Справа № 22а-5135/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№22а-5135/08 головуючий суддя у 1-ій
категорія статобліку-67
інстанції - Попович С.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05
серпня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого, судді Сафронової С.В. (доповідача),

суддів Уханенко
С.А.

Нагорної Л.М.

при секретарі Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради на постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2008 року

по адміністративній справі № 2а-134/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради про
стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про
зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради виплатити недоотриману ним суму допомоги на оздоровлення за період
2000-2005 роки та 2007 рік у
розмірі 8301,50 грн.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 14 лютого 2008 року з Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь ОСОБА_1
стягнуто недоплачену суму щорічної
допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки та 2007 рік в загальній сумі 8301,50
грн.

В апеляційній скарзі Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради просить скасувати
рішення суду про стягнення на користь позивача недоотриманої суми допомоги на
оздоровлення за 2003-2005 роки та 2007 рік і винести нову постанову якою
відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1
з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної
скарги, відповідач посилається на ч.2 ст.95, ст.113, п.3 ст.116 Конституції
України, п.5 ч.1 ст.4, ст.87, ч.2 ч.5 ст.51 Бюджетного кодексу України
, Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік»,
постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та вказує на те, що визначені діючим законодавством види допоміг
позивачу були виплачені, а тому його права порушені не були.

Позивач по справі не скористувався своїм правом на
подання заперечень проти апеляційної скарги.

В судове засідання позивач та представник
відповідача не з'явилися, хоча про час, день та місце розгляду апеляційної
скарги відповідача були повідомлені належним чином, що у відповідності до вимог
ч.4 ст.196 КАС України надає суду можливість розглянути справу у відсутності не
прибувших до суду сторін.

Задовольняючи
адміністративний позов ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з
відповідача заборгованості по щорічній допомозі на оздоровлення за 2000-2005
рр. та 2007 р., суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебуває на
обліку в Управління праці та соціального захисту населення як учасник
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II категорії та користується
пільгами, встановленими Законом України «Про соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але відповідачем протягом
2000-2005 рр. та 2007 р. йому
виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення в менших розмірах, ніж
встановлено ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки відповідач керувався
не нормами Закону, а постановами Кабінету Міністрів від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із змінами і доповненнями та від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»

Враховуючи
наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що
щорічна допомога позивачу повинна бути виплачена відповідачем за 2000-2005 роки
та 2007 р. у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст.
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, оскільки підзаконні
акти не можуть звужувати зміст та обсяг існуючих конституційних прав громадян,
а Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені конкретні
розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду, оскільки право позивача на отримання щорічної
грошової допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є визначеним Законом та
безспірним, і виходячи з особливого статусу учасників ліквідації наслідків
ЧАЕС, яким обумовлена необхідність їх
адекватного соціального захисту, законодавець визначив, що встановлені Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» державні соціальні
гарантії не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

З урахуванням права позивача на доплату щорічної допомоги на
оздоровлення за кожен рік та ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» якою
передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати, суд першої інстанції правильно прийняв до розрахунку розмір
мінімальної заробітної плати, який діяв за останній місяць кожного поточного
року та стягнув на користь ОСОБА_1
допомогу на оздоровлення.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність в діях посадових осіб відповідача порушень ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з посиланням на положення
ст.117 Конституції України, ст.ст.62,67 Закону України Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України
постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - є непереконливими та
суперечать матеріалами справи та нормам діючого законодавства, в тому числі і
тих на якій посилається відповідач, а тому не можуть бути прийняті до уваги і
слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Виходячи з принципу пріоритетності
закону над урядовими нормативними актами та положень п.6 ч.1 ст.92 Конституції
України , якою встановлено, що основи соціального
захисту визначаються виключно законами, а єдиним органом законодавчої влади в України згідно
ст.75 Конституції є парламент, який не наділений правом делегувати свої
повноваження іншим державним органам, суд першої інстанції не мав права при
нарахуванні позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у період з 2000-2005
р.р. та 2007 р. надавати перевагу урядовим нормативним актам та керуватися ними
при відсутності змін до Закону, яким регулюються дані правовідносини.

Неправильним також є і розуміння
відповідачем норми ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,
оскільки в ч.1 зазначеного закону встановлено, що розміри доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів відповідно до зміни індексу
вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Діючим
законодавством встановлено, що функції по формуванню відповідних заяв та
документів учасників ліквідації ЧАЕС, а також щодо нарахування сум допомоги і
подання цих даних до Головного управління та Міністерства покладено на органи
управління праці та соціального захисту населення., а тому відповідач по
справі, заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог
ч.2 ст.71 КАС України повинен доказати правомірність своєї бездіяльності
стосовно позивача.

Проте відповідачем не було надано достатніх доказів
щодо правомірності його дій та бездіяльності, а тому в цій частині рішення суду
першої інстанції є законним та обґрунтованим.

З огляду на протиправність дій відповідача
стосовно нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах,
визначених постановами Кабінету Міністрів України постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562
від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та бездіяльності стосовно
виконання покладених на нього функцій по нарахуванню та виплаті позивачу цієї
допомоги у розмірі, визначеному Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
, а також враховуючи зміст позовної заяви ОСОБА_1 , в
якій наголошувалося на неправомірність дій відповідача та порушення цим самим
прав позивача на належний соціальний захист - колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції повинен був запропонувати позивачу викласти вимоги у
відповідності до вимог ч.3 ст.105 КАС України, а у разі відмови позивача від
уточнень суд виходячи із принципу диспозитивності, та для повного захисту прав позивача, про захист яких він просить, повинен був
вийти за межі викладених у прохальній частині позову вимог і користуючись
своїми повноваженнями, визначеними у ч.2
ст.162 КАС України, суд повинен був постановити рішення по справі не тільки з
визначенням способу відновлення прав позивача, а і визначитися також стосовно
протиправності дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень.

Оскільки судом першої інстанції в мотивувальній
частині постанови було встановлено та визнано протиправними дії відповідача щодо
не нарахування та невиплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
відповідності до вимог Закону, виходячи з визначених у ч.1 ст.2 КАС України
завдань адміністративного судочинства та відповідно до принципу офіційності,
згідно з ч.2 ст.11 КАС України, а також зважаючи на підстави та зміст звернення
позивача до суду - колегія суддів вважає можливим для повного захисту прав
позивача, вийти за межі апеляційної скарги та в межах адміністративного позову
визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача.

З
урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова суду першої інстанції повинна бути змінена
шляхом доповнення резолютивної частини.

Керуючись
ст.198, ст.201, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Олександрійської міської ради - залишити без задоволення,
постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14
лютого 2008 року - змінити, доповнивши
резолютивну частину постанови наступним

Визнати протиправною бездіяльність
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
щодо нарахування та сплати позивачу ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі встановленому ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
.

В іншій частині постанову
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого
2008 року - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному
обсязі шляхом подання касаційної скарги разом з копіями скарги відповідно до
кількості осіб, які беруть участь у справі, а також копією оскаржуваних рішень
судів першої та апеляційної інстанцій .

У повному обсязі постанова суду
виготовлена 11 серпня 2008 року

Судді