Справа № К-20001/06
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2008-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2008 р. м.
Київ

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів
Ланченко Л.В.

Нечитайла О.М.

Сергейчука О.А.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Чернігові

на постанову Господарського суду Чернігівської області від 01.02.2006 р.

та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2006 р.

у справі № 16/355а/17а

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у місті Чернігові

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 01.02.2006 р.,
залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від
21.03.2006 р., позов задоволено повністю. Визнано повністю недійсними податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові № /0/0 від 04.05.2005 р., № /1
від 25.06.2005 р., № /3 від 05.12.2005р. про визначення суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 3261 грн., у тому числі 2174 грн.
основного платежу та 1087 грн. штрафних санкцій. Стягнуто з Державного бюджету
на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 3,40
грн. державного мита та 1000грн. витрат на правову допомогу.

ДПІ у м. Чернігові подала
касаційну скаргу, якою просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити
нову рішення про відмову у задоволенні позову. Посилається на порушення судами
норм матеріального права, а саме: п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР,
що призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові
рішення судів попередніх інстанцій, перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у
справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що актом перевірки №
78/17-219/ від 31.03.2005 р. зафіксовано порушення позивачем п.п. 1.2
п. 1 «Порядку заповнення та подання декларації з податку на додану вартість»,
яке полягало у поданні декларації з червня 2004 року по липень 2004 року за
повною формою, а також порушення п.п. 7.4.1 та п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану вартість», яке полягало у віднесенні до складу
податкового кредиту податку на додану вартість, сплаченого у вартості придбання
та монтажу кондиціонера, вартість якого не відноситься до валових витрат
виробництва (обігу).

На підставі акту перевірки ДПІ у м. Чернігові прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0/0 від 04.05.2005 р. про визначення
позивачеві податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі
3261,00 грн., у тому числі 2174,00 грн. основного платежу та 1087 грн. штрафних
(фінансових) санкцій. За наслідками адміністративного оскарження податковою
інспекцією прийняті податкові повідомлення-рішення №/1 від 25.06.2005
р. та № /3 від 05.12.2005 р. про визначення позивачеві податкового
зобов'язання з податку на додану вартість у такому ж розмірі.

Податковий кредит з податку на додану вартість сформований на підставі
податкової накладної, виданої за наслідками придбання позивачем 04.08.2004 р. у
ТОВ «ВТФ «АВЕ САН» кондиціонера та його монтажу.

13.08.2004 р. позивачем здійснений розрахунок з ТОВ «ВТФ «АВЕ САН».

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, на які посилається податкова інспекція у касаційній
скарзі, і вважає, що суди попередній інстанцій повно встановили обставини у
справі та надали їм правильну правову оцінку на підставі законодавства, що
врегульовує спірні правовідносини.

При вирішенні даної справи суди надали правильну правову оцінку формуванню
позивачем спірного податкового кредиту у розрізі приписів п.п.7.4.1 п. 7.4 ст.
7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку» підприємств», зокрема достовірно
встановили факт здійснення господарської операції з придбання та монтажу
кондиціонера, наявність податкової накладної, на підставі якої сформований
податковий кредит, а також правомірність віднесення витрат позивача з придбання
та монтажу кондиціонера до складу валових витрат, оскільки кондиціонер
придбавався позивачем саме для подальшого використання у власній господарській
діяльності.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, 15.08.2005 р. позивач
передав кондиціонер ПП «Копійка» у орендне користування на підставі
відповідного договору та отримував від цієї діяльності доход у грошовій формі,
тобто таким чином здійснював господарську діяльність у розумінні п. 1.32 ст. 1
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р.
№334/94-ВР.

Суд касаційної інстанції
наголошує на помилковості позиції податкового органу стосовно того, що виключно
зайняття торгівельною діяльність у приміщенні магазину давало б підстави для
висновку про використання кондиціонера у власній господарській діяльності.
Позивач має право займатися будь-якою господарською діяльністю, направленою на
отримання доходу у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, тобто
використовувати кондиціонер з будь-якою метою, направленою на отримання доходу.

Посилання податкової інспекції на приписи п.п. 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 Закону
України «Про податок на додану вартість», згідно із якими не є об'єктом
оподаткування передача майна лізинг (оренду), суд касаційної інстанції визнає
недоречним у даному випадку, оскільки питання щодо відображення операції з
передачі оренди кондиціонера у податковому обліку, не є предметом нарахування
податкового зобов'язання спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Враховуючи наведене, суд
касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та
скасування законних і обґрунтованих судових рішень.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові залишити без
задоволення, а постанову Господарського суду Чернігівської області від
01.02.2006 р. та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2006
р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом одного місяця з дня відкриття обставин, які
можуть бути підставою для провадження за винятковими обставинами.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді Л.В.
Ланченко

О.М.
Нечитайло

О.А.
Сергейчук

О.І.
Степашко