Справа № 2-а-146/2007
Суддя: Гетьман Р.А.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

Справа № 2-а-146/07

«24» травня 2007 року
Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого -
судді Гетьмана Р.А.

при секретарі Михайловій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківського університету Повітряних Сил про
стягнення з університету заборгованості з грошового забезпечення та грошової
компенсації замість не отриманого продовольчого та речового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся
до суду з позовною заявою до Харківського університету Повітряних Сил про
визнання дій командування університету з нарахування та виплати мені
щомісячного грошового забезпечення в зниженому розмірі, а також невидачі
продовольчого і речового забезпечення, незаконними; та про покладення на
університет зобов'язання провести доплату різниці між належним грошовим,
продовольчим та речовим забезпеченням та фактичним грошовим, продовольчим та
речовим забезпеченням у сумі 54425
грн. 32 коп., у
тому числі - моральна
компенсація витрат робочого часу у сумі 194
грн. Крім того, позивач просив суд
зобов'язати університет видати новий грошовий атестат для Обласного військового
комісаріату з врахуванням надбавки за роботу з іноземними фахівцями.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив
військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил (далі - Університет) на
посаді заступника начальника кафедри комп'ютерних систем факультету
автоматизованих систем управління військ ППО Університету і в його посадові
обов'язки входили питання організації та забезпечення занять з офіцерами
іноземної держави. Крім того, ним проводились заняття з іноземними фахівцями.
Відповідно до наказу Міністра оборони України від 22.07.2004 року № 292 мав право на отримання
надбавки за організацію та проведення занять з іноземними фахівцями у розмірі 10% від посадового
окладу, але вказана надбавка йому не виплачувалася.

Також, позивачем
вказується на те, що починаючи з травня 2003
року йому безпідставно не виплачувалася у повному розмірі, а саме у розмірі
90%, щомісячна
надбавка за безперервну військову службу в Збройних Силах України, яка введена
Указом Президента України "Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил
України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах
охорони державного кордону України та Управління державної охорони України за
безперервну службу" від 5
травня 2003 року № 389 (надалі - Указ Президента)
та порядок виплати якої передбачений Інструкцією
про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу
в Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України
від 26.05.2003р. № 149.

Крім того,
відповідно до відповідно до частини 2
ст. 9 Закону
України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей" та ст. 16 Закону
України "Про Збройні Сили України" позивач
повинен був одержувати речове майно і продовольчі пайки, або за бажанням
грошову компенсацію замість них, але починаючи з 11.03.2000 року продовольчим пайком не забезпечувався, а речовим
майном забезпечувався не в повному обсязі. Наказом Міністра
оборони України від 24.09.2005р. №
577 був звільнений з військової служби у запас з правом носіння військової
форми одягу та виключений зі списків особового складу Університету наказом
начальника Університету (по стройовій частині) від 04 жовтня 2005 року № 232. На момент
звільнення розрахований щодо грошової компенсації замість речового майна та
продовольчих пайків не був.

У судовому
засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив їх задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача, Москов М.В., який діє на підставі довіреності,
наданої йому начальником Університету за №
1/37/40/532 від 27.11.2006р.,
у судовому засіданні визнав позов частково, тільки в частині грошової
компенсації замість речового майна у сумі 4590
грн. 13 коп. В
частині інших позовних вимог представник відповідача позов не визнав і просив
суд відмовити позивачу в їх задоволені.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява
підлягає частковому задоволенню в частині позовних вимог про стягнення з
Університету заборгованості по грошовій компенсації замість речового майна у
сумі 4590 грн. 13 коп., виходячи з
наступного.

У судовому засіданні
встановлено, що позивач проходив військову службу у Харківському університеті
Повітряних Сил на посаді заступника начальника кафедри комп'ютерних систем
факультету автоматизованих систем управління військ ППО Університету і в його
посадові обов'язки входили питання організації та забезпечення занять з
офіцерами іноземної держави.

Відповідно до
пункту 1 наказу
Міністра оборони України від 22.07.2004
року № 292 передбачено
виплачувати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби),
безпосередньо зайнятим підготовкою іноземних фахівців у вищих військових
навчальних закладах Збройних Сил України, надбавку до посадового окладу до 10 відсотків.

Як вбачається з
матеріалів справи позивачем проводились заняття з іноземними фахівцями і у
січні 2006 року
Університетом була виплачена позивачу заборгованість по вказаній надбавці за
години фактично проведених занять, що визнає і сам позивач у своїй позовній
заяві.

Таким чином,
підстави для задоволення позовної вимоги про виплату вказаної надбавки за весь
період перебування на посаді, тобто незалежно від факту безпосередньої
підготовки (безпосередньо проведених занять) з іноземними фахівцями - відсутні.

У судовому
засіданні також встановлено, що на момент введення щомісячної надбавки за
безперервну військову службу в Збройних
Силах України вислуга років позивача у календарному обчисленні складала 33 роки.

Відповідно до
Указу Президента України "Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил
України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони
державного кордону України та Управління державної охорони України за
безперервну службу" від 5
травня 2003 року № 389 Міністру оборони
України надано право встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України
щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у
відсотках до грошового забезпечення ,
які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу
служби, в таких розмірах: понад 5
років - до 10%; понад 10 років - до 30%; понад 15 років - до 50%; понад 20 років - до 70%; понад 25 років - до 90%.

Наказом Міністра
оборони України від 26.05.2003р. №
149 затверджено "Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної
надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України", згідно
пункту 2.4 якої виплата
надбавки здійснюється в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в
кошторисах військових частин, військових навчальних закладів.

Вказаними
правовими актами у кожному конкретному випадку, залежно від стажу служби,
передбачено тільки граничний відсоток надбавки, а сполучник "до"
свідчить, що цей розмір може бути і значно менший - відповідно
бюджету та кошторису.

В межах наданої
Указом Президента компетенції Міністром оборони України видавалися
Розпорядження від 26.05.2003
року № 146/20/2095; від 13.11.2003 року № 146/1/11/463; від 25.12.2003 року № 146/1/11/530; від 16.01.2004 року № 146/1/11/26; від 07.10.2004 року № 220/2098, від 05.01.2005 року № 146/1/11/1; від 01.04.2005 року № 248/8/99, якими
військовослужбовцям встановлювалися конкретні розміри
спірної надбавки в залежності від стажу військової служби та виходячи з
наявного фонду грошового забезпечення, встановленого Державним бюджетом
для Збройних Сил України.

З аналізу
зазначених розпоряджень та матеріалів справи стосовно фактичних розмірів
надбавки, яка виплачувалася позивачеві, слідує, що щомісячна надбавка за
безперервну військову службу в Збройних Силах України нараховувалася
відповідачем - Харківським
університетом Повітряних Сил в розмірах, встановлених Міністром оборони України
відповідно до положень Указу Президента України.

Таким чином, дії відповідача з приводу виплати спірної надбавки були
законними, а тому підстави для визнання їх неправомірними та для стягнення з відповідача
грошової суми, розрахованої позивачем виходячи
з граничних розмірів надбавки, встановлених Указом; недоодержаної пенсії і
компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати - відсутні.

У судовому
засіданні також встановлено, що пунктом 2
Закону України від 17.02.2000р. №
1459-111 "Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів", який вступив у дію з 11.03.2000
року, призупинено дію частини другої
ст. 9 Закону України "Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в
частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків (а саме, пайків для
видачі на руки -за
колишньою нормою № 7, згідно
постанови КМУ від 12.03.1996р. №
316) або за їх бажанням грошової компенсації замість них. При цьому, зазначений
вище Закон України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" - не скасований,
Конституційним судом України неконституційним не визнаний, а тому діє, і вимоги щодо стягнення з відповідача
грошової компенсації замість продовольчих пайків та компенсації втрати
частини вказаної суми у зв'язку з порушенням термінів її виплати, за період,
починаючи з 11.03.2000р.,
- задоволенню не
підлягають.

Крім того, у
судовому засіданні встановлено, що на речовому забезпеченні під час проходження
служби позивач перебував у самому
Університеті. На день виключення позивача зі списків особового складу Університету
сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна склала 4590 грн. 13 коп., про що свідчить Довідка № 91, яка видана Університетом.
Відповідно до п. 27 "Положення про порядок речового
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у
мирний час", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
28.10.2004р. № 1444, передбачено,
що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової
форми одягу, за бажанням

можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під
час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання
наказу про звільнення.

Разом з цим,
«Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх виплати», який затверджений постановою КМУ від
21.02.2001р. № 159, передбачено,
що компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на
території України і не мають разового характеру, а виходячи з положень п. 27 Положення,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004р. № 1444, оскільки право
на отримання грошової компенсації замість речового майна нерозривно пов'язано з
фактом звільнення у запас або відставку і фактом виявлення при цьому бажання,
грошова компенсація замість речового майна - є виплатою, яка має разовий характер, а тому підстави для
стягнення компенсації у зв'язку з порушенням термінів її виплати - відсутні.

Таким чином,
виходячи з обставин, які встановлені судом, та враховуючи те, що представником
відповідача заборгованість по грошовій компенсації замість речового майна у
сумі 4590 грн. 13 коп., яка
підтверджується довідкою, наданою Університетом, позовна вимога про стягнення з
Університету грошової компенсації замість речового майна підлягає задоволенню
тільки у сумі 4590 грн. 13 коп.

На підставі наведеного, керуючись Указом Президента України № 389 від 05.05.2003р.; пунктом 27 "Положення
про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших
військових формувань у мирний час", затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28.10.2004р. №
1444; ст.ст. 11,17, 71; ст.ст. 159, 160, 161, 163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву гр. ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з
Харківського університету Повітряних Сил на користь гр.. ОСОБА_1 заборгованість
з грошової компенсації замість речового майна у сумі 4590 грн. 13 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог гр.. ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути з Харківського
університету Повітряних Сил на користь держави державне мито у сумі 51 грн..

На постанову
суду першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом
10-ти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом 20-ти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження, з одночасною подачею копії
апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанову
прийнято, складено і підписано власноруч суддею Гетьманом Р.А. в нарадчій
кімнаті.