Справа № 22а-919/2008
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2008-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2008 року
м.Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду, у складі:

головуючого у справі судді Любашевського В.П.

суддів Довгополов
О.М

Яворського І.О.

при секретарі судового засідання Каблаку Т.П.

осіб, які взяли участь у справі:

від позивача -
ОСОБА_2- представник, довіреність
від 19 травня 2007 року № 19/05-1;

від відповідачів - Арсенич
Василь Іванович - представник, довіреність від 23.05.2008 року № 6254/9/10-019,
Терьохіна Тетяна Петрівна - представник, довіреність від 05.06.2006 року №
6272/8/10-019;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Косівському районі Івано-Франківської області

на постанову
господарського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2007 року у
справі № А-10/70

за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Косівському районі
Івано-Франківської області

про визнання частково нечинним податкового повідомлення-рішення,
-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач -
фізична особа-підприємець ОСОБА_1звернувся
у господарський суд Івано-Франківської області із адміністративним позовом до
відповідача - Державної податкової інспекції у Косівському районі
Івано-Франківської області. У позовній заяві просить суд прийняти постанову,
якою визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Косівському районі
Івано-Франківської області № 170/1/0 від 04.04.2004 року про визначення суми податкового зобовязання з
податку на додану вартість в розмірі 90015,00 грн. та застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 47218,00 грн.

Постановою господарського суду Івано-Франківської області
від 03 липня 2007 року позов задоволено - визнано
нечинним податкове-повідомлення рішення ДПІ у Косівському районі №
170/1/0 від 04.04.07р. в частині визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 83793,00 грн. та застосування
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 44107,00 грн.

_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції суддя Шелест С.Б. справа № 22а-919/08

Господарський суд
Івано-Франківської області, справа № А-10/70 р.с.з.
№ 36

Доповідач у 2-й інстанції суддя Любашевський
В.П.

Постанова суду першої
інстанції з посиланням на Закон України «Про податок на додану вартість»
мотивована тим, що позивач 20.04.05р.
зареєструвався платником податку на додану вартість та отримав свідоцтво
платника ПДВ № 66002433.

30.06.05р. набув
чинності Закон України від 03.06.2005 р. «Про внесення змін до деяких Законів
України» , яким внесено зміни до Закону України «Про податок на додану
вартість», зокрема з підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону вилучено
слова «незалежно від того, який режим оподаткування використовує така особа
згідно із законодавством».

Таким чином, суб'єкти
спрощеної системи оподаткування, обліку і звітності (юридичні особи, що
сплачують єдиний податок за ставкою 10%, та фізичні особи) з дати набуття
чинності вказаним Законом незалежно від загальної суми від здійснення ними
операцій з поставки товарів та послуг отримали право не реєструватися в якості
платників ПДВ на підставі підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України
«Про податок на додану вартість».

Відповідно
до підпункту «в» пункту 9.8. ст.9 Закону України «Про податок на додану
вартість», анулювання реєстрації відбувається у випадку, якщо: особа,
зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку або
стає суб'єктом інших спрощених систем оподаткування, які визначають особливий
порядок нарахування чи сплати податку на додану вартість, відмінний від тих, що
встановлені цим Законом, чи звільняють таку особу від сплати цього податку за
рішенням суду або з будь-яких інших причин.

Відповідно до ч. б цієї
ж норми Закону, податковий орган зобов'язаний прийняти самостійне рішення про
анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах "в"-«г»
цього пункту.

Проте, як встановлено
судом, таке рішення податковим органом не прийняте, ні самостійно, ні за заявою
платника податку.

Як свідчать обставини
справи, у журналі відповідача вхідної кореспонденції фізичних осіб 19.08.05р.
за № 4539/Б зареєстровано заяву позивача про зняття з обліку; декларація з ПДВ
за серпень 2005р. зареєстрована 19.08.05р. за № 125111, що підтверджується
листом ДПІ від 04.04.07р. № 3989/9/31-08, адресованим позивачу, витягом з
журналу реєстрації вхідної кореспонденції фізичних осіб за 2005р. та спростовує
доводи ДПІ про те, що така заява позивачем не подавалась.

Невиконання
відповідачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість» щодо
анулювання реєстрації за наявності передбачених законом та встановлених судом
підстав для здійснення такого анулювання, що мало місце в спірному випадку, є
неправомірним, в зв'язку з чим визначення податкових зобов'язань з ПДВ за
період, від дня коли реєстрація в силу Закону мала бути анульована, -
незаконне.

За таких обставин,
судом першої інстанції зроблено висновок, що доводи відповідача про те, що
позивач вважається зареєстрованим до дати анулювання реєстрації, - не
спростовують вимог позивача та не можуть бути підставою для відмови в позові.

Не
погоджуючись із постановою суду першої інстанції від 03 липня
2007 року у справі № А-10/70 та вважаючи її такою, що прийнята із порушенням
норм матеріального та процесуального права, відповідач у апеляційній скарзі
просить суд скасувати її та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.
Обгрунтовуючи доводи апелянт зазначає, що неплатником ПДВ субєкт стане лише з
моменту анулювання його реєстрації як платника ПДВ. Анулювання реєстрації може
здійснюватися за заявою платника
податків. Вказана заява до ДПІ не надходила. В журналі вхідної кореспонденції
за 2005 рік ДПІ, який пронумерований (251 аркуш) та скріплений печаткою
встановлено, що за № 4539/Б 19.08.2005 року зареєстровано «заяву про зняття з
обліку» подану ОСОБА_1. Крім того, заява
про виключення з реєстру платника
податку на додану вартість та свідоцтво
платника ПДВ в справі О.Бондаренка відсутня. Тому судом першої інстанції не
враховано, що факт анулювання позивача як плтника податку на додану вартість не
відбувся.

За вказаних
обставин справи, апеляційна скарга підлягаю задоволенню, а постанова суду
першої інстанції - скасуванню з наступних підстав:

При розгляді справи в суді першої
інстанції вірно встановлено, що 30.06.05р. набув
чинності Закон України від 03.06.2005 р. «Про внесення змін до деяких Законів
України» , яким внесено зміни до Закону України «Про податок на додану
вартість», зокрема з підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону вилучено
слова «незалежно від того, який режим оподаткування використовує така особа
згідно із законодавством».

Таким чином, суб'єкти
спрощеної системи оподаткування, обліку і звітності (юридичні особи, що
сплачують єдиний податок за ставкою 10%, та фізичні особи) з дати набуття
чинності вказаним Законом незалежно від загальної суми від здійснення ними
операцій з поставки товарів та послуг отримали право не реєструватися в якості
платників ПДВ на підставі підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України
«Про податок на додану вартість».

Проте, судом
першої інстанції залишено поза увагою, що платники податку на додану вартість,
які є субєктами спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (юридичні
та фізичні особи) і реєстрація яких в якості платника податку на додану
вартість відбулася в період з 31.03.2005 року до дати набуття чинності вказаного Закону від
03.06.2005 р., у звязку із вимогами підпункту 2.3.1 пункту 2.3. статті 2 Закону
України «Про податок на додану вартість», можуть за власним бажанням бути
виключенні з Реєстру платників податку на додану вартість з одночасним
переходом на сплату єдиного податку.

Позивач у справі
відноситься до вказаних субєктів господарювання, що свідчить про набуття ним
права на виключення із Реєстру платників податку на додану вартість та перехід
на спрощену систему оподаткування.

В силу п.3-4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для
скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Пунктом «в» частини
9.8, статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», передбачено, що
реєстрація діє до дати її анулювання, яка відбувається у випадку, якщо особа, зареєстрована як платник
податку, реєструється як платник єдиного податку або стає суб'єктом інших
спрощених систем оподаткування, які визначають особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість, відмінний від тих, що встановлені цим
Законом, чи звільняють таку особу від сплати цього податку за рішенням суду або
з будь-яких інших причин;

Наказу Державної податкової
адміністрації України № 79 від 01.03.2000 р. «Про затвердження Положення про
реєстрацію платників податку на додану вартість», передбачено, що анулювання
реєстрації за ініціативою платника податку на додану вартість може бути
здійснене в тому числі із наведеної вище підстави. Для цього платник податку на
додану вартість подає до податкового органу за місцем перебування на обліку
заяву про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за формою №
3-ПДВ.

Разом із поданням такої заяви платник податку зобов'язаний
повернути податковому органу Свідоцтво та всі засвідчені копії Свідоцтва. Якщо
такі додатки відсутні, то податковий орган не приймає до розгляду заяву про
анулювання реєстрації.

Разом із цим, колегія суддів вважає
підставними доводи апеляційної скарги Державної податкової інспекції у
Косівському районі Івано-Франківської області, щодо неподання позивачем заяви
про аналювання реєстрації його як платнико податку на додану вартість. Так, із
наявної у матеріалах справи копії аркуша журналу вхідної кореспонденції за 2005
рік, вбачається, що позивачем подано «заяву про зняття з обліку» за № 4539/Б
від 19.08.2005 року, а не заяву про анулювання
реєстрації платника податку на додану вартість.

Отже, висновок суду першої інстанції, щодо покладення на відповідача обов'язку самостійно, із своєї ініціативи анулювати реєстрацію
позивача як платника податку на додану вартість суперечить нормам матеріального
права, оскільки вказана процедура анулювання повинна ініціюватися саме
платником податку а не контролюючим органом.

Таким
чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, приймаючи
оскаржувану постанову від 03 липня 2007 року дійшов до висновків, що суперечать нормам матеріального права, що призвело до неправильного
вирішення справи, та про їх невідповідність фактичним обставинам справи.
Вказані порушення, допущені господарським судом Івано-Франківської
області, в силу ст. 202 КАС України, є підставою для
скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про
відмову у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.94, 160, 198, 202, 207 КАС України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової
інспекції у Косівському районі Івано-Франківської області на постанову господарського суду Івано-Франківської
області від 03 липня 2007 року у справі № А-10/70 задовольнити, а постанову суду - скасувати;

2. Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1до Державної податкової інспекції
у Косівському районі Івано-Франківської області про визнання частково нечинним
податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подання касаційної
скарги, безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Судді
В.П.
Любашевський

О.М. Довгополов

І.О.
Яворський

Повний текст постанови

виготовлений та підписаний

02.06.08 р.