Справа № 22-а-2795/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа
№22-а-2795/08 Головуючий 1 інстанції: Чумак О.В.
28 Доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
травня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.,

Суддів Бенедик А.П., Кононенко
З.О.

за участю
секретаря
Маймуліної А.В.

позивача:ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м. Харкові
адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Державного
казначейства України у Полтавській
області та Міністерства фінансів України
на постанову Київського районного суду м.
Полтави від 27. 12.2007 року по справі №2-а-323/07

за позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

до
Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Полтавській

області

Державної
судової адміністрації України

Державного казначейства
України

Міністерства фінансів України

Державної податкової
адміністрації України у Полтавській
області

Державної податкової
інспекції у м. Полтаві

Головного управління державного
казначейства України у Полтавській області

Полтавської обласної ради

Полтавської міської ради

про стягнення грошової компенсації сум
прибуткового податку з доходів фізичних осіб,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Полтавській
області (надалі по тексту - перший відповідач ,ТУ ДСА України в
Полтавській області), Державної судової
адміністрації України (надалі по тексту - другий відповідач), Державного казначейства України (надалі по
тексту - третій відповідач), Міністерства фінансів України (надалі по тексту -
четвертий відповідач) , Головного
управління державного казначейства України у Полтавській області (надалі по тексту - четвертий відповідач, ГУ ДКУ у Полтавській області), в якому просили:

- стягнути з Державної судової
адміністрації України, ТУ ДСА України в Полтавській області і зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з державного бюджету,
передбачені Державній судовій
адміністрації України на користьОСОБА_1в сумі 21 779, 97 грн.;

__________________________________________________________________________________________

Справа
№22-а-2795/08 Головуючий
1 інстанції: Чумак О.В.

Категорія:
28 Доповідач:
Шевцова Н.В.

- стягнути з Державної судової
адміністрації України, ТУ ДСА України в Полтавській області і зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з державного бюджету,
передбачені Державній судовій
адміністрації України на користь ОСОБА_2 в сумі 18 836, 32 грн.;

- стягнути з Державної судової адміністрації
України, ТУ ДСА України в Полтавській області і зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з державного бюджету,
передбачені Державній судовій
адміністрації України на користь ОСОБА_3 в сумі 10 120, 70 грн.;

- стягнути з Державної судової
адміністрації України, ТУ ДСА України в Полтавській області і зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з державного бюджету,
передбачені Державній судовій
адміністрації України на користьОСОБА_4 в сумі 18 287, 55 грн.

В
судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_3. позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві. Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явились, надали суду заяви, з проханням розглянути
справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Представник
відповідача - ДСА України та ТУ ДСА в Полтавській області позов не визнавала
та пояснювала, що відповідно до Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб",
який набрав чинності з 01.01.2004 року із заробітної плати позивача утримувався
прибутковий податок. Вказаний Закон чинний, не скасований, положення його не
визнані неконституційними, а тому вони
виконували його в повному обсязі відповідно до покладених на них обов'язків, у
відповідності до Законів України про Державний бюджет України на
2004-2007рр., Бюджетного Кодексу
України, ст. 68 Конституції України. Таким чином їх дії ґрунтуються на законі,
цілком правомірні, а тому у задоволенні позову просила відмовити.

Представник
відповідача - Державного казначейства України в судове засідання не з»явився,
направивши письмові заперечення згідно яких відповідно до Закону України Про
податок з доходів фізичних осіб", який набрав чинності з 01.01.2004р.,
об'єктом оподаткування
є загальний місячний дохід до складу якого, зокрема, включаються доходи у
вигляді заробітної плати, та інші виплати та винагороди, нараховані (
виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору. Таким чином,
з 01.01.2004 року заробітна плата суддів підлягає обкладенню податком з доходів
фізичних осіб. У задоволенні позову просив відмовити,
справу розглядати у їх відсутність .

Представник
відповідача - Міністерства фінансів України у судове засідання не з'явився,
надав суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що оподаткування заробітної
плати позивача проводилось відповідно до норм Закону України "Про податок
з доходів фізичних осіб". Бюджетний кодекс України не
передбачає підстав для стягнення позивачу з Міністерства
фінансів України заборгованості по заробітній платі та компенсації за її невиплату,
а тому в задоволенні позовних вимог до Міністерства фінансів України просив
відмовити, справу розглянути у їх відсутність.

Представник
Державної податкової адміністрації у Полтавській області позов не визнавала
та пояснювала, що відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах, встановлених законом. ДСА здійснює за рахунок коштів Державного бюджету України виплату
суддям заробітної плати та інших винагород,
та як податковий агент, зобов'язана утримати та сплатити з таких доходів податок, а тому вважає ДПА неналежним
відповідачем. При вирішенні позову просила застосувати строк позовної давності.

Представник
Державної податкової інспекції у м. Полтаві позов не визнала та пояснила, що ними не
порушені права позивача, а тому вони не є належними відповідачами. Щодо
заявлених позовних вимог до інших відповідачів, то при їх розгляді покладалися
на розсуд суду.

Представник Головного
Управління Державного казначейства України у Полтавській області позов не визнавала у повному обсязі.
Вказувала, що позивачем пропущений строк позовної давності встановлений ст. 99 КАС України.

Представник Полтавської
міської ради пояснював, що утриманий прибутковий податок розподіляється між міським
та обласним бюджетами. Підтримував позицію представника ТУ ДСА в Полтавській
області та ДСА України, у задоволенні позову просив відмовити.

Представник
Полтавської обласної ради у судове засідання не з'явився.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 27.
12.2007 року позовні вимоги задоволені
частково.

Зобов'язано
ГУ ДКУ в Полтавській області
повернути платіж у сумі
21 779 грн. 97 коп. з розрахункового рахунку УДК в м. Полтаві, на рахунок ТУ ДСА
в Полтавській області. Зобов'язано ТУ ДСА в Полтавській області
повернути ОСОБА_1 утриманий з неї прибутковий податок у сумі 21 779 грн. 97
коп.

Зобов'язано
ГУ ДКУ в Полтавській області повернути платіж у сумі
18 836 грн. 32 коп. з розрахункового рахунку
УДК з м. Полтаві, на рахунок
ТУ ДСА в Полтавській області . Зобов'язано
ТУ ДСА в Полтавській області повернути ОСОБА_2 утриманий з нього прибутковий
податок у сумі 18 836 грн. 32 коп.

Зобов'язано
ГУ ДКУ в Полтавській області повернути
платіж у сумі 10 120 грн. 70
коп. з розрахункового рахунку УДК з м.
Полтаві, на рахунок ТУ ДСА в
Полтавській області. Зобов'язано ТУ
ДСА в Полтавській області повернути ОСОБА_3
утриманий з нього прибутковий податок
у сумі 10 120 грн. 70 коп.

Зобов'язано
ГУ ДКУ в Полтавській області повернути платіж у сумі
18 287 грн. 55 коп. з розрахункового рахунку
УДК в м. Полтаві, на рахунок ТУ ДСА в Полтавській області. Зобов'язано ТУ ДСА в
Полтавській області повернути
ОСОБА_3утриманий з нього прибутковий податок
у сумі 18 287 грн. 55 коп.

Головне управління Державного
казначейства України у Полтавській
області та Міністерство фінансів України
не погодившись з постановою суду першої інстанції подали апеляційні скарги,
в яких Головне управління Державного
казначейства України у Полтавській
області просить оскаржувану постанову скасувати та направити справу на новий
судовий розгляд до суду першої інстанції, а Міністерство фінансів України просить оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги ГУ ДКУ у Полтавській області та
Міністерство фінансів України посилаються на прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: ч.2 ст. 95 Конституції України , п.2 ст.4,
47, 48 Бюджетного кодексу України, п.9
ч.1 ст. 126 Закону України «Про судоустрій України» , ч.3 ст.11 Закону України «Про
статус суддів» та норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що
призвело до неправильного вирішення справи..

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення позивача
ОСОБА_1перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг,
дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга ГУ ДКУ у Полтавській області підлягає
частковому задоволенню, а апеляційна скарга Міністерства фінансів України - задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачіОСОБА_1.,
ОСОБА_2, ОСОБА_3. та ОСОБА_3 працюють на
посаді суддів Хорольського районного суду Полтавської області.

У
зв'язку з набранням чинності з 01.01.2004 року Закону України "Про податок
з доходів фізичних осіб", який передбачає лише соціальні пільги по сплаті
зазначеного податку, протягом 2004-2006 років з нарахованої позивачам
заробітної плати було утримано податок з доходів
фізичних осіб.

Також
судом першої інстанції з довідок ТУ ДСА в Полтавській області встановлено, що
із заробітної плати позивача ОСОБА_4 утримано
прибутковий податок за період з січня 2004 року по липень 2007 рік
на загальну суму 18 287 грн. 55 коп., ОСОБА_2 - 18836 грн. 32 коп.; ОСОБА_1.
- 21 779 грн. 97 коп., ОСОБА_3 за період з лютого 2006 року по липень 2007 року
утримано прибуткового податок на суму 10 120 грн. 70 коп.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив
з того, що у такий спосіб відповідачі, в
порушення ч.3 ст.11 Закону України «Про статус суддів» та ч.3 ст.22 Конституції
України звузили гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового
захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Проблемою даного спору є правомірність
утримання та сплати позивачами податку з доходів з фізичних осіб,
можливість вважати зазначену сплату втратою частини заробітку, право на
компенсацію зазначеної втрати за рахунок сплаченого податку, а також обов'язки
відповідачів, виходячи з їх владних управлінських функцій відшкодувати
зазначену компенсацію.

Таким чином,
наявність спору, пов'язаного з проходженням публічної служби суб'єктів владних повноважень, які здійснюють
владні управлінські функції, обумовлюють
розгляд даної справи в межах адміністративного судочинства і визначають три різновиди (напрями) дослідження
спірних правовідносин, а саме податкових;
правовідносин, пов'язаних з публічною службою та пов'язаних зі здійсненням суб'єктами владних повноважень
владних управлінських функцій.

Щодо податкових відносин.

З 1 січня 2004 року набрав чинності
Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22
травня 2003 року № 889-4, яким запроваджений податок з доходів фізичних
осіб, який відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 Закону України «Про систему
оподаткування» від 25 червня 1991 року №1251-12 належить до загальнодержавних
податків і зборів (обов'язкових) платежів.

Зазначений
Закон, серед іншого, визначає: платників податку (стаття 2), об'єкт оподаткування (стаття 3), загальний
оподатковуваний дохід, у тому числі місячний (пункт 4.2 статті 4,), доходи, які не включаються до складу загального оподатковуваного доходу (пункт 4.3 статті 4),
податкові соціальні пільги (стаття 6), ставки
податку (стаття 7), порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету (стаття 8), прикінцеві
положення (стаття 22).

1
Відповідно до вимог
зазначеного Закону ТУ ДСА в Полтавській області утриманий та перерахований
до Державного бюджету України, а позивачами, як платниками податку сплачений
податок з доходів фізичних осіб.

Пунктом 22.2 статті 22 зазначеного
Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»
передбачено, у разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів,
що містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать
нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону.

Пунктом
22.7 статті 22 вищенаведеного Закону передбачено, що суми податку з доходів
фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та
інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ у зв'язку з виконанням обов'язків несення
служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації
втрат доходів цієї категорії громадян.

Аналіз
норм наведеного підпункту посвідчує помилковість їх застосування до спірних
відносин, оскільки вони жодним чином не торкаються оподаткування доходів
суддів. Інших норм, які б звільняли суддів від сплати податку з доходів
фізичних осіб або передбачали компенсацію втрат доходів від сплати
прибуткового податку нормами наведеного Закону, нормами інших законів з питань
оподаткування не передбачено.

Пунктом
22.12.1 пункту 22.12 статті 22 зазначеного Закону, у зв'язку з набранням чинності
цим Законом, рекомендовано Президенту України скасувати укази Президента
України, які стосуються оподаткування доходів фізичних осіб (прибуткового
податку з доходів громадян).

Указом Президента України від 25
грудня 2003 року № 1497/2003 визнані такими, що втратили чинність з 1 січня
2004 року, у тому числі абзац четвертий статті 1 Указу Президента
України від 10 липня 1995 року № 584 «Про додаткові заходи щодо соціального
захисту суддів», який встановлював, що заробітна плата суддів не обкладається
прибутковим податком за місцем основної роботи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем обгрунтовано
утримано, а позивачами правомірно сплачений податок
з доходів фізичних осіб у відповідних звітних періодах 2004 - 2007 років, як плата
фізичної особи за послуги, які надаються їй територіальною громадою, на території
якої така фізична особа має податкову адресу або розташовано особу, що утримує
цей податок згідно з цим Законом (абзац 1.13 статті І).

Зазначений податок сплачений
в межах податкових відносин, на користь Державного бюджету
України, і може бути повернутий (стягнений) з Державного бюджету
у разі помилкової та/або надмірної сплати, за правилами бюджетного та податкового
законодавства, відповідно стаття 50 Бюджетного кодексу України та стаття
15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами». Зазначені доводи скаржника як
одного з відповідачів безпідставно відхилені судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 16.1 статті
16 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб» податок, утриманий з доходів резидентів, підлягає перерахуванню до бюджету згідно з нормами Бюджетного кодексу України,
частина четверта статті 50 якого передбачає зарахування податків
безпосередньо на єдиний казначейський рахунок
Державного бюджету України. Зазначений рахунок є основним рахунком держави для проведення фінансових операцій та
ефективного управління коштами державного
та місцевих бюджетів відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок,
затвердженого наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року
№ 122 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 липня 2002 року за № 594/6882).

Наведені норми спростовують
висновок суду першої інстанції стосовно того, що утриманий
з заробітної плати податок повинен бути компенсовано позивачам.

Щодо
публічної служби.

В розумінні пункту 15 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства України професійна
діяльність суддів є публічною службою.

Відповідно до частини першої
статті 6 Конституції України державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Конституційні
засади правосуддя закріплені розділом 8 Конституції України. Правові
засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему
судів загальної юрисдикції, основні вимоги щодо формування корпусу професійних суддів, систему та
порядок здійснення суддівського самоврядування, а також встановлення загального порядку забезпечення діяльності судів та
регулювання інших питань судоустрою визначається Законом України «Про
судоустрій України».

Закон України «Про статус
суддів» визначає статус суддів з метою забезпечення належних
умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони
прав і свобод громадян.

Стаття 11 Закону України «Про
статус суддів» передбачає забезпечення незалежності суддів,
яка, серед іншого, забезпечується матеріальним і соціальним забезпеченням
суддів відповідно до їх статусу. Матеріальне і побутове забезпечення суддів
визначене статтею 44 зазначеного Закону, частина перша якої передбачає склад заробітної
плати.

Жодна з наведених норм не
визначає компенсацію від втрати заробітної плати, пов'язаної
із справлянням податку за Законом України «Про податок з доходів фізичних
осіб».
Частина 8 статті 14 Закону України «Про судоустрій України» передбачає,
що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової
захищеності суддів.

Частина 3 статті 11 Закону
України «Про статус суддів» передбачає, що гарантії незалежності
судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами. Оскільки
нормами зазначених законів як компенсація від втрати заробітку, так і виплата заробітної плати без стягнення податку з
доходів фізичних осіб не передбачена,
підстави вважати порушеними у межах спірних відносин дані норми відсутні.

Стаття 48 наведеного Закону України
від 27 листопада 2003 року № 1344-4 «Про Державний бюджет України на
2004 рік» передбачає в 2004 році повну компенсацію витрат, пов'язаних
із справлянням податку з доходів фізичних осіб відповідно до Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб», із грошового забезпечення, грошових винагород
та інших виплат, одержуваних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького
складу (в тому числі відряджених до органів виконавчої влади та інших
цивільних установ) органів внутрішніх справ, органів та установ виконання покарань,
податкової міліції у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, здійснюється
за рахунок бюджетних призначень на оплату праці загального та спеціального
фондів державного бюджету на утримання Міністерства оборони України,
інших військових формувань та правоохоронних органів, створених відповідно
до законів України, а також органів виконавчої влади та цивільних установ, до
яких відряджені в установленому порядку військовослужбовці та особи рядового і начальницького
складу в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

З метою покриття ризиків бюджету,
пов'язаних з проведенням податкової реформи, та досягнення реальності і
збалансованості державного та місцевого бюджету пунктом 44 статті 80 Закону
України «Про Державний бюджет на 2004 рік» зупинені на 2004 рік статті
64 і 65 Бюджетного кодексу України, статті 16 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» в частині закріплення та застосування нормативів відрахувань податку з доходів
фізичних осіб за бюджетами місцевого самоврядування, який справляється з грошового забезпечення, грошових
винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами
рядового і начальницького складу (в тому
числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) процесуальних норм. Міністерство фінансів України
відповідно до статті 35 Бюджетного
кодексу України при отриманні від головних розпорядників бюджетних коштів бюджетних запитів проводить аналіз
бюджетного запиту з точки зору його відповідності
меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів (стаття 36 Бюджетного кодексу України). На
підставі аналізу бюджетних запитів
Міністерство готує проект закону про Державний бюджет України.

З письмових заперечень Міністерства
фінансів України та Державної судової адміністрації України вбачається, що у
2004-2006 роках взагалі не передбачались суми на виплату компенсації.

Положення про Державне казначейство України,
затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1232. Державне казначейство України є урядовим
органом державного управління, що діє у складі Міністерства фінансів України і
йому підпорядковується. Зазначеним положенням встановлені основні завдання,
функції як засіб здійснення повноважень до покладених на нього завдань, та
права. У межах спірних відносин відсутні будь-які неправомірні дії з боку
Державного казначейства України щодо позивачів. Оскільки підстави
для стягнення заявлених сум з Державного бюджету
України відсутні, стосовно зазначеного відповідача слід відмовити
у задоволенні позовних вимог.

Положення про Державну судову адміністрацію України, затверджене Указом Президента
України від 3 березня 2003 року №182/2003. Державна, судова адміністрація
України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом,
діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Серед інших завдань, покладених на Державну судову адміністрацію України, підпунктом
13 пункту 4 передбачене виконання функцій головного розпорядника бюджетних
коштів, передбачених на фінансове забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції
та діяльності кваліфікаційних комісій суддів усіх рівнів, органів суддівського
самоврядування, інших органів і установ судової системи та ДСА України,
а підпункт 14 даного пункту передбачає здійснення матеріального і соціального
забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставні, а також працівників апаратів
судів.

Державна судова адміністрація України
виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів,
виходячи з чого вона подає до Міністерства фінансів України бюджетний запит,
тобто розрахунки необхідних витрат судової влади, визначених відповідно
до Закону України „Про статус суддів" та інших нормативно-правових актів для
закладення їх до проекту закону про Державний бюджет України на відповідний рік.
Розподіл коштів за напрямками видатків Державна судова адміністрація України як
головний розпорядник коштів здійснює самостійно.

Зазначений
Закон та інші нормативно-правові акти не передбачають право суддів на заявлену
компенсацію, що обумовлює неможливість включення її сум до бюджетного залиту.

Таким чином, жодний із
відповідачів при здійсненні своїх владних управлінських функцій не порушив
права позивачів.

Колегія суддів вважає, що надання судді за рахунок Держави матеріального
і соціального захисту, у тому числі заробітної плати, що відповідає його
високому статусу є гарантією забезпечення незалежності. В
Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 року № (94) 12
(994 323) зазначається, «Незалежність, дієвість
та роль суддів має забезпечити те, щоб статус і винагорода суддів відповідали гідності їхньої професії та відповідальності, яку
вони беруть на себе». Особливий порядок
фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних
умов для здійснення незалежного
правосуддя.

Однак вирішувати зазначене
питання з порушенням норм чинного законодавство є неприпустимим.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповністю
з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та постанова прийнята із
порушенням норм матеріального права.

Отже, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги відповідачів є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.198 Кодексу адміністративного судочинства України
за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову
суду.

Відповідно до ч.ч.1 та 4 ст.202 Кодексу адміністративного судочинства
України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального
права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України суд
апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою
змінити постанову суду першої інстанції
або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє
або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи зазначені положення Кодексу адміністративного судочинства
України та встановлені колегією суддів, порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову
суду та прийняти нову постанову.

Приймаючи до уваги, що законодавством України не передбачено право
позивачів на отримання компенсації за сплату податку з доходів з фізичних осіб,
оскільки виплату такої компенсація не передбачено, колегія суддів приходить до
висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, ч. 3 ст.
198, ч.ч. 1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст. 207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державного казначейства
України у Полтавській області - задовольнити
частково, апеляційну скаргу Міністерства фінансів України - задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від
27.12.2007 року по справі №2-а-323/07 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовуОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Полтавській
області, Державної судової адміністрації України, Державного
казначейства України, Міністерства
фінансів України, Державної податкової адміністрації України у Полтавській області, Державної податкової
інспекції у м. Полтаві, Головного управління державного казначейства України у
Полтавській області, Полтавської обласної ради, Полтавської міської ради про
стягнення грошової компенсації сум прибуткового податку з доходів фізичних осіб
- відмовити.

Постанова набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
(підпис) Н.В.
Шевцова

Судді: (підпис) А.П.Бенедик

(підпис)
З.О.Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.
Шевцова