Справа № 2"а"-108/2007
Суддя: Войнаревич М.Г.
Дата ухвалення: 2007-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 2 «а»-108/07
ПОСТАНОВА

Іменем
України

22 травня 2007 року Теплицький районний суд
Вінницької області в складі:

головуючого
судді Войнаревича М.Г.

при
секретарі Бабуці М. С

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Тсплик адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до управління праці та соціального захисту населення
Теплицької райдержадміністрації про стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги учаснику війни, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до управлінння праці та соціального захисту
населення Теплицької райдержадміністрації про утримання недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги учаснику війни. Вказавши, що він є учасником війни і
відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» йому щорічно до 5 травня повинна надаватись разова грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, але всупереч ст.2 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та ч.2 ст.22 Конституції України, якою передбачено, що при
прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, грошова допомога у 2004 році не виплачувалась, а в
2005р., 2006 р. була виплачена не в
повному обсязі, зокрема по 50 грн., відповідно до Закону України « Про державний бюджет України на 2005 рік».

Відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» суми виплат мали б складати: у 2004 році - 277,35 грн., у 2005 році-996 грн., у 2006 p.- 1077 грн. і враховуючи частково виплачену
суму, недоплата склала всього - 2250 грн.З5 коп.. Просить стягнути з відповідача вказану суму недоплаченої
разової щорічної допомоги за 2004-2006
роки.

В судове
засідання позивач ОСОБА_1, не з»явився, але від нього поступила заява про
розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача УПСЗН
Теплицької райдержадміністрації в судове засідання не з»явився. До суду надійшла заява, якою відповідач не визнає заявлені
позовні вимоги, не погоджується на виплату управлінням праці та соціального захисту населення разової щорічної
грошової допомоги за 2004-2006 роки в сумі 2250 грн. 35 коп., оскільки така допомога виплачувалась відповідно до Законів України
«Про державний бюджет України» на 2004 - 2006 роки. Просять справу розглянути без участі їхнього
представника.

Зокрема згідно ст. 77 п. 18 Закону України «Про державний
бюджет України на 2006 рік» зупинено дію частини 5 ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд, заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обгрунтований, а тому його слід задовольнити
частково. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
є учасником війни, що підтверджується посвідченням серія В-111 № НОМЕР_1, виданого
управлінням праці та соціального захисту

населення Теплицької районної
державної адміністрації 14 лютого 2001 р. і отримав щорічну разову допомогу в 2005 році 50 грн., в 2006 р. - 50 грн., що підтверджується довідкою виданою управлінням праці та соціального захисту населення Теплицької
райдержадміністрації № 331 від 25 квітня 2007 року.

Відповідно до ст. 12 ч.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Але всупереч вимогам ст. 2 зазначеного Закону та ст. 22 Конституції України грошова допомога позивачу за 2004 рік та за 2005 рік виплачувалась не в повному
об»ємі. Розмір мінімальних пенсій за віком становив, відповідно: у 2004 році - 92 грн. 45 коп., у 2005 році - 332 грн.. Таким чином позивачу підлягало до виплати у 2004 році -
277грн.35коп., у 2005 році - 996 грн.,
і враховуючи виплачені у 2005 році - 50 грн., що підтверджується довідкою виданою управлінням праці та соціального захисту
населення Теплицької райдержадміністрації № 331 від 25 квітня 2007 року,
належить до виплати за 2004 - 2005 роки -1223 грн. 35 коп.

Тому на користь позивача слід
стягнути невиплачену разову щорічну грошову допомогу з а 2004 та 2005 роки,
оскільки рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2004 року у справі за
конституційним поданням 54 народних депутатів
України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 44, 47,78, 80 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2004 рік» та Конституційним поданням
Верховного суду України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої
статті 78 Закону України « Про Державний бюджет України на 2004 рік» (справа
про зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій) визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення статті 44 Закону України « Про Державний бюджет
України на 2004 рік», якими встановлено, що у 2004 році виплата щорічної
разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» здійснюється у таких розмірах:

інвалідам війни 1 групи -195 грн., інвалідам війни 2 групи-160 грн., інвалідам війни 3 групи-130 грн., учасникам бойових дій-120 грн., особам,
які мають особливі заслуги перед Батьківщиною -195 грн., членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників
бойових дій і учасників війни, визнаних за життя інвалідами - 65 грн.

У вказаному
рішенні Конституційного Суду України чітко визначено, що звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод шляхом
прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції
України не допускається.

Відповідно до
ст. 152
Конституції України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України визнаються
неконституційними повністю чи в окремій частині, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки
Закон «Про державний бюджет України» приймається щорічно, а рішення про
зменшення виплат у 2005 році приймалися після рішення Конституційного Суду за 2004 рік, суд вважає, що і на майбутнє слід керуватися
положеннями, на які посилався Конституційний Суд в 2004 році.

В рішенні Конституційного суду
України, яким визнано неконституційними положення ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет України» не
зазначено учасників війни, тому відповідно до ст. 9 ч.1 КАС України суд застосовує аналогію закону.

Відповідно до ст. 13 Європейської Конвенції з прав людини - кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб
правового захисту у відповідному національному органі, незалежно від того, що
порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи. Станом на 12.10.1998 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію з прав
людини та протокол № 1. Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожній
людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в
розділі №1. Це значить, що держави, які
ратифікували Конвенцію, беруть на себе зобов»язання забезпечити, щоб їхнє
внутрішнє законодавство було приведено у відповідність до положень Конвенції та
виправити будь-які порушення тих основних прав і свобод, які вона захищає.

Посилання
представників відповідача на те, що Закон України «Про державний бюджет
України» є пріоритетним відносно чинних
законів не грунтується на ч 2 ст. 152 Конституції України. Суд не приймає до уваги і те, що управління праці та
соціального захисту населення є неналежним відповідачем по справі, оскільки
відповідно до ст. 19 КАС України адміністративні справи
вирішуються адміністративним судом за місцем знаходження відповідача, і органи
соціального захисту на місцях, як юридичні особи, несуть відповідальність за
повноту соціальних пільг, передбачених діючим законодавством, в тому числі
Законом України « Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Крім того,
відповідно до ст. 17 Закону України « Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантій) до числа основних державних соціальних гарантій включаються
мінімальний розмір заробітної плати, мінімальний
розмір пенсії за віком, тощо. Відповідно до ст. 20 цього закону державні соціальні гарантії є основою для розрахунку видатків на соціальні цілі та формування на їх
основі бюджетів усіх рівнів. А отже при розрахунку
одноразової грошової допомоги позивачу має бути використана основна державна
гарантія -мінімальний розмір пенсії за віком.

Вимоги позивача про стягнення
недоплаченої разової грошової допомоги за 2006 рік задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 77 Закону України « Про державний бюджет України на 2006 рік» дію ч. 5 ст.ст. 12-15 Закону України « Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» зупинено у частині визначення
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги.

Оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, тому
згідно зі ст. 94 КАС України слід
компенсувати дані витрати за рахунок державного бюджету України.

Суд, керуючись
Європейською Конвенцією з прав людини, Конституцією України, Законом України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», Законом України « Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та ст.ст. 9,11,71,159, ст. ст. 161-163 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: Позов задовольнити
частково.

Стягнути з управління праці та
соціального захисту населення Теплицької райдержадміністрації Вінницької
області на користь ОСОБА_1невиплачену частину щорічної разової грошової
допомоги за 2004-2005 роки, як учаснику війни, у розмірі 1223 (одну тисячу двісті двадцять три) гривні 35 коп.. Судові витрати компенсувати за рахунок державного бюджету
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Теплицький районний суд шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження в 10-денний строк з дня проголошення постанови, і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ст.186
ч. 5 КАС України.