Справа № 2а-7/2007
Суддя: Муляр B.C.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-7 /07р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
травня 2007 року. Ватутінський міський
суд Черкаської області

в
складі: головуючого Муляр
B.C.

при
секретарі Мельник
С. В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ватутіне справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до
Ватутінського міського управління праці та соціального захисту населення про
стягнення недоплаченої суми щорічної разової допомоги -

встановив:

позивач в судовому засіданні змінив свої
позовні вимоги і просить суд стягнути із Ватутінського міського управління
праці та соціального захисту населення на його користь суму недоплаченої
щорічної разової допомоги, як учаснику
бойових дій, в розмірі 5119 гривень 40
копійок, 589 гривень 12 копійок в
рахунок відшкодування втрат від інфляції та три проценти річних від
прострочених сум платежів в розмірі 166 гривень 44 копійки, а всього 5874 гривень 96 копійок посилаючись
на те, що він являється учасником
бойових дій і відповідно до ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну до 5 травня
виплату разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком і
беручи до уваги, що мінімальна пенсія за
віком станом на 04.05.2004 року становила - 102, 82 гривні, станом на 04.05.2005 року становила - 332
гривні, станом на 04.05.2006 року
становила - 359 гривень та станом на 04.05.2007 року становила - 410.06 гривень
відповідач повинен був виплатити йому за мінусом виплачених сум за 2004 рік -
102.82 грн. х 5 = 514, 10 грн. -120 грн. = 394, 10 грн.; за 2005 рік - 332 грн.
х5= 1660 грн. - 250 грн. = 1410 грн.; за 2006 рік - 359 грн. х 5 = 1795 грн. -
250 грн. = 1545 грн.; за 2007 рік - 410, 06 грн. х 5 = 2050, 30 грн. - 280 грн.
-1770, 30 грн., а всього 5119 гривень 40
копійок. Крім того згідно ч.2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення,
а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений
договором або законом, а тому він
вважає, що врахувавши дану норму Закону
та провівши відповідні розрахунки відповідач повинен йому виплатити
відшкодування втрат від інфляції 589, 12 грн. та три відсотки від суми боргу з
урахуванням втрат від інфляції, які
складають 166, 44 грн., а всього 755
гривень 56 копійок.

Про
порушення своїх прав він дізнався 28.03.2007 року, отримавши довідку від управління пенсійного
фонду про розмір мінімальних пенсій за віком,
а тому строк звернення до суду за захистом порушеного права він
вважає, що ним не порушено.

Відповідач
в добровільному порядку не бажає відшкодувати йому завдану матеріальну
шкоду, а тому при таких обставинах він і
змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Представник
відповідача змінені позовні вимоги позивача не визнала повністю і просить суд в
позові відмовити, оскільки виплати
разової грошової допомоги позивачу проводилися на підставі Законів України «Про
Державний бюджет України» на відповідні роки,
якими були встановлені розміри грошової допомоги окремим категоріям
громадян і які були відповідно виплачені відповідачу. Провести виплати в
повному обсязі відповідно до Закону України ««Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» управління
не в змозі в зв'язку з відсутністю коштів.

Заслухавши
сторони та вивчивши матеріали справи суд вважає, що змінені позовні вимоги позивача підлягають
до повного задоволення, вони є
законними, обгрунтованими і
підтверджуються відповідними доказами.

В суді
встановлено, що позивач являється
учасником бойових дій, що
підтверджується посвідченням НОМЕР_1 і відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
має право на щорічну до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком, але
всупереч ст. 2 зазначеного Закону та ст. 22 Конституції України, грошова допомога призначена позивачу за
період часу з 2004 по 2007 роки виплачувалася не в повному обсязі. А саме у
2004 році, відповідно до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2004 рік» йому було виплачено - 120
гривень, коли мінімальна пенсія за віком
станом на 04.05.2004 року, що
стверджується довідкою Управління пенсійного фонду України в Звенигородському
районі (а.с. 20) складала - 102, 82 грн.,
а тому сума виплати за 2004 рік мала складати - 102, 82 грн. х5 = 514,
10 грн. -120 грн. = 394, 10 грн.; у 2005 році,
відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік»
йому було виплачено - 250 гривень, коли
мінімальна пенсія за віком станом на 04.05.2005 року складала - 332 грн., а тому сума виплати за 2005 рік мала складати
- 332 грн. х 5 = 1660 грн. - 250 грн. = 1410 грн.; у 2006 році, відповідно до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» йому було виплачено - 250 гривень, коли мінімальна пенсія за віком станом на
04.05.2006 року складала - 359 грн., а
тому сума виплати за 2006 рік мала складати - 359 грн. х 5 = 1795 грн. - 250
грн. = 1545 грн.; у 2007 році,
відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
йому було виплачено - 280 гривень, коли
мінімальна пенсія за віком станом на 04.05.2007 року складала - 410, 06
грн., а тому сума виплати за 2007 рік
мала складати - 410, 06 грн. х 5 = 2050, 30 грн. - 280 грн. = 1770, 30 грн..

А
тому, на користь позивача слід стягнути
недоплачену частину разової щорічної грошової допомоги за період часу з 2004 по
2007 роки, оскільки рішенням
Конституційного Суду України №20 РП/2004 від 01.12.2004 року у справі за
конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України положень ст. ст. 44,
47, 78, 80 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2004 рік» та конституційним поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України положень частини другої, третьої,
четвертої ст. 78 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2004 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2004 рік», якими
встановлено, що у 2004 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
здійснюється учасникам бойових дій в розмірі - 120 грн. чітко визначено, що звуження змісту та обсягу існуючих прав
шляхом прийняття нових законів, або
внесення до чинних Законів за ст. 22
Конституції не допускається.

Оскільки
Закон України «Про Державний бюджет України» приймається щорічно, а рішення про зменшення виплат приймалися
після рішення Конституційного Суду за 2004 рік,
тому суд вважає, що і на майбутнє
слід керуватися положеннями на які посилався Конституційний Суд в своєму
рішенні.

Посилання
представника відповідача на те, що Закон
України «Про Державний бюджет України» є пріоритетним відносно чинних Законів і
тому виплати проводились відносно даного Закону не ґрунтується на ч.2 ст. 152 Конституції України де
зазначено, що Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А
відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а Конституція України має найвищу юридичну
силу, а закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй. А тому суд прийшов до висновку,
що в даному спорі щодо розміру разової щорічної грошової допомоги, яка повинна виплачуватись позивачу до 5
травня як

учаснику
бойових дій, слід керуватися не Законами
про Державний бюджет України на відповідний рік, а Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», оскільки він, як Закон постійної дії має пріоритет над
Законами про Державний бюджет України на 2004 - 2007 роки.

Крім
того відповідно до практики Європейського суду з прав людини, а саме в рішенні від 08 листопада 2005 року
«Кечко проти України» де було встановлено порушення Україною ст. 1 протоколу 1 до Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод в частині відмови національних судів у
задоволені вимоги заявника про виплату надбавок до заробітної плати і де зокрема
суд зазначив, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути постановлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на
відсутність коштів як на причину не виконання своїх зобов'язань не повинно
прийматися до уваги.

А також
відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми, а
тому врахувавши індекси інфляцій за період часу з травня 2004 року по квітень
2007 року, що підтверджуються довідкою
(а.с. 21) вимоги позивача щодо стягнення на його користь 589 гривень 12 копійок
в рахунок відшкодування втрат від інфляції та 166 гривень 44 копійки три
проценти річних від прострочених сум платежів є законними і підлягають до стягнення.

Оскільки
про порушення свого права щодо отримання у повному обсязі разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня, як
учасник бойових дій у 2004 - 2007 роках позивач дізнався в березні 2007 року
отримавши довідку від управління пенсійного фонду про розмір мінімальної пенсії
за віком (а.с. 5-7), а тому суд
вважає, що строк звернення позивача до
суду про захист порушеного права не порушено.

А
тому, враховуючи вищенаведене суд вважає
за необхідне змінені позовні вимоги позивача задовольнити повністю та стягнути
з відповідача на користь позивача суму недоплаченої щорічної разової
допомоги, як учаснику бойових дій за
період часу з 2004 по 2007 роки, в
розмірі 5119 гривень 40 копійок, 589
гривень 12 копійок в рахунок відшкодування втрат від інфляції та 166 гривень 44
копійки три проценти річних від прострочених сум платежів, а всього стягнути 5874 гривні 96
копійок, а також стягнути з відповідача
58 гривень 74 копійки судового збору в доход держави.

На
підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 8, 19,
22, 152 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від
01.12.2004 року №20-РП/2004, рішенням
Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року «Кечко проти
України», Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», Законом України «Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Законами України «Про Державний бюджет
України» на 2004 - 2007 роки та ст. ст. 2,
4, 6, 9,
11, 17, 19,
71, 159, 160, 161,
162. 163 Кодексу адміністративного судочинства України суд-

постановив:

Змінені позовні вимоги ОСОБА_1 до
Ватутінського міського управління праці та соціального захисту населення про
стягнення недоплаченої суми щорічної разової допомоги задовольнити повністю.

Стягнути
з Ватутінського міського управління праці та соціального захисту населення на
користь ОСОБА_1 суму недоплаченої щорічної разової допомоги, як учаснику бойових дій за період часу з 2004
по 2007 роки, в розмірі 5119 гривень 40
копійок, 589 гривень 12 копійок в
рахунок відшкодування втрат від інфляції та 166 гривень 44 копійки три проценти
річних від прострочених сум платежів, а
всього стягнути 5874 (п'ять тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні 96 копійок
та 58 гривень 74 копійки судового збору в доход держави.

На постанову суду може
бути подана заява
про апеляційне оскарження до Київського апеляційного адміністративного суду
через Ватутінський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення
постанови.

Апеляційна
скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного
суду через Ватутінський міський суд на протязі двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.