Справа № 2-а-101/2007
Суддя: Трофимова Д.А.
Дата ухвалення: 2007-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-101/07
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2007 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя

у складі:
головуючого судді Трофимової
Д.А.,

при секретарі Золотухіній
І.В.,

розглянув у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання дії посадової особи -командира
війскової частині А -
1978 Лормана Бориса Анатолійовича в частині невиплати грошової компенсації
замість продовольчого забезпечення неправомірними та стягнення з військової
частини А-1978 грошової
компенсації за не видане продовольче забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007 року позивачі
звернулися до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому зазначили,
що майор ОСОБА_1, прапорщик ОСОБА_2 проходять військову службу в військовій
частині А-1314 (яка стоїть на продовольчому забезпеченні у в/ч А-1978). Рядова
ОСОБА_3., старший солдат ОСОБА_4
проходять військову службу в військовій частині А-1978. Старший лейтенант
ОСОБА_5 проходив військову службу в військовій частині А-1729 (яка стоїть на
продовольчому забезпеченні у в/ч А-1978), 25.02.2005р. за наказом № 56 він був
звільнений в запас по скороченню штатів. Рядова ОСОБА_6 проходила військову
службу в військовій частині А-1729
(яка стоїть на продовольчому забезпеченні у в/ч А-1978); 03.11.2005р. за
наказом № 273 вона
була звільнена по скороченню штатів. Підполковник ОСОБА_7. проходив військову
службу у військовій частині А -
1978; 30.12.2005р. за наказом №
91 він був звільнений в запас по скороченню штатів. Усі вони з 11.03.2000р. не
отримували належний їм продовольчий пайок, або грошову компенсацію замість
нього: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. -
по момент звільнення, а ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3. -
по теперішній час.

Вважаючи, що
порушено їх законне гарантоване державою право як громадян на отримання
продовольчого забезпечення за рахунок держави, позивачі просили суд визнати дії
посадової особи - командира
військової частини А-1978 Лормана Б.А. в частині невиплати грошової компенсації
замість продовольчого пайка неправомірними та стягнути з військової частини
А-1978 заборгованість за не видане продовольче забезпечення разом з
коефіцієнтом інфляції, визначеним у Постанові Кабінету Міністрів України від
14.09.2004р. за № 1202 на
користь: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4 по 16433 грн. 91
коп. кожному; ОСОБА_5 -
8800 грн. 70 коп.;
ОСОБА_6. - 12828 грн. 97 коп.; ОСОБА_7. - 13317 грн. 50 коп., а також
витрати по оплаті держмита в розмірі 59
грн. 50 коп.,
тобто по 8 грн. 50 коп. кожному.

У судове
засідання позивачі та посадова особа -
командир військової частини А- 1978
Лорман Б.А. не з'явилися, про
день, час і місце розгляду справи повідомлялися у

встановленому законом
порядку. Тому суд вважає можливим розглянути справу без участі позивачів
та посадової особи - командира
військової частини А -
1978 Лормана Б. А.

Представник
позивачів за передорученням -
ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачів у повному
обсязі на підставі викладених у позові обставин та просив їх задовольнити.

Представник
відповідача за довіреністю -
Лазуткін О.В. адміністративний позов повністю не визнає, пояснив, що дія
частини 2 статті 9 Закону України
«Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» в частині отримання за
рахунок держави продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовця грошової
компенсації замість них, була призупинена Законом України № 1459-ШУ1459-14
від 17.02.2000р. «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів». Стаття 16 Закону України
«Про Збройні Сили України» від 06.12.1991р. із змінами від 05.10.2000р. № 2019-Ш гарантує
отримання військовослужбовців за рахунок Держави продовольчого та інших видів
забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України, який
постановою від 29.03.2002р. №
426 затвердив норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших
військових формувань. Загальновійськова норма № 1, в примітках до якої ніде не вказано, що
військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики, військовослужбовці
рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу
за контрактом забезпечуються цією нормою за рахунок держави, а тим більше
грошовою компенсацією замість неї. До того ж військова частина А-1978 з 2000 року не
отримувала від головного розпорядника Міністерства оборони України коштів на
виплату даної компенсації.

Суд, вислухавши
пояснення представників позивачів і відповідача, перевіривши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 16 Закону України
«Про Збройні Сили України» від 6
грудня 1991 року N 1934-ХП в
редакції Закону N 2019-Ш
від 05.10.2000р., військовослужбовцям гарантується одержання за рахунок держави
житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного)
та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів
України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють
заінтересованість громадян України у військовій службі. Залежно від характеру і
умов службової діяльності військовослужбовцям Збройних Сил України можуть
встановлюватися затверджені Кабінетом Міністрів України надбавки до видів
забезпечення, передбачених цією статтею.

Більш того,
ст.ст. 18, 19 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, військовослужбовці
перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених
Конституцією України. Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей
соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до
них нормативно-правових актів.

Відповідно до
вимог ст. 2 Закону
України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не
вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах,
визначених законодавством України. Частина 2 статті 9
цього Закону визначила, що військовослужбовці одержують за рахунок держави
грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Дію даної норми Закону
призупинено в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за
їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна на підставі
Законів N 1459-ПІ
від 17.02.2000р., N 1577-ІП
від 23.03.2000р.

Згідно ст. 17 Конституції
України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають
на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також
членів їхніх сімей. Гарантії військовослужбовців визначені Законом України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який
передбачає таке гідне забезпечення
професійної діяльності військовослужбовців, щоб

останні змогли
надійно захистити суверенітет
і територіальну цілісність
України, забезпечити її економічну й інформаційну безпеку.

Пунктом
3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 березня
2002 року, справа N 1-15/2002, N 5-рп/2002 визначено, що багато таких
"пільг", встановлених законодавством України для вищевказаних
категорій громадян, які знаходяться на службі в державі, є не пільгами, а
гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій
громадян, ефективного функціонування
відповідних органів.

Згідно
ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Призупинення
дії ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей», у частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їхнім бажанням
грошової компенсації замість них суперечить не тільки ст. 22, але
і ст. 48 Конституції України, що гарантує, у тому числі, і військовослужбовцям право
на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє
харчування, одяг, житло.

Крім того, у п. 6 вищевказаного
Рішення Конституційного Суду України підкреслено, що
оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії,
право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел
існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого
рівня (стаття 48
Конституції України, який принаймні не може бути нижчим
від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції
України, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових
законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції
України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення
відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та
пункту 19 статті 92
Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України).

Відповідно
до роз'яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
01.11.1996 року № 9
«Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя» суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого
закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності
Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт
прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на
чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

З
огляду на дані обставини справи, а також те, що Закон України № 1459-ІП
від 17.02.2000
року, прийнятий після введення Конституції України,
суперечить їй, суд безпосередньо застосовує Конституцію України.

Судом достовірно встановлено, що майор ОСОБА_1 прапорщик
ОСОБА_2 проходять військову службу
в військовій частині А-1314 (яка
стоїть на продовольчому
забезпеченні у в/ч А-1978). Рядова
ОСОБА_3, старший солдат ОСОБА_4 проходять військову службу в військовій
частині А-1978.
Усі вони в період з 11.03.2000 року по теперішній час не отримували належний
їм продовольчий пайок, або грошову компенсацію замість нього в сумі - 15498 грн. 50 коп. кожному, а разом з коефіцієнтом інфляції, визначеній у Постанові
Кабінету Міністрів України від 14.09.04р. № 1202 у розмірі 16433 грн. 91 коп.
кожен.

Старший
лейтенант ОСОБА_5 проходив військову службу в військовій частині А-1729 (яка стоїть на продовольчому забезпеченні у в/ч А-1978); 25.02.2005р. за наказом № 56 він був звільнений в запас по скороченню
штатів. У період з 11.03.2000 року по момент звільнення ОСОБА_5 не
одержував грошову компенсацію замість продовольчого пайка в сумі - 8353 грн. 46 коп., а разом з коефіцієнтом інфляції, визначеній
у Постанові Кабінету Міністрів України від 14.09.04р. №
1202 у розмірі 8800
грн. 70 коп.

З

Рядова ОСОБА_6 проходила військову службу в військовій частині А-1729
(яка стоїть на продовольчому забезпеченні у в/ч А-1978); 03.11.2005р. за наказом № 273 вона була звільнена по скороченню штатів. У
період з 11.03.2000
року по момент звільнення ОСОБА_6 не одержувала грошову
компенсацію замість продовольчого пайка в сумі 12110 грн. 27 коп.,
а разом з коефіцієнтом інфляції, визначеній у Постанові Кабінету Міністрів
України від 14.09.04р. № 1202 у розмірі 12828 грн. 97 коп.

Підполковник
ОСОБА_7 проходив військову службу у військовій частині А - 1978; 30.12.2005р. за наказом № 91 він був звільнений в запас по скороченню штатів. У період з 11.03.2000р. і по момент
звільнення ОСОБА_7. не одержував грошову компенсацію замість
продовольчого пайка в сумі 12566 грн. 84 коп., а разом з коефіцієнтом інфляції,
визначеній у Постанові Кабінету Міністрів України від 14.09.04 № 1202 у розмірі 13317
грн. 50 коп.

Дані обставини повністю підтверджуються
довідками-розрахунками (а.с. 14-15, 18-19, 21-22, 27-28, 30-31, 33-34, 41-42) та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Із листа командира військової частини А-1978 полковника
Лормана Б.А. за № 631 від
09.02.2007р. вбачається, що представник позивачів
ОСОБА_9. 01.02.2007р. звертався до посадової особи - командира
війскової частині А - 1978 Лормана Б.А. з питань виплати ОСОБА_1 ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7. грошової компенсації замість продовольчого пайка, але
йому було в цьому відмовлено.

Оцінивши докази в їхній сукупності та приймаючи до уваги
вимоги ст.ст. 8, 17, 22, 48 Конституції України,
ст.ст. 2, 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей», ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України»,
ст.ст. 18,
19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, суд
вважає доводи позивачів в частині стягнення з військової частини А-1978
грошової компенсації за невидане продовольче забезпечення обгрунтованими,
оскільки відповідач порушив законні права та інтереси позивачів, передбачені
вищезазначеними нормативними актами.

Таким
чином, з відповідача на користь позивачів слід стягнути грошову компенсацію у
сумі 100682 грн. 81 коп., у т.ч.
на користь: ОСОБА_1 - 16433 грн. 91 коп.; ОСОБА_2 - 16433 грн.
91 коп.; ОСОБА_3. - 16433 грн. 91 коп.; ОСОБА_4 - 16433 грн.
91 коп.; ОСОБА_5 - 8800 грн. 70 коп.; ОСОБА_6. - 12828 грн.
97 коп.; ОСОБА_7.-13317 грн. 50 коп.

В зв'язку з тим, що стягнута на користь позивачів
компенсація у сумі входить в склад грошового забезпечення
військовослужбовців, що позивачі відповідно до п. 1 ст. 4 Декрета КМУ «Про державне мито» були звільнені при подачі адміністративного позову
від сплати державного мита, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача у
доход державі держмито у розмірі 1006 грн. 83 коп.

Оскільки
адміністративний позов задовольняється, то з відповідача необхідно стягнути і
сплачене позивачами держмито у розмірі 59 грн. 50 коп., в т.ч. по 8 грн. 50 коп. кожному, а всього з відповідача на
користь позивачів підлягає стягненню 100742 грн. 31 коп., в т.ч. на користь: ОСОБА_1. - 16442 грн. 41 коп.; ОСОБА_2 - 16442 грн. 41 коп.; ОСОБА_3.
- 16442 грн. 41 коп.; ОСОБА_4 - 16442 грн. 41 коп.;
ОСОБА_5 - 8809 грн. 20 коп.;ОСОБА_6- 12837 грн.
47 коп.; ОСОБА_7. - 13326 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8,
17, 22, 48 Конституції України,
ст.ст. 2, 9 Закону України «Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 16 Закону
України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 18, 19 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 11, 56, 104, 158-160, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити.

Визнати
неправомірними дії посадової особи - командира війскової частині А - 1978 Лормана Бориса Анатолійовича в частині невиплати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7 грошової компенсації замість продовольчого
забезпечення.

Стягнути
з військової частини А-1978 (р/р 0181, КЕКВ 1112, МФО 813015, , ГУДКУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя)
суму грошової компенсації замість не виданого продовольчого забезпечення та
судових витрат на користь: ОСОБА_1 у
розмірі 16442 (шістнадцять
тисяч чотириста сорок дві) грн. 41 коп.; ОСОБА_2 у розмірі 16442 (шістнадцять тисяч чотириста сорок дві) грн. 41 коп.; ОСОБА_3 у розмірі
16442 (шістнадцять тисяч чотириста сорок дві) грн. 41 коп.; ОСОБА_4 у розмірі
16442 (шістнадцять тисяч чотириста сорок дві) грн. 41 коп.; ОСОБА_5 у розмірі
8809 (вісім тисяч вісімсот дев'ять) грн. 20 коп.; ОСОБА_6 у розмірі 12837
(дванадцять тисяч вісімсот тридцять
сім) грн. 47 коп.; ОСОБА_7 у розмірі 13326
(тринадцять тисяч триста двадцять шість) грн.

Стягнути
з військової частини А-1978 державне мито в доход державі у розмірі 1006 (одну тисячу шість) грн. 83 коп.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути
подана протягом 10 днів.
Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження, або без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання такої
заяви.

Суддя

5