Справа № 22а-2365/2008
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 року
м.Львів
справа № 22а-2365/08

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого у
справі судді Любашевського В.П.

суддів Улицького В.З.

Олендера І.Я.

секретаря
судового засідання Каблака Т.П.

осіб, які взяли
участь у справі:

від позивача - не
прибув;

від відповідача -
адвокат ОСОБА_1, доручення від 13.09.2007р.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за

апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю
«Тернопільрайенергосервіс»

на постанову господарського суду Тернопільської області
від 27.09.2007 року у справі № 17/194-3333

за позовом
Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільрайенергосервіс»

про стягнення 8590,48 грн.
адміністративно-господарських санкцій та 204,86 грн. нарахованої пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою господарського суду Тернопільської області від 27.09.2007
року у справі № 17/194-3333 адміністративний позов Тернопільського обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тернопільрайенергосервіс» задоволено, стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Тернопільрайенергосервіс» 8590,48 грн. штрафних
санкцій за нестворене робоче місце для працевлаштування інвалідів та 207,86
грн. пені на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів України.

Постанова
суду першої інстанції з посиланням на Закони України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», «Про зайнятість населення», Положення про
робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, мотивована тим,
що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для Товариства з обмеженою відповідальністю
«Тернопільрайенергосервіс» становить 1 робоче місце. Даний норматив
відповідачем не дотримано, оскільки виконанню відповідними органами обовязку

_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст.суддя Стадник
М.С.
22а-2369-08.doc

Господарський суд Тернопільської
області, справа № 7а/95-2934 реєстр
01.07.2008 р. Справа № 22а-2369/08
Доповідач
у 2-й інст. суддя Любашевський В.П. ряд. ст. зв. № 36

працевлаштування
інвалідів повинно передувати вжиття
підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до
яких належить, зокрема створення робочих місць
у межах встановленого нормативу та інформування встановлених Законом
органів про наявність таких вакантних посад для інвалідів. Проте, відповідач
додаткових місць для працевлаштування інвалідів не створив та не пристосував
існуючих для працевлаштування інвалідів,
не розробляв заходів щодо створення робочих місць і не включав їх до
колективного договору. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що на відповідача обгрунтовано покладено
обовязок із сплати штрафних санкцій за
нестворення робочого місця для інваліда.

Не
погодившись із постановою суду першої інстанції та вважаючи її незаконною,
відповідач у апеляційній скарзі просить скасувати її та прийняти нове рішення,
яким відмовити Тернопільському обласному
відділенню Фонду соціального захисту інвалідів у задоволення
адміністративного позову.

За
вказаних обставин справи, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,
а постанова суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав:

Статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено для підприємств
(об'єднань), установ і організацій нормативи робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

Згідно
даних звіту про зайнятість інвалідів за 2006 рік, поданого апелянтом,
середньооблікова чисельність його штатних працівників становить 21 особу, тобто
відповідно до ч. ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для Товариства з обмеженою відповідальністю
«Тернопільрайенергосервіс» норматив робочих місць для працевлаштування
інвалідів становить 1 робоче місце.

Робоче
місце інваліда, згідно з п.1 Положення про робоче місце інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів (далі -Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
03.05.1995 року, № 314 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 10.01.2002 року, № 19, - це окреме робоче місце,
або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та
організації, незалежно від форм власності та господарювання, де створено
необхідні умови для праці інваліда.

Робоче місце інваліда
вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця
для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією
підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці,
громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на
ньому інваліда (п.3). Підприємства розробляють заходи щодо створення робочих
місць для інвалідів і включають їх до колективного договору (п.5).

Таким чином, створеним
робочим місцем є те, яке введено в дію шляхом працевлаштування інваліда. Закон
зобов'язує відповідача, відповідно до нормативу, створити робочі місця для праці інвалідів,
зазначити їх у колективному
договорі і інформувати
центри зайнятості, місцеві
органи соціального захисту
населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів, а органи
працевлаштування - підібрати робоче місце і працевлаштувати інваліда.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону
працевлаштування інвалідів здійснюється
органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту
населення України, місцевими
Радами народних депутатів,
громадськими організаціями інвалідів (далі - органи працевлаштування
інвалідів).

У відповідності з пунктом 1 Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року №
1434, у складі Мінпраці діє Фонд соціального захисту інвалідів.

Пунктом 3 цього Положення передбачено, що одним з
основних завдань Фонду є здійснення контролю за додержанням підприємствами,
установами і організаціями всіх форм власності і господарювання нормативів
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 та підпункту 3 пункту
5 зазначеного Положення Фонду надано право здійснювати контроль за своєчасним
перерахуванням підприємствами сум штрафних санкцій за недодержання ними
нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів та проводити перевірки
підприємств щодо додержання ними нормативів робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що відповідальність за
незабезпечення вказаних нормативів несуть керівники підприємств.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону підприємства, де кількість
працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції,
сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Аналіз наведених вище положень законодавства про
соціальний захист інвалідів свідчить про те, що обов'язок підприємства щодо
створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий
обов'язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Проте,
виконанню вказаного обовязку повинні передувати певні дії відповідача, які
полягають у створенні відповідного робочого місця.

Із матеріалів справи вбачається, що господарським судом
Тернопільської області вірно встановлено, що відповідач покладених на нього
обовязків не виконав. Доводи апелянта щодо непоширення на нього відповідних
обовязків є необгрунтованими, оскільки ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні» не передбачає будь - яких виключень
для підприємств щодо порядку створення робочих місць для інвалідів.

Враховуючи
наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справи та
ухвалено судове рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального
права, що в свою чергу в силу ст 200 КАС
України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а
постанови суду - без змін.

З огляду
на викладене, керуючись ст.ст.160, 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільрайенергосервіс» на постанову господарського суду
Тернопільської області від 27.09.2007 року у справі № 17/194-3333 залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подання касаційної
скарги, безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Судді
В.П. Любашевський

В.З. Улицький

І.Я. Олендер