Справа № 22-а-4211/2007
Суддя: Берзіньш В.С.
Дата ухвалення: 2007-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-4211 /2007р. Головуючий в 1 інстанції Белоусов М. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
вересня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеля­ційного
суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді:
Шестакової Н.В.

Суддів: Берзіньш B.C.,
М"ясоєдової Т.М. ,

при секретарі
Іванові O.K.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М. Сімферополі адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1до Головного управління Служби безпеки України
в АРК про стягнення вихідної допомоги при звільненні на пенсію за станом
здоров'я та моральної шкоди за апеляційною скаргою Головного управління Служби
безпеки України в АРК на постанову Київського районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 13
квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Служби
безпеки України в АРК про стягнення вихідної допомоги при звільненні на пенсію
за станом здоров'я та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що після закінчення в 1985 році учбового
закладу він проходив військову службу у 847 окремій військово-будівельній роті
Міністерства оборони СРСР та Російської Федерації. 12 березня 1994 року був
звільнений з військової служби у зв'язку із скороченням штату згідно наказу
Міністерства Оборони Російської Федерації від 07 грудня 1993 року, згідно зі
ст. 49 ч. 2 п. „а" Закону Російської Федерації „Про військові
зобов'язання та військову службу" виключений із списків особового складу з
12 березня 1994 року, згідно наказу
командира 847 Віддільної військово-будівельній роти від 03.02.1994 року №
22, згідно цього ж наказу йому було
сплачено вихідну допомогу у розмірі 5 окладів грошового утримання. З 22 лютого
1996 року по 11 липня 2005 року він проходив військову службу у Головному
управлінні Служби безпеки України в АРК на посадах офіцерського складу. Був
звільнений наказом Голови Служби безпеки України від 06.07.2005 року № 1261-лс
з кадрової військової служби за станом здоров'я. При звільненні йому не було
виплачено вихідну допомогу у розмірі 20045 грн. 31 коп., уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь
15 687 гривень, та моральну шкоду 20 000
гривень.

Постановою
Київського районного суду М. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 13
квітня 2007 року адміністративний позов ОСОБА_1задоволено частково. Стягнуто з
Головного управління Служби безпеки України в АРК на користь ОСОБА_1вихідну
допомогу в сумі 15687 гривень 63 копійки,
1000 гривень моральної шкоди. У решті частини позову про стягнення
моральної шкоди відмовлено.

Не
погодившись з постановою суду, Головне
управління Служби безпеки України в АРК подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування
постанови суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1. вихідної допомоги в сумі
15687 гривень 63 копійки, 1000 гривень
моральної шкоди, та просить в цій
частині відмовити в задоволенні зазначених вимог; в іншій частині постанову
суду першої інстанції залишити без змін. Апелянт вважає, що

постанова
суду незаконна в частині задоволення позову,
прийнята з порушенням норм матеріального права.

В
засіданні апеляційного суду представник ГУ
СБУ В АРК підтримав доводи апеляційної скарги,
ОСОБА_1. та його представник проти них заперечували, посилаючись на їх необгрунтованність.

Обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи. колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а
постанова суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до
суду першої інстанції з наступних підстав.

Задовольняючи
позов про стягнення з відповідача 15 687грн.63коп. вихідної допомоги і 1000грн.
моральної шкоди, суд виходив із
обгрунтованності заявлених вимог в цій частині.

Такі
висновки суду не в повній мірі узгоджуються з матеріалами справи, діючим законодавством.

Відповідно
до ст.
ст. 2, 11, 50, 106, 122, 162 КАС України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень; у разі задоволення
позову суд приймає постанову про визнання протиправними рішень суб'єкта владних
повноважень, дій чи бездіяльності.
зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи утриматись від їх вчинення, стягнення з відповідача коштів. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і в межах заявлених
вимог; розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на
засадах змагальності сторін. Позов розглядається у судовому засіданні з участю
заявника і службової особи, представника
органу державної влади, органу місцевого
самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.

Із
матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1.
звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Служби
безпеки України в АРК про стягнення вихідної допомоги при звільненні на пенсію
за станом здоров'я та моральної шкоди. В обґрунтовання своїх вимог посилався на
зверненням 01.08.2006р. із заявою до відповідача по справі з питання виплати
вихідної допомоги і незаконністю відповіді про відмову у цій виплаті, тобто фактично оскаржує дії (бездіяльність)
керівництва Головного управління Служби безпеки України в АРК по невиплаті йому
одноразової допомоги. Матеріалами справи також стверджується, що колегіального рішення про невиплату
позивачу оспорюваної допомоги ГУ СБУ в АРК не приймалось; відповіді на його
звернення підписані начальником ГУ СБУ в АРК В.Кожелянко. ОСОБА_1. було
звільнено із служби наказом Голови СБ України від 06.07.2005р.№1261.

Виплата
одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за
кожний календарний рік служби особам офіцерського складу. прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які звільняються зі служби за віком, за станом здоров"я чи у зв'язку зі
скороченням штатів, після закінчення
строку контракту, у зв'язку із
систематичним невиконанням умов контракту командуванням, передбачена ч.1 ст. 9 Закону України „Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" із змінами, внесеними Законом
України №3591-IV від 04.04.2006р. „Про внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного забезпечення та

соціального
захисту військовослужбовців" і ст.
15 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей".

Статтею
15 п.2 абзац 4 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" та ч.4 ст. 9 Закону України „Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" передбачено, що виплата
військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з
військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів
України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України.

В
порушення вищевказанних положень законодавства суд не уточнив позовні
вимоги, не з»ясував чиї конкретно дії
оскаржуються, на кому лежить обов'язок
по виплаті оспорюваних сум і не притягнув цих осіб до участі у справі, постановивши рішення, яким займаються їх інтереси.

Крім
того, ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що моральна шкода спричинена позивачу
порушенням його права власності на грошові кошти, які йому належали у встановленому законом
порядку. Між тим, із позовної
заяви, матеріалів справи слідує, що позивач спричинення моральної шкоди
пов"язував не із порушенням права власності, а із неправомірною відмовою у виплаті
вихідної допомоги, що образило його як
офіцера, зачіпає його честь і
достоїнство, принижує та спричиняє шкоду
його діловій репутації. Таким чином,
позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за заявленими позивачем
підставами не розглянуті судом першої інстанції і цей недолік не може бути
усунений ухваленням додаткового рішення.

Нерозгляд
всіх позовних вимог та розгляд справи за відсутності осіб, чиї дії оскаржуються, перешкоджає. розгляду справи судом
апеляційної інстанції по суті з ухваленням нового рішення, оскільки таким розглядом було б порушено
принцип диспозитивності і рівності прав сторін. В компетенцію суду апеляційної
інстанції не входить притягнення до участі у розгляді справ осіб, які не були притягнуті до участі в ній судом
першої інстанції.

Відповідно
до ст. 6 Європейської Конвенції про
захист прав людини та основних свобод кожен при вирішенні питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд.
Статтею 227 ч.3п.п.5, 6 КАС України передбачено, що судові рішення обов'язково скасовуються з
направленням справи на новий розгляд,
якщо суд вирішив питання про права,
свободи, інтереси та обов'язки
осіб, які не були повідомлені про
можливість вступити у справу та розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і
не може бути усунений ухваленням додаткового рішення. Частиною 7 ст. 9 КАС
України передбачено застосування загальних засад права(аналогія права) та
аналогія закону.

Статтею
195 КАС України передбачено, що суд апеляційної
інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під
час апеляційного провадження порушень,
допущених судом першої інстанції,
які призвели до неправильного вирішення справи; суд апеляційної
інстанції не може розглядати позовні вимоги,
що не були заявлені у суді першої інстанції.

Виходячи
з наведених обставин, аналогії
закону, враховуючи, що судом першої інстанції позов ОСОБА_1. в
частині оскарження дій(бездіяльності) конкретних службових осіб та стягнення
моральної шкоди,

спричиненої
неправомірністю цих дій, по суті не
розглядався, а відповідно до
положень ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої інстанції і Кодексом адміністративного
судочинства до компетенції суду апеляційної інстанції не віднесено розгляд
справ по першій інстанції, колегія
вважає, що є підстави для виходу за межі
доводів апеляційної скарги та що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 195, 198п.6, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Головного управління Служби безпеки України в АРК задовольнити частково.

Постанову
Київського районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 13 квітня 2007 року - скасувати. Справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України на протязі одного
місяця.