Справа № 22-а-1558/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а-1558/08 Справа №22-а-4010/2007) Головуючий 1 інстанції:
Категорія: 48 Доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008
року

м.Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової
Н.В.,

Суддів
Бенедик А.П., Кононенко З.О.

за участю
секретаря Маймуліної
А.В.

представник відповідача:Колісник В.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду в м.Харкові адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та соціального захисту
населення Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області на
постанову Краснокутського районного
суду Харківської області від 24.07.2007
року по справі №2-а-29/2007

за позовом ОСОБА_1

до Управління
праці та соціального захисту населення
Краснокутської районної
державної адміністрації Харківської
області

про
стягнення недоплаченої грошової допомоги
-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, в якому
просила стягнути з відповідача суму недоплаченої одноразової щорічної допомоги, як дружині померлого інваліда війни в розмірі
3592, 25 грн..

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача
пояснила, що ОСОБА_1 є вдовою померлого інваліда війни і має право на
пільги, встановлені законодавством України для осіб, прирівняних до ветеранів
війни. Відповідно до ст. 15
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" їй до 5
травня повинна надаватись разова грошова допомога в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Така
допомога надавалась частково.
В 2004 році при мінімальної пенсії 92,45 грн. їй було виплачено 65 грн., в 2005
році при мінімальній пенсії 332 грн. їй виплачено 130 грн., в 2006 році при мінімальній пенсії 359 грн. їй
виплачено 325 грн. Таким чином, недоплачена грошова допомога складає 3592,25 грн. Просила стягнути з відповідача 3592,25 грн. недоплаченої
грошової допомоги.

Представник відповідача проти позову заперечувала та пояснила, що
законами про Державний бюджет України на 2004-2006 рр., який є пріоритетним
відносно інших законів, передбачалась виплата разової грошової допомоги
відповідно в розмірах 65, 130, і 130 грн. Просила в позові відмовити.

Постановою
Краснокутського районного суду
Харківської області від 24.07.2007 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3592 грн.. 25 коп.
недоплаченої разової щорічної допомоги, як
вдові інваліда війни.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на
прийняття оскаржуваної постанови, з порушенням норм матеріального та процесуального
права , а саме: ст.113 Конституції України, ст.ст.13, 17 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Постанови Кабінету
Міністрів України №177 від 18.02.2004 року «Про забезпечення щорічної виплати
разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»,
Закону України «Про Державний бюджет України», просить скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нове рішення відповідно до вимог чинного
законодавства.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є вдовою померлого інваліда
війни і має право на пільги, встановлені законодавством України для осіб,
прирівняних до ветеранів війни. Відповідно до ст. 15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального
захисту" їй до 5 травня повинна надаватись разова грошова допомога в розмірі 5 мінімальних
пенсій за віком. Така допомога надавалась частково. В 2004 році
їй було виплачено 65 грн., в 2005 році
- 130 грн., в 2006 році - 325 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з Рішення Конституційного суду України у
справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 44, 47,
78, 80 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" від 01.12.2004р., яким положення зазначеного закону щодо
зменшення сум щорічної разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам
війни визнано неконституційним.
На підставі зазначеного рішення, суд дійшов до висновку, що відповідач відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",
Закону України "Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік", Закону України "Про
державний бюджет на 2005 рік", Закону України "Про державний бюджет
на 2006 рік" зобов'язано здійснити позивачці перерахунок щорічної
разової допомоги у зв'язку з її
підвищенням.

Колегія суддів не
погоджується з такими висновками суду першої інстанції, щодо стягнення щорічної разової грошової
допомоги за 2004 -2005 р.р., виходячи з наступного.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений
річний строк звернення до адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 зазначеної статті адміністративний позов може бути подано
в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом
або іншими законами.

Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що
для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів, вважає, що строк звернення до адміністративного суду з
позовом по справі повинен рахуватися з 01.12.2004 року, тобто з моменту
прийняття Конституційним судом України рішення по справі №20-рп2004,
відповідно до якого визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення Закону України „Про державний бюджет України на
2004 рік”, зокрема ст..44, якою встановлено розмір виплати у 2004 році разової грошової
допомоги відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”. Саме з цього часу особа
дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав на отримання у 2004
році разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених Законом
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

З матеріалів справи вбачається, що
позов було подано до адміністративного суду 15.03.2007 року, тобто з пропуском
строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Судом першої інстанції
не було з'ясовано відношення у
відповідача щодо пропуску строку звернення позивачки до суду. В судовому
засіданні суду апеляційної інстанції,
представником відповідача посилаючись на пропущення позивачем строку
звернення до суду, проссив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що позивачем пропущено строк
звернення до суду з позовом про стягнення недоплаченої разової щорічної
допомоги до 5 травня за 2004 рік.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк звернення
до адміністративного суду з позовом про стягнення щорічної разової допомоги до
5 травня за 2005 р. та 2006 року

Відповідно до ч.5 ст.ст.12-15 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» виплата такої допомоги здійснюється
щорічно до 5 травня.

Сторонами не заперечувалось, що позивачеві в 2005 та в 2006 році була
здійснена виплата щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірах встановлених
Законами України «Про державний бюджет на 2005 рік» та «Про державний бюджет на 2006 рік»
відповідно.

Отже, позивач отримавши в 2005 та 2006 році щорічну разову грошову
допомогу до 5 травня у розмірі визначеному
бюджетними законами, а не у тому розмірі, в якому, на думку позивача ця
допомога повинна бути сплачена, позивач повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені
наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції представник відповідача наполягав на відмові в
задоволенні позову з підстав пропущення строку для звернення до адміністративного
суду, встановленою ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи постанову про задоволення позов, в частині вимог про стягнення недоплаченої
щорічної разової допомоги до 5 травня за 2004-2006 рік, суд першої інстанції не
звернув уваги на пропущення позивачкою строку звернення із позовом до
адміністративного суду, не з'ясував ставлення до цієї обставини відповідача чим порушив норми
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, задовольняючи позов в зазначеній частині позовних вимог, суд
першої інстанції виходив з того Законами
України „Про державний бюджет на 2005 рік” та «Про державний бюджет на 2006
рік» порушено права позивача щодо виплати йому разової щорічної допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених Законом
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, що є
звуженням змісту та обсягу прав позивача та порушенням ст..22 Конституції
України. цій частині вимог,

Колегія суддів не може погодитися і з такими висновками суду, з
наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України та ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного
судочинства України, органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачено Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно
до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова
допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком.

Статтею 34 Закону
України «Про державний бюджет на 2005 рік» та пунктом 18 статті 77 Закону
України „Про державний бюджет на 2006 рік” на 2005 та 2006 рік зупинено дію
частин п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, які визначали кратність виплат
щорічної допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

При цьому, статтею 34
Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік» та статтею 30 Закону України
„Про державний бюджет на 2006 рік” встановлений
фіксований розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 5
травня, відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”. Так, дружинам інвалідам війни у 2005 році встановлено
розмір разової грошової допомоги у розмірі 65 гривень, а в 2006 році - 65гривень.

Сторонами по справі
не заперечувалося, що в 2005 році позивачці було виплачено саме 130
гривень, та в 2006 році 130 гривень, як разову грошову
допомогу до 5 травня.

Таким чином, у 2005 -
2006 р.р., на момент виплати зазначеної допомоги певні положення Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, які визначають
розмір таких виплат не діяли, оскільки були зупинені Законами України „Про
державний бюджет на 2005 рік” та «Про державний бюджет на 2006 рік», якими
одночасно встановлено розмір таких виплат на 2005-2006 р.р.

Враховуючи положення
ч.2 ст.19 Конституції України та ч.1 ст.9 КАСУ України дії відповідачів по
справі, не можуть бути визнані неправомірними, оскільки вони здійснювали
виплати на підставі діючих Законів України „Про державний бюджет на 2005 рік”,
«Про державний бюджет на 2006 рік» та не мали повноважень застосовувати
зупинені норми Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”.

Положення Законів України „Про
державний бюджет на 2005 рік” та «Про державний бюджет на 2006 рік» рішеннями
Конституційного Суду України неконституційними не визнавались.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо порушення відповідачем по
справі прав позивача та ч.3 ст.22 Конституції України, оскільки відповідач по справі виконував норми законів, діючих на
момент здійснення виплат та своїми діями не звужував права позивача щодо
отримання ним разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Отже, колегія суддів вважає, що
при прийнятті рішення в частині задоволення позову щодо виплати разової
щорічної допомоги до 5 травня за 2004-2006 р.р., суд першої інстанції порушив
норми процесуального права, визначені ст.ст.99-100 КАС України. Крім того,
задовольняючи позовні вимоги щодо виплати разової щорічної допомоги до 5
травня суд помилково застосував норми
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”,
які не діяли на момент виникнення спірних правовідносин та не застосував Закони
України „Про державний бюджет на 2005 рік” та «Про державний бюджет на 2006
рік», які підлягали застосуванню. Висновки суду щодо порушення відповідачами
прав позивача на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у
2005-2006р.р. у розмірах, встановлених Законом України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” не ґрунтуються на встановлених судом
обставинах справи та нормах права.

Порушення судом першої
інстанції зазначених норм матеріального та процесуального права, а також
невідповідність висновків суду обставинам справи, призвели до неправильного
вирішення справи в частині задоволення позову щодо виплати разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня за 2004-2006 р.р.

Таким чином, апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про
відмову в задоволенні позовних вимог про виплату разової щорічної грошової
допомоги до 5 травня за 2004-2006р.р.

Керуючись ст.ст. 160, 195, ч.3 ст. 198,
ч.4 ст. 202, ч.2 ст. 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області -
задовольнити.

Постанову Краснокутського районного суду Харківської області від 24.07.2007 року по
справі №2-а-29/2007-скасувати.

Прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області про
стягнення недоплаченої грошової допомоги
- відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення та
може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з дня складання
постанови у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст
виготовлено 23.08.2008 року.

Головуючий (підпис) Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) А.П.Бенедик

(підпис)
З.О.Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного
суду Н.В.
Шевцова