Справа № 22а-406/2008
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А Іменем
України

21.05.2008
р.

Справа
№22а-406/08<>

Київський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Бєлової Л.В.

суддів:
Бистрик Г.М.

Маслія
В.І.

при
секретарі: Джуринській Н.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою
позивача - Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва на
постанову господарського суду м. Києва від 19.04.2007 року по справі за позовом
Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва до приватного
підприємства «Катекс», суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, -

В
С Т А Н О В И В:

У лютому 2007 року позивач - Державна податкова
інспекція у Оболонському районі м. Києва звернулась з позовом до приватного
підприємства «Катекс», суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною.

Постановою господарського суду м. Києва від 19.04.2007
року позов Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва
задоволено частково:

- визнано недійсним правочин укладений між приватним
підприємством «Катекс» () та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (ідент. код НОМЕР_1) шляхом обміну документами: видаткова
накладна № РН від 04.11.2004 року, податкова накладна № 04/11 від 04.11.2004
року, з підстав передбачених ч. 1 ст. 207 ГК України;

- в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої
інстанції, позивачем - Державною податковою інспекцією у Оболонському районі м.
Києва було подано заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову господарського суду м. Києва від 19.04.2007 року в
частині відмови у застосуванні наслідків ст. 208 ГК України, застосувати до ПП
«Катекс» та СПД ФО ОСОБА_1 наслідки, передбачені ст. 208 України.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції - зміненню із
закриттям провадження по справі в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 205
КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги
може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє
позовні вимоги.

Статтею 201 КАС України
передбачено, що підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції
є:

- правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального
права;

- вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

Судом першої інстанції було
встановлено, що у листопаді 2004 року між ПП «Катекс» та СПД ФО ОСОБА_1 було
укладено усну угоду купівлі-продажу товару, згідно якої останнім придбано у ТОВ
«Катекс» товар (амортизатори, домкрат, компресор, насос тощо) на загальну суму
26 449,56 грн.

Укладення угоди підтверджується
податковою накладною № 04/11 від 04.11.2004 року (на загальну суму 26 449,56
гривень) (а.с. 6). Товар отримано за видаткової накладною № РН від 04.11.2004
року (а.с. 6 зворотня сторона аркуша).

Задовольняючи частково
позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до усіх наведених
фактичних обставин справи не було надано доказів на підтвердження того, що
укладаючи спірну угоду, відповідачі діяли з метою, яка суперечить інтересам
держави і суспільства, а тому із зазначеної підстави її не може бути визнано
недійсною. Разом з тим, суд дійшов висновку, що спірний договір підлягає
визнанню недійсним як такий, що укладений не ПП «Катекс», а невстановленими
особами, котрі не мали легалізованих у належний законний спосіб повноважень на
її підписання, використовували реквізити та печатку підприємства, тобто діяли з
порушенням господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності). У
застосуванні до відповідачів адміністративної санкції, передбаченої ч. 2 ст.
208 ГК України, суд відмовив у зв'язку з пропущенням строку її застосування.

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду, проаналізувавши фактичні обставини справи
та правові норми, якими регулюються спірні правовідносини, дійшла висновку щодо
того, що судом першої інстанції було неправильно зроблено висновок про
недоведеність направленості оскаржуваного договору на досягнення мети, яка
завідомо суперечить інтересам держави та суспільству, вважає, що дана угода
вчинена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тому
постанова господарського суду від 19.04.2007 року підлягає зміненню в частині
визначення підстави визнання угоди недійсною, а тому колегія суддів вважає за
необхідне вийти за межі апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195
КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові
рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної
інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під
час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 207 ГК
України господарське зобов'язання, є недійсним, вчинене з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства.

Статтею 67 Конституції
передбачено, що кожен, зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Дана норма передбачена також
і у спеціальному Законі України «Про систему оподаткування», зокрема статті 2,
4, 9 передбачають обов'язок платників податків, яким, зокрема є і суб'єкт
підприємницької діяльності, сплачувати податки і збори до бюджетів та до
державних цільових фондів у порядку та на умовах, що визначаються Законами
України про оподаткування.

Згідно п. 2 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 28.04.78 р. «Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними» передбачено, що до угод, які укладені з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тобто порушують
основні принципи існуючого суспільного ладу, зокрема належать угоди, спрямовані
на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів.

Пунктом 2 зазначеної
постанови передбачено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав та з
наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Правові наслідки такої угоди
залежать насамперед від наявності умислу у обох сторін чи однієї, від виконання
угоди обома сторонами чи однією.

У своїй апеляційній скарзі
ДПІ у Оболонському районі м. Києва щодо вимог про визнання договору недійсним,
зазначає, що угода, між ПП «Катекс» та СГД ФО ОСОБА_1 укладена ПП «Катекс» з
метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки ПП «Катекс»
діяло з умислом на ухилення від сплати податків.

При цьому позивач зазначає,
що ПП «Катекс» протягом 2004-2005 років не перебувало на обліку в ДПІ у
Святошинському районі м. Києва, звітність до податкової інспекції не подавало,
податки не нараховувались та не сплачувались. Рішенням господарського суду м.
Києва від 14.08.2001 року скасовано державну реєстрацію ПП «Катекс», в
подальшому ДПІ у Святошинському районі м. Києва складено акт про анулювання
свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №1 від 22.08.2002
року.

На підставі вищенаведеного,
ДПІ у Оболонському районі м. Києва вважає, що СГД ФО ОСОБА_1 неправомірно
включила до складу податкового кредиту податкові накладні виписані ПП «Катекс»,
так як підприємство не являлось платником податку на додану вартість з
22.08.2002 року.

Окрім того, в матеріалах
справи міститься акт перевірки дотримання податкового і валютного законодавства
СГД ФО ОСОБА_1 від 01.09.2006 року (а.с. 10-14), яким встановлено порушення СГД
ФО ОСОБА_1 Закону України «Про податок на додану вартість» під час виконання
спірної угоди та податковим повідомленням-рішенням № /0 від
06.09.2006 року (а.с. 15) відповідачу-2 визначено суму податкового зобов'язання
з податку на додану вартість.

Відповідно до Постанови
Пленуму Вищого господарського суду України «Про заходи щодо забезпечення
однакового і правильного застосування законодавства про податки» від 25.07.2002
року №1056 п. 7.3 визначено, що доказами спрямованості умислу суб'єкта
оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть
бути, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність
підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою,
про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку
установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до
органів державної податкової служби, про скасування державної реєстрації
суб'єкта підприємницької діяльності та інше.

Суд першої інстанції, даючи
оцінку доказам по справі, прийшов до висновку, що наявність доказів у своїй
сукупності є підтвердженням того, що відповідач-1 при укладенні спірного
договору не мав намірів, та не здійснював законну підприємницьку діяльність, не
сплачував податки.

Таким чином, колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду, аналізуючи усі фактичні
обставини приходить до висновку щодо наявності умислу у ПП «Катекс» на
укладення угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, що
підтверджується веденням господарської діяльності з порушенням чинного
законодавства про оподаткування: неподання податкової звітності до органів
податкової інспекції протягом 2004-2005 років та не перебування на обліку в ДПІ
Святошинського району, та скасуванням на підставі рішення господарського суду
м. Києва від 14.08.2001 року державної реєстрації.

Водночас, колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду звертає увагу на те, що, позовні
вимоги, які ставить ДПІ у Оболонському районі м. Києва про визнання недійсною
угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не можуть бути
предметом позову виходячи з наступного.

Питання недійсності господарських зобов'язань та
застосування відповідних санкцій врегульовані статтями 207, 208 Господарського
кодексу України.

Відповідно до 207 ГК України господарське зобов'язання,
що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин
з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що
відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин,
учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,
водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним. Як
зазначено у ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання судом такого правочину недійсним
не вимагається. Тому позови податкових органів про визнання такого правочину
недійсним судовому розгляду не підлягають.

У таких випадках органи державної податкової служби на
підставі п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»
вправі звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів,
одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Отже, відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, якщо
справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд
закриває провадження у ній.

Суд першої інстанції правильно не застосував санкції,
передбачені статтею 208 ГК України.

Відповідно до ст. 250 ГК України
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше
як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених
законом.

Оскільки позивач звернувся до суду 01.02.2007 року,
тобто більш ніж через два роки після вчинення ПП «Катекс» правопорушення, то за
таких обставин Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу пропущення строків для
застосування адміністративних санкцій.

Таким чином, колегія суддів Київського апеляційного
адміністративного суду вважає, що постанова господарського суду м. Києва від
19.04.2007 року підлягає зміненню та закриттю провадження по справі в частині
позовних вимог Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва до
приватного підприємства «Катекс», суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, в решті постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись
ст. ст. 157, 198, 201, 203, 205, 206, 212 КАС України, суд, -

У
Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача - Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м. Києва на постанову господарського суду м.
Києва від 19.04.2007 року - задовольнити частково.

Постанову господарського суду м. Києва від 19.04.2007
року - змінити та закрити провадження по справі в частині позовних вимог
Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва до приватного
підприємства «Катекс», суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною.

В решті постанову господарського суду м. Києва від
19.04.2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

<>

Суддя-доповідач - Бєлова Л.В.Справа
в апеляційній інстанції №22а-227/08 Головуючий в першій інстанції -Морозов
С.М.Справа в першій інстанції № 25/66-А