розмірах, які значно менші ніж визначені абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

У серпні 2007 року позивач
звернувся до Управління праці та соціального захисту населення з приводу
проведення перерахунку раніше виплаченої допомоги на оздоровлення, але йому в
було відмовлено з посиланням на Закон України «Про державний бюджет України» та
постанову Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2004-2006 роки, суд
першої інстанції, виходив з пропущення позивачем строку звернення до
адміністративного суду з позовом.

Колегія
суддів погоджується з такими висновками суду.

Статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлений річний строк звернення до адміністративного
суду.

Згідно з ч. 1 зазначеної статті адміністративний позов може бути подано
в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом
або іншими законами.

Частиною 2 зазначеної норми
встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З
матеріалів справи вбачається, що позивачем щорічна допомога на оздоровлення за
2004 рік отримана 23.06.2005 року, за 2005 рік - 12.10.2005 року, за 2006 рік -
29.05.2006 року (а.с. №47).

Позов було подано до адміністративного суду
03.10.2007 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до
адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав пропущення
строку для звернення до адміністративного суду, встановленою ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України (а.с. 31).

Таким чином, виходячи з наведеного,
колегія суддів, вважає, що при прийнятті судового рішення у справі, в частині
відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних
висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача, з
наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив
з того, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення, встановлений постановою
Кабінету Міністрів України тривалі роки не змінювався і не відповідає розміру
встановленому Законами України.

Колегія
суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1
категорії та інвалідом 3-ї групи.

В 2007 році грошова допомога на оздоровлення виплачувалася позивачу,
відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року за №562, а не статті 48 Закону України „Про соціальний
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Абзацом 2 ч.4 ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи виплачується в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного закону розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Зі змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних
плат на 2007 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування
розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону
України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету
Міністрів України №836 розмір щорічної
допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому законами України. Оскільки ні Верховна Рада
України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань
не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме
ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2007 рік, а не Постанова Кабінету
Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за №836.

За таких обставин та з урахуванням вимог ст.48 Закону України „Про
соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, відповідач по справі повинен виплатити позивачу щорічну допомогу
із сум мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» розмір мінімальної заробітної плати склав у 2007
р. - 420 грн.,

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням наведених розмірів мінімальної
заробітної плати у 2007 році, суд першої інстанції обґрунтовано розрахував
недовиплачену позивачу суму компенсації на оздоровлення у 2007р. 420 грн. х 4 - 90 = 1590,00 грн.

Таким чином за вищевказаний період
недовиплачено 1590,00 гривень.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, та прийняв постанову з урахуванням всіх обставин у справі, правильно
застосувавши норми матеріального та процесуального права, підстав для скасування судового рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1
ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
Управління праці та соціального захисту
населення Сумської міської ради - залишити без задоволення, а постанову
Зарічного районного суду м. Суми від 21.01.2008 року по справі №2а-66/08 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця з дня складання ухвали у повному обсязі,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий (підпис) Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) А.П.Бенедик

(підпис)
З.О.Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.
Шевцова