Справа № 2-а-1242/08
Суддя: Трещова О.Р.
Дата ухвалення: 2008-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
вул. Київська, 150, м. Сімферополь, Автономна Республіка
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.09.08

Справа №2-а-1242/08

Окружний адміністративний суд Автономної Республіки Крим
у складі головуючої судді Трещової
О.Р., при секретарі Марущенко О.О., за участю

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом
Красноперекопської ОДПІ в АР
Крим

до ТОВ
"Газіндустрія", фізичної особи
ОСОБА_4

про визнання недійсною угоди

ВСТАНОВИВ:

До Окружного
адміністративного суду Автономної Республіки звернулася з адміністративним позовом Красноперекопська
об'єднана державна податкова інспекція до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Газіндустрія", фізичної особи ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів оренди
приміщення (№ 01/01/06-01А та 01/01/07-01А), укладені між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Газіндустрія" та фізичною
особою ОСОБА_4.

У судовому
засіданні представник позивача позов повністю підтримав з мотивів, викладених у
позовній заяві, та пояснив, що Красноперекопською ОДПІ в АР Крим була проведена перевірка з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої були
встановлені взаємовідносини даного підприємства
з фізичною особою ОСОБА_4 в
період 2006-2007 років. Представник позивача зазначає, що укладені договори не
відповідають вимогам п.2,3 ст.203 Цивільного кодексу України та протирічать
інтересам держави та суспільства. Позивач зазначив, що в ході проведення
виїзної планової перевірки відповідача ТОВ
"Газіндустрія" встановлено, що вищевказане товариство за адресою
укладення договору не знаходиться.

Також, позивач зазначив, що відповідач - ОСОБА_4 31
березня 2008 року надав пояснення оперуповноваженому ОПМ Красноперекопської
ОДПІ в АР Крим, де зазначено, що ОСОБА_4 проживає за адресою мкрн.10, б.4
кв.29, своє житло в оренду ТОВ
"Газіндустрія" не здавав, будь-якої грошової винагороди не отримував, договір не укладав та документи
щодо оренди житла не підписував, з керівництвом ТОВ "Газіндустрія" ОСОБА_4 не знайомий.

У судовому засіданні представник відповідача товариства
з обмеженою відповідальністю
"Газіндустрія" проти позову повністю заперечував, пояснив, що
договори оренди між ТОВ
"Газіндустрія" та фізичною особою ОСОБА_4 за 2006 та 2007 роки
укладено у відповідності з вимогами чинного законодавства, оскільки дотримана
форма таких договорів та договори відповідають волі сторін, а орендодавець та
орендар справно та у повному обсязі виконали умови оспорюваних договорів. Також
представник ТОВ "Газіндустрія"
пояснив, що ТОВ "Газіндустрія"
та фізична особа ОСОБА_4 уклали реальні
угоди оренди, які були реально виконані, розрахунки здійснювалися з
використанням видаткових касових ордерів, з угоди повною мірою сплачені
податки.

Також представник відповідача заперечував проти доводів
позивача щодо незнаходження відповідача ТОВ
"Газіндустрія" за адресою укладення договорів оренди з
фізичною особою ОСОБА_4. Представник
пояснив, що 18 березня 2008 року між ТОВ «Газіндустрія» та підприємством
«Горбит» був укладений договір оренди нежитлового приміщення за адресою:
Україна, АР Крим, м. Красноперекопськ, вул. Менделєєва,14. Згідно п.4.1 даного
договору строк оренди встановлюється до 18 квітня 2008 року, тобто 1 місяць.
В цей період Красноперекопською ОДПІ в АР Крим було проведено виїзну планову перевірку
ТОВ "Газіндустрія" з
дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з
01.10.2006 року по 31.12.2007 року. Отже, представник відповідача ТОВ
«Газіндустрія» пояснив, що договір оренди між ТОВ «Газіндустрія» та
підприємством «Горбит» був укладений для зручності в проведенні виїзної
планової перевірки ТОВ «Газіндустрія».

Представник відповідача заявив, що договір оренди у 2006
році був укладений директором ОСОБА_5, який і спілкувався з ОСОБА_4 зі всіх
питань щодо укладання договору оренди, тому ОСОБА_4 не був знайомий з новим
директором ОСОБА_4, про що і зазначив в поясненнях.

У судовому засіданні відповідач - ОСОБА_4 проти позову заперечував, та
пояснив, що між ним та ТОВ "Газіндустрія"
у 2006 та 2007 роках дійсно було
укладено договори оренди, підписано акти прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до умов договору ним отримувалися
кошти. Відповідач зазначив, що він не знав, що
орендарем - ТОВ
"Газіндустрія" згідно умов договору сплачувався податок з
доходів фізичних осіб з його виплат по
вищевказаних договорах оренди. Тому, коли у нього відбиралися пояснення
оперуповноваженим ВПМ Красноперекопської ОДПІ, йому погрожували несплатою
податків, що й стало причиною відмови від договорів оренди.

Що стосується його пояснення оперуповноваженому ОПМ Красноперекопської
ОДПІ в АР Крим від 31 березня 2008 року то, ОСОБА_4 пояснив, що працівник
Красноперекопської ОДПІ в АР Крим
ввів його в оману, пояснення
відповідач дав під тиском з боку
оперуповноваженого ОПМ Красноперекопської ОДПІ в АР Крим, надані пояснення
не відповідають його волевиявленню.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача -
ТОВ "Газіндустрія" та
відповідача - ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі
в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з
частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 4 частини 1 статті 17 КАС України
компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта
владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Пунктом 7 частини 1
статті 3 КАС України дано
визначення суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Частиною 1,3
статті 4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від
04.12.1990 року № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України є
центральним органом виконавчої влади. Державні податкові інспекції у районах,
містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні та
об'єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним
податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Відповідно до підпункту
2.1.4 п. 2.1. статті 2 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» №
2191-ІІІ від 21.12.2000 року податкові органи визнані контролюючими
органами стосовно податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються
до бюджетів та державних цільових фондів. Отже, вони наділені компетенцією,
визначеною підпунктом 2.2.1 пункту 2.2. статті 2 Закону здійснювати перевірки
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати зазначених податків.

Отже, органи державної податкової служби у відносинах з
суб'єктами господарювання, під час реалізації своїх завдань та функцій,
встановлених законодавством України, являються суб'єктами владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено); добросовісно.

Тому
вирішуючи справу стосовно позовних вимог позивача, який являється суб'єктом
владних повноважень, щодо визнання недійними угод, суд зобов'язаний перевірити,
чи здійснювалася перевірка, висновки якої являються підставою для визнання угод
недійсними, на підставі закону, які
повноваження мав ревізор під час проведення перевірки, чи прийнято
рішення по справі безсторонньо, обґрунтовано та добросовісно.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Державна податкова інспекція є органом державної влади
і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми
Конституції України та аналогічним вимогам ст. 11, 11-1 Закону України
"Про державну податкову службу в Україні". Право податкової інспекції
на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з
дотриманням порядку, встановленого законом.

Згідно з
пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в
Україні» від 04.12.1990 року № 509-ХІІ органи державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України,
мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих
податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і
сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх
подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами.

Таким
чином, органи податкової служби мають право проводити лише документальні
невиїзні і планові та позапланові виїзні перевірки, підстави для проведення
яких визначені законодавством України.

Відповідно до ст. 11-1 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року № 509-ХІІ
плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та
зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної
податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків
чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться
така планова виїзна перевірка. Планова виїзна перевірка проводиться за
сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за
письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не
частіше одного разу на календарний рік. Право на проведення планової виїзної
перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше
ніж за десять днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове
повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

Відповідно до пп. 1.3. п.1 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від
10.08.2005року № 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005
року № 925/11205 за результатами
проведення виїзних планових та
позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів
господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового
законодавства - довідка. Такий акт є службовим документом, який стверджує факт
проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової
перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення податкового законодавства суб'єктами
господарювання.

Відповідно до Порядку оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженому Наказом Державної
податкової адміністрації України від 10.08.2005 року № 327 (надалі - Порядок) при оформленні результатів
виїзних планових перевірок в акті в обов'язковому порядку зазначається
інформація, передбачена в підпунктах 2.1.1 - 2.1.3, 2.1.5, 2.1.6 (виїзна
планова перевірка), 2.1.7, 2.2.1 - 2.2.3, 2.2.6 та 2.2.11. Підпунктом 2.1.3. пункту 2.1. Порядку передбачено, що вступна
частина акта виїзної планової перевірки повинна містити підстави для проведення
перевірки відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в
Україні" та інших законодавчих актів.

Згідно з
підпунктом 1.4 пункту 1 вищезазначеного Порядку при проведенні планової виїзної
перевірки складається один зведений акт планової перевірки. Зведений акт -
службовий документ, який стверджує факт проведення планової виїзної перевірки з
усіх питань за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Відповідно до акту № 383/23-0/32777480 від 10 квітня
2008 року на підставі направлень від 18.03.2008 року № 150/23-0, від 01.04.208
року № 203/23-0, виданих Красноперекопською ОДПІ ОСОБА_6 головному державному
податковому ревізору - інспектору сектору проведення податкового аудиту
платників податків відділу податкового
контролю юридичних осіб Красноперекопської ОДПІ (інспектору податкової служби 1
рангу), ОСОБА_7 завідуючому сектором контролю за розрахунковими операціями
відділу податкового контролю юридичних
осіб Красноперекопської ОДПІ (раднику податкової служби III рангу), ОСОБА_8
головному державному податковому ревізору-інспектору сектора документальних
перевірок відділу оподаткування фізичних осіб Красноперекопської ОДПІ
(інспектору податкової служби 1 рангу), ОСОБА_9
начальнику відділу контролю за фінансовими установами та операціями у сфері ЗЕД (раднику податкової служби III
рангу), ОСОБА_10 старшому оперуповноваженому відділення розкриття злочинів в
базових галузях економіки ВПМ
Красноперекопської ОДПІ (старшому лейтенанту податкової міліції), ОСОБА_11
начальнику відділення розкриття злочинів в базових галузях економіки ВПМ Красноперекопської
ОДПІ (майору податкової міліції) на підставі п.1 ст.11-1 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року № 509-ХІІ та
відповідно до плану - графіку проведення документальних перевірок суб'єктів
господарювання проведена планова виїзна перевірка фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання товариством з обмеженою відповідальністю "Газіндустрія" вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за період з 01.10.206 року по 31.12.2007 року
відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акту.

Товариство з обмеженою відповідальністю
"Газіндустрія" повідомлено про проведення планової виїзної перевірки
повідомленням від 22.02.2008 року за № 563/10/23-0, що надано керівнику
07.03.20008 року.

Перевірку проведено з відома та в присутності керівника
ТОВ "Газіндустрія" ОСОБА_3. У журналі реєстрації перевірок суб'єкта
господарювання вчинено запис 19.03.2008 року під № 3,5.

Таким
чином, судом встановлено, що позивачем виконані всі вимоги Закону України від
04.12.1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» щодо
підстав, порядку та організації проведення виїзної планової
перевірки ТОВ "Газіндустрія" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006 року по 31.12.2007
року.

Судом встановлено, що відповідно до вищевказаного акту
перевірки:

ТОВ "Газіндустрія" представлені до перевірки
договори оренди № 01/10/06-01А від 01.10.2006 року та 01/01/07 -01А від
01.01.2007 року, укладені з фізичною особою ОСОБА_4, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1.Відповідно до укладених договорів ОСОБА_4 зобов'язується надати ТОВ
"Газіндустрія" за плату в
тимчасове користування приміщення площею 48,8 кв.м., що розташоване за адресою:
м.Красноперекопськ,10 мкрн, будинок 4, квартира 29.Розмір орендної плати
визначається з розрахунку 7,00 грн./міс.
за 1 кв.м. з урахуванням фактичного користування приміщенням і складає:

- жовтень
2006 року - 101,01 гривень;

-
листопад 2006 року - 104,38 гривень;

- грудень
2006 року - 96,42 гривень;

- січень
2007 року - 101,01 гривень;

- лютий
2007 року - 101,67 гривень;

-
березень 2007 року - 96,42 гривень;

- квітень
2007 року - 94,89 гривень;

- травень
2007 року - 91,83 гривень;

- червень 2007 року - 99,63 гривень;

- липень
2007 року - 101,01 гривень;

- серпень
2007 року - 101,01 гривень;

-
вересень 2007 року - 94,89 гривень;

- жовтень
2007 року - 105,60 гривень;

-
листопад 2007 року - 104,38 гривень;

- грудень
2007 року - 96,42 гривень.

В
податковому обліку (в декларації про прибуток підприємства) суми нарахованої
орендної плати включені до складу валових витрат (рядок 04.13):

- за 1
квартал 2007 року в сумі 600,91 гривень;

- за
півріччя 2007 року в сумі 887,26 гривень;

- За 9
місяців 2007 року в сумі 1184,17 гривень;

- За 2007
рік - в сумі 1490,57 гривень.

Як
зазначено в акті планової виїзної перевірки, згідно пояснення, наданого ОСОБА_4
31.03.2008 року своє житлове приміщення (розташоване за адресою м.
Красноперекопськ, мкрн.10, будинок 4, квартира 29) в оренду ТОВ
"Газіндустрія" він не надав, будь-якої грошової винагороди не
отримував, договорів не укладав, документи на оренду житла не підписував.

Згідно з
п.п.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» № 283/97 - ВР від
22.05.1997 року зі змінами та доповненнями не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та
іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку.

Як
зазначено в акті планової виїзної перевірки, в порушення п.п.5.3.9.п.5.3. ст.5
закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 283/97 - ВР від 22.05.1997 року зі змінами
та доповненнями, п.9.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність Україні» від 16.07.99 року № 996-XIV в перевіряємому
періоді суб'єктом господарювання віднесено до валових витрат у декларацію про
прибуток підприємств у рядок 04.13 нараховані послуги по оренді приміщення в
сумі 1490,57 гривеь, які не підтверджені відповідними документами.

Відповідно до частини 1 статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами
господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють
господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність
господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність
за своїми зобов'язаннями в межах цього
майна, крім випадків встановлених законом. Згідно з п. 1 частини 2 статті 55 ГК
України юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України,
підприємства, створені відповідно до Господарського кодексу України та
зареєстровані в установленому законом порядку визнаються суб'єктами
господарювання.

Судом
встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Газіндустрія" є юридичною особою,
зареєстрованою 14.06.2004 року виконавчим комітетом Красноперекопської міської
ради АРК, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №530606, довідкою з Єдиного
державного реєстру підприємств та організацій України серії АБ № 051285 від 01.08.2008 року.

Відповідно
до п. 2.2. розділу 2 Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Газіндустрія", затвердженому
Протоколом № 4 Загальних Зборів Учасників від 15 липня 2008 року, основною
метою діяльності підприємства є одержання прибутку шляхом задоволення суспільних
потреб у роботах, продукції, послугах Товариства й реалізації на цій основі
соціальних й економічних інтересів
Учасників і членів трудового колективу Товариства, а також створення
конкурентоспроможних товарів, робіт і послуг, насичення ними споживчого ринку.

Відповідно до рішення засновника
товариства з обмеженою відповідальністю
"Газіндустрія" № 1 від 10 червня 2004 року Каргін Михайло
Євгенович вирішив заснувати товариство з
обмеженою відповідальністю
"Газіндустрія" з одним учасником з часткою в Статутному фонді
100%, затвердити Статут товариства з обмеженою відповідальністю "Газіндустрія", призначити
директором ТОВ "Газіндустрія"
ОСОБА_5 та укласти з ним трудовий контракт.

Згідно з
протоколом Загальних Зборів учасників товариства з обмеженою
відповідальністю
"Газіндустрія" №2 від 07 квітня 2007 року на Загальних Зборах
ухвалено призначити директором ТОВ
"Газіндустрія" ОСОБА_3.

Отже, судом встановлено, що ТОВ "Газіндустрія" являється суб'єктом
господарювання, юридичною особою, зобов'язано виконувати обов'язки, покладені
на нього законами у зв'язку зі
здійсненням господарської діяльності, у тому числі стосовно належного
нарахування та сплати податків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 - є фізичною
особою, який незареєстрований у якості фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.1.20 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889 -ІV (надалі - Закон) фізична
особа - громадянин України, фізична особа без громадянства або громадянин
іноземної держави.

Згідно з п.2.1 ст.2 Закону платниками податку є
резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України,
так і іноземні доходи.

Підпункт 1.20 статті 1 Закону передбачає, що достатньою
підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного
місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Законом, або
її реєстрація як самозайнятої особи.

Відповідно до п. 1.15. ст. 1 Закону податковим агентом являється юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ)
або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового
статусу та способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей
податок до бюджету від імені та за
рахунок платника податку, вести
податковий облік та
подавати податкову звітність податковим органам відповідно
до закону, а також нести відповідальність за порушення норм
цього Закону.

Згідно пп.
8.1.1. п. 8.1. ст. 8 вказаного
Закону податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за
його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену
у відповідних пунктах статті 7
цього Закону.

У той же час підпунктом 8.2.2. п. 8.2. статті 8 Закону
встановлено, що особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або
фізична особа, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Не являється податковим агентом лише фізична особа, яка не має статусу суб'єкта
підприємницької діяльності

Отже, суд приходить до висновку, що фізична особа
ОСОБА_4 є платником податку, але не являється податковим агентом у
правовідносинах між ТОВ
"Газіндустрія" та
ОСОБА_4 Податковим агентом є ТОВ
"Газіндустрія", отже, ТОВ
"Газіндустрія" зобов'язано
нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені
та за рахунок платника податку ОСОБА_4., вести
податковий облік та
подавати податкову звітність податковим органам відповідно
до закону, а також нести відповідальність за порушення
норм цього Закону.

Суд, проаналізувавши наявні в справі документи,
встановив:

01
жовтня 2006 року між власником майна ОСОБА_4 (Орендодавцем), з одного боку та
ТОВ "Газіндустрія" (Орендарем), в особі директора ОСОБА_5, діючого на
підставі Статуту, з іншого боку, було укладено договір № 01/10/06-01А. Згідно
предмету договору орендодавець зобов'язується надати Орендарю за плату в тимчасове користування ( з понеділку по
п'ятницю з 8:00 до 18:00, за виключенням днів державних свят, відповідно до
діючого законодавства України) приміщення площею 48,8 кв.м, яке розташоване за
адресою: м.Красноперекопськ,10 мкрн,
будинок 4, квартира 29, строком до 31 грудня 2006 року, а Орендар
зобов'язується прийняти Приміщення та сплачувати орендну плату у розмірі та на
умовах, визначених договором.

Відповідно до ч.3 Договору оренди приміщення № 01/10/06-01А від 01
жовтня 2006 року розмір плати за
користування приміщенням визначається із розрахунку 7,00 гривень в місяць за 1
кв.м. Розрахунок здійснюється шляхом видачі готівки з каси Орендаря. Орендар є
податковим агентом Орендодавця, відповідно до «Про податок з доходів фізичних
осіб» від 22.05.2003 року № 889 -ІV та сплачує Орендодавцю суму орендної плати
за вирахуванням податку з доходів. Плата вноситься щоквартально до 20 числа
місяця наступного за кварталом користування предметом оренди.

Відповідно до ч.7 Договору оренди приміщення № 01/10/06-01А від 01
жовтня 2006 року договір набирає
чинності з дня підписання та діє до 31 грудня 2006 року.

01 січня
2007 року між власником майна ОСОБА_4 (Орендодавцем), з одного боку та ТОВ
"Газіндустрія" (Орендарем), в особі директора ОСОБА_5, діючого на
підставі Статуту, з іншого боку, було укладено договір № 01/01/07-01А. Згідно
предмету договору орендодавець зобов'язується надати Орендарю за плату в тимчасове користування ( з понеділку по п'ятницю
з 8:00 до 18:00, за виключенням днів державних свят, відповідно до діючого
законодавства України) приміщення площею 48,8 кв.м, яке розташоване за
адресою: м.Красноперекопськ,10 мкрн,
будинок 4, квартира 29, строком до 31 грудня 2007 року, а Орендар
зобов'язується прийняти Приміщення та сплачувати орендну плату у розмірі та на
умовах, визначених договором.

Відповідно до ч.3 Договору оренди приміщення від 01 січня 2007 року №
01/01/07-01А розмір плати за користування приміщенням визначається із
розрахунку 7,00 гривень в місяць за 1 кв.м. Розрахунок здійснюється шляхом
видачі готівки з каси Орендаря. Орендар є податковим агентом Орендодавця,
відповідно до «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889
-ІV та сплачує Орендодавцю суму орендної плати за вирахуванням податку з
доходів. Плата вноситься щоквартально до 20 числа місяця наступного за
кварталом користування предметом оренди.

Відповідно до ч.7 Договору оренди приміщення № 01/01/07-01А від 01січня 2007 року договір набирає чинності з дня підписання та
діє до 31 грудня 2007 року.

Судом
встановлено, що угоди між позивачем та відповідачем було реально виконано,
Орендодавець дійсно надав, Орендар дійсно прийняв та користувався приміщенням,
сплачував орендну плату згідно договору
№ 01/10/06-01А від 01 жовтня 2006
року, що підтверджується Актом прийому - передачі виконаних робіт від 31 грудня
2006 року, згідно договору №
01/01/07-01А від 01січня 2007 року акти прийому-передачі від 31 січня 2007
року, 28 лютого 2007 року, 31 березня 2007 року, 30 квітня 2007 року, 31 травня
2007 року, 30 червня 2007 року, 31 липня 2007 року, 31 серпня 2007 року, 30
вересня 2007 року, 31 жовтня 2007 року, 30 листопаду 2007 року, 32 грудня 2007
року.

Оцінюючи
достовірність актів прийому-передачі, що підтверджують факт реального виконання
договорів, суд не погоджується з доводами представника позивача в тій частині,
що акти являються недійсними, у зв'язку з тим, що підписані не тією особою - ні
ОСОБА_4, а ОСОБА_4.

Це ствердження представника позивача
спростовуються поясненнями представника відповідача ТОВ
"Газіндустрія" та відповідача ОСОБА_4., які пояснили, що в актах
здійснена помилка в по-батькові, яка постійно повторювалася і яка не була
виправлена в першому примірнику. Судом надані всі акти для огляду ОСОБА_4, який
підтвердив у судовому засіданні факт підписання всіх указаних актів без
виключень.

Крім
того, оцінюючі зазначені акти в сукупності з усіма доказами - договорами,
документами про сплату орендної плати, суд приходить до висновку, що акти були підписані саме відповідачем ОСОБА_4
та всі вони підтверджують факт передачі орендованого приміщення від Орендодавця
ОСОБА_4. Орендарю ТОВ "Газіндустрія" на виконання договорів від 01
жовтня 2006 року № 01/10/06-01А та від 01січня 2007 року № 01/01/07-01А.

Згідно
п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність
Україні» від 16.07.99 року № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час
здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та впорядкування оброблені даних на підставі первинних
документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року первинним документом визнається документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка
викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Всі первинні документи, що підтверджують здійснення
позивачем вищезазначеної господарської
операції, є в матеріалах справи, оцінені судом та визнані такими, що оформлені
у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме:

-
відповідно до видаткового касового ордеру Серії 02 АААЕ № 946586 ОСОБА_4
з каси ТОВ "Газіндустрія" 28.02.2008
року видано готівкою 262,57 гривень по
договору оренди за 2006 рік;

-
відповідно до видаткового касового ордеру ОСОБА_4 з каси ТОВ
"Газіндустрія" 15.08.2008 року
видано готівкою 1010,46 гривень по договору оренди приміщення № 01/01/07-01А
від 01.01.2007 року.

Відповідно до умов договорів оренди № 01/10/06-01А від 01 жовтня 2006
року та № 01/01/07-01А від 01.01.2007
року та вимог діючого законодавства України
Орендар - ТОВ
"Газіндустрія" є податковим
агентом Орендодавця - ОСОБА_4. Згідно з Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» від
22.05.2003 року № 889 -ІV Орендар сплачує Орендодавцю суму орендної плати за
вирахуванням податку з доходів. Факти сплати податку з доходів відповідно до
договорів оренди 2006 та 2007 року
підтверджується платіжними дорученнями від 26 лютого 2007 року № 374
(призначення платежу самостійно нарахований штраф 5% за несвоєчасну сплату
податку з доходів фізичних осіб по договору оренди), від 26 лютого 2007 року №
376 (призначення платежу - сплата пені з податку з доходів фізичних осіб згідно акту перевірки 75/23-00/32777480 від
06.02.2007 року), від 26 лютого 2007 року № 373 (призначення платежу податок з
доходів фізичних осіб по договору оренди за IV квартал 2006 року), від 26
лютого 2007 року № 375 (призначення платежу податок з доходів фізичних осіб по
договору оренди за січень, лютий 2007
року), від 29 березня 2007 року № 408 (призначення платежу податок з доходів
фізичних осіб по договору оренди за
березень 2007 року), від 26 квітня 2007 року № 440 (призначення платежу
податок з доходів фізичних осіб по договору оренди за квітень 2007 року), від 29 травня 2007 року № 488 (призначення платежу
податок з доходів фізичних осіб по договору оренди за травень 2007 року), від 25 червня 2007 року
№ 509 (призначення платежу податок з доходів фізичних осіб по договору оренди
за червень 2007 року), від 20 липня
2007 року № 536 (призначення платежу податок з доходів фізичних осіб по
договору оренди за липень 2007 року),
від 27 серпня 2007 року № 583 (призначення платежу податок з доходів фізичних
осіб по договору оренди за серпень 2007
року), від 24 вересня 2007 року № 610 (призначення платежу податок з доходів
фізичних осіб по договору оренди за
вересень 2007 року), від 24 жовтня 2007 року № 664 (призначення платежу
податок з доходів фізичних осіб по договору оренди за жовтень 2007 року), від 29 листопаду 2007
року № 694 (призначення платежу податок з доходів фізичних осіб по договору
оренди за листопад 2007 року), від 12
грудня 2007 року № 726 (призначення
платежу податок з доходів фізичних осіб по договору оренди за грудень 2007 року).

Суд
визнає, що сплата ТОВ «Газіндустрія»
податку з доходів фізичних осіб за
ОСОБА_4 підтверджує факт реальності угоди, факт сплати орендарем
орендної плати.

Суд не
погоджується з доводами позивача у тій частині, що зазначена сума сплаченого
податку не може бути признана судом у зв'язку з тим, що не був перевірений факт
зарахування цих податків до відповідного бюджету.

Відповідно до ч.4 ст.71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен
подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

Приймаючи до уваги, що обов'язок доказування правомірності дій
покладений на суб'єкта владних повноважень,
а позивач не довів факт несплати відповідачем податку з доходів фізичних
осіб, доводи Красноперекопської ОДПІ в АР Крим є необґрунтованими.

Більш
того, суд вважає, що встановлення факту сплати податку є достатнім для
підтвердження дійсності угоди.

Суд не погоджується з посиланням позивача щодо
незнаходження відповідача Т
ОВ«Газіндустрія» за адресою орендованого ним приміщення.

Судом встановлено, що ТОВ «Газіндустрія» зареєстровано Виконавчим
комітетом Красноперекопської міської ради 14.06.2004 року за №
5000167, за адресою : 96000, Автономна Республіка Крим, м.
Красноперекопськ, мкрн.10, будинок 4, квартира 29.

31.07.2008 року ТОВ
«Газіндустрія» було змінено
юридичну адресу з 96000, Автономна Республіка Крим, м.Красноперекопськ,
мікр.10, буд.4, кв.29 на адресу: 96000, Автономна Республіка Крим,
м.Красноперекопськ, вул. Таврійська,153. Ці зміни були здійснені Державним
реєстратором виконавчого комітету Красноперекопської міської ради, що
підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію ТОВ «Газіндустрія».

До цього часу ТОВ
«Газіндустрія» перебувало за юридичною та фактичною адресою: 96000,
Автономна Республіка Крим, м.Красноперекопськ, мікр.10, буд.4, кв.29, що
підтверджується договорами оренди приміщення, укладених між фізичною особою
ОСОБА_4 та ТОВ «Газіндустрія» у
2006,2007,2008 роках.

Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 18 березня 2008
року Орендодавець - підприємство «Горбит», в особі Кириченко В.В., діючого на
підставі Статуту та Орендар - ТОВ "Газіндустрія" в особі директора - ОСОБА_3 укладено договір,
відповідно до якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в тимчасове
користування вбудоване, нежиле,
виробниче приміщення за адресою: м. Красноперекопськ, вул.Менделєєва, 14а.
Відповідно до п.4 договору договір укладено 18 квітня 2008 року з моменту
підписання акту прийому-передачі, строк дії - 1 місяць, до 18 квітня 2008 року.

В судовому засіданні, судом встановлено, що в період з
18 березня 2008 року по 18 квітня 2008 року позивачем проводилась виїзна
планова перевірка відповідача ТОВ
«Газіндустрія» з дотримання вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2006
року по 31.12.2007 року.

У судовому засіданні представником відповідача ТОВ «Газіндустрія» надано пояснення, що цей
договір оренди було укладено для зручності проведення виїзної планової
перевірки працівниками позивача.

Отже,
суд встановив, що відповідач - ТОВ
«Газіндустрія» знаходився за адресою
96000, Автономна Республіка Крим, м.Красноперекопськ, вул. Менделєєва,14
тільки з 18 березня 2008 року по 18 квітня 2008 року.

Таким
чином, з 2004 року до 31.07.2008 року фактичною та юридичною адресою
відповідача ТОВ «Газіндустрія» являлася: 96000, Автономна Республіка Крим,
м.Красноперекопськ, мкрн.10, д.4, кв.29.

Суд
зазначає, що відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст.204 Цивільного
кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою
та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1
ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства.

Cудом встановлено, що договори, укладені між фізичною
особою ОСОБА_4 та ТОВ «Газіндустрія» відповідає вимогам ч.1 ст.203 Цивільного
кодексу України.

Згідно з ч.2
ст.203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю
фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і
самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе
цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі
їх невиконання.

Відповідно до ч.2 ст.30 Цивільного кодексу України обсяг цивільної дієздатності фізичної особи
встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.39 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом
недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не
здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, фізична особа визнається недієздатною тільки з
моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Виходячи з викладеного, судом встановлено, що фізична
особа ОСОБА_4 має необхідний обсяг цивільної дієздатності для вчинення
правочинів.

Таким чином, вимоги ч.2 ст.203 Цивільного кодексу
України сторонами виконуються.

Відповідно до ч.3
ст.203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В процесі судового засідання судом встановлено, що
волевиявлення фізичної особи ОСОБА_4. в момент укладення договорів було вільним
та відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ч.3 ст.70 КАС України докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Згідно з ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо
таких обставин не виникає спору.

Враховуючи викладене, суд не може визнати належними та
допустимими докази недійсності угоди, пояснення ОСОБА_4., надані
оперуповноваженому ВПМ Красноперекопської ОДПІ 31.03.2008 року.

В зазначеному поясненні не вказані підстави, яким
законом, процесуальною нормою, в якому порядку воно було складено, яке
процесуальне рішення було прийняте за результатами відібрання такого пояснення.
Крім того, ОСОБА_4 не попереджували про відповідальність за неправдиві
свідчення. Не містить доказової інформації й сутність свідчень, оскільки у
судовому засіданні було встановлено, що обидва договори укладені з Кучмою не
директором ОСОБА_4, а попереднім директором ОСОБА_5, з яким він був знайомий.
ОСОБА_3 ОСОБА_4 дійсно не знав, познайомився лише під час розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_4 зазначив у судовому засіданні, що пояснення в нього відбиралися
під тиском про нарахування податків, тому він і підписав пояснення.

Але в судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив факт укладення та виконання всіх зазначених
договорів.

Приймаючи до уваги, що пояснення ОСОБА_4. у судовому
засіданні повністю підтверджені письмовими доказами, дослідженими судом, суд
встановив, що в судовому засіданні встановлено, що волевиявлення ОСОБА_4. при укладені договорів відповідає його
внутрішній волі.

Відповідно до ч.5
ст.203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що договори, укладені між фізичною
особою ОСОБА_4 та ТОВ «Газіндустрія»,
були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а саме: згідно з
умовами вищевказаних договорів
приміщення було надано Орендодавцем у тимчасове користування, Орендар прийняв у
користування вищезазначене приміщення, Орендар справно сплачував оренду плату
згідно умовам договорів, про що свідчать платіжні доручення (які долучені до
матеріалів справи), Орендар згідно з умовами договору є податковим агентом,
сплачував податок з доходів фізичних осіб.

Отже, суд приходить до висновку, що договори оренди
приміщення були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Згідно з ч.6
ст.203 Цивільного кодексу України правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Порушення
сторонами частини 6 ст.203 Цивільного кодексу України судом не
встановлено.

Відповідно до ст.ст.207,208 Цивільного кодексу України
договори складено у письмовій формі, підписані орендодавцем особисто, а від імені орендаря підписано
посадовою особою, що має повноваження га укладення таких договорів та
здійснення підписів.

Отже, судом встановлено, що жодних підстав недійсності
правочинів, встановлені статтею 203
Цивільного кодексу України в укладених сторонами договорах не
вбачається.

Таким чином суд приходить до висновку, що договори
оренди укладено у відповідності з вимогами чинного законодавства, орендодавець
та орендар справно та у повному обсязі виконали умови вищезазначених договорів.

Суд не погоджується з твердженнями позивача відносно їх
посилання на Господарський кодекс України
у спірних правовідносинах. Суд зазначає, що Господарський кодекс України
визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські
відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської
діяльності між субєктами господарювання, а також між цими субєктами та іншими
учасникамииии відносин у сфері господарювання.

ОСОБА_4 не є субєктом господарювання та учасником
господарських відносин. Отже, норми Господарського кодексу України в даних
правовідносинах не можуть використовуватися.

Таким
чином, позивач по справі не надав доказів щодо недійсності договорів № 01/10/06-01А від 01.10.2006 року та
01/01/07 -01А від 01.01.2007 року, укладених між товариством з обмеженою відповідальністю
«Газіндустрія» та фізичною особою ОСОБА_4, на підставі того, що вони
протирічать інтересам держави та суспільства та не відповідають вимогам п.2,3
ст.203 Цивільного кодексу України. Отже, позовні вимоги позивача щодо визнання
недійсними договори оренди приміщення №
01/10/06-01А від 01.10.2006 року та 01/01/07 -01А від 01.01.2007 року, укладені
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Газіндустрія» та фізичною особою ОСОБА_4 не підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 94 КАС України, у справах, в яких
позивачем є суб'єкт владних повноважень, і відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

У
зв'язку зі складністю справи судом 08 вересня 2008 року оголошена вступна та
резолютивна частина постанови, а 12 вересня 2008 року постанова складена у
повному обсязі.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 158, 159, 160, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня
складення у повному обсязі у разі неподання заяви про апеляційне оскарження
(апеляційної скарги).

Якщо
після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана,
постанова набуває законної сили через 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Протягом 10 днів
з дня складення постанови у повному обсязі через Окружний
адміністративний суд Автономної Республіки Крим до Севастопольського
апеляційного адміністративного суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження, після подачі якої протягом 20 днів може бути подана апеляційна
скарга.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження (10 днів).

Суддя Окружного

адміністративного суду

Автономної Республіки Крим Трещова О.Р.