Справа № 2-а-625/08
Суддя: Трещова О.Р.
Дата ухвалення: 2008-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
вул. Київська, 150, м. Сімферополь,
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.10.08

Справа
№2-а-625/08

Окружний
адміністративний суд Автономної Республіки Крим у складі головуючої судді
Трещової О.Р. , при секретарі судового засідання Марущенко О.О., Єлжової Н.М.,
за участю

представника
позивача - Гагаріної Ганни Олексіївни,

представників
відповідача - Бугайова Сергія Михайловича, Матвієнко Юрія Георгієвича,

розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за
позовом Управління освіти Алуштинської
міської ради Автономної Республіки
Крим

до виконавчої дирекції відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в АР Крим

про
скасування рішення

Суть
спору: До Господарського суду Автономної Республіки Крим звернулося з позовом
Управління освіти Алуштинської міської ради Автономної Республіки Крим до
Алуштинської виконавчої дирекції відділення Фонду соціального страхування по тимчасовій втраті
працездатності в АР Крим про скасування
рішення про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального
страхування по тимчасовій втраті працездатності, відображені у звіті сум
фінансових санкцій, неправомірних видатків, донарахованих сум внесків та пені
за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від 25.12.2007 року № 06-4/2-1398.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що відповідач у жовтні 2007 року провів ревізію по утриманню та зарахуванню до
бюджету коштів загальнообоязкового соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності. Під
час ревізії було встановлено, що у травні 2006 року управлінням освіти був
нібито занижений фонд оплати праці для розрахунку страхових внесків на суму
17330,12 гривень, оскільки під час його формування не враховані виплати, передбачені статтею 57 Закону
України «Про освіту». За результатами ревізії було винесено рішення про
застосування фінансових санкцій з урахування повторності в розмірі 51990,36
гривень та донараховані страхові внески в сумі 675,87 гривен. Позивач не
згодний з рішенням, оскільки вважає, що суми, передбачені Законом України «Про
освіту», які є кредиторською заборгованістю бюджету України перед вчителями, не
відносяться до фонду оплати праці. Відповідно до роз'яснень на ці суми не
нараховувалися страхові внески, більш того, органи казначейства не приймали
документи про перерахування внесків до Фонду. С червня 2006 року така
неузгодженість була врегульована та Кабінет Міністрів прийняв рішення та
зазначив, що ці суми заборгованості не включаються до фонду оплати праці та на
них не нараховуються внески. Але за травень 2006 року, що передував зазначеному
рішенню КМУ, відповідачем були нараховані внески та застосовані штрафні
санкції.

Ухвалою
Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.06.2008 року справа була передана для розгляду до
Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим та ухвалою від
17.07.2008 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою
Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 17.07.2008 року
закінчено підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

30
липня 2008 року до суду надійшли заперечення від відповідача Алуштинської
виконавчої дирекції відділення Фонду
соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності в АР Крим, в
яких було зазначено, що відділення не є юридичною особою та не приймало
оскаржуваного рішення, так як не має таких повноважень, рішення про
застосування санкцій було прийнято виконавчою дирекцією відділення Фонду соціального страхування по тимчасовій втраті
працездатності в АР Крим.

У
зв'язку з чим позивачем було заявлено клопотання про заміну неналежного
відповідача по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 06.08.2008 року клопотання задоволено та суд замінив неналежного відповідача Алуштинську виконавчу
дирекцію відділення Фонду соціального
страхування по тимчасовій втраті працездатності в АР Крим на виконавчу дирекцію відділення Фонду соціального страхування по тимчасовій втраті
працездатності в АР Крим.

Під
час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив з тих же підстав
скасувати рішення виконавчої дирекції відділення Фонду соціального страхування по тимчасовій втраті
працездатності в АР Крим про застосування та зарахування до бюджету Фонду
соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності, відображені у
звіті сум фінансових санкцій, неправомірних видатків, донарахованих сум внесків
та пені за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від 25.12.2007 року № 06-4/2-1398

У
судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та додатково заявила, що навіть ревізія була проведена
відповідачем некоректно, оскільки були нараховані страхові внески незалежно від
того, чи продовжують викладачі, яким у травні 2006 року виплувалася
заборгованість, працювати, чи вже звільнилися. Оскільки звільнені працівники
вже не являлися застрахованими особами, то на суми виплат, що були їм
призначені не можуть бути нараховані внески.

У
судовому засіданні представники відповідача виконавчої дирекції відділення
Фонду соціального страхування по
тимчасовій втраті працездатності в АР Крим проти позову заперечували у повному
обсязі та заявили, що ревізія було проведена законно та обґрунтовано, рішенням
від 25.12.2007 року № 06-4/2-1398 штрафні санкції застосовані правомірно.
Представники зазначили, що надбавки за
вислугу років та допомога на оздоровлення, передбачені статтею 57 Закону
України «Про освіту» входять до заробітної плати, передбаченої Законом України
«Про оплату праці» та на ці суми необхідно нараховувати страхові внески. До
червня 2006 року будь-яких виключень та звільнень від нарахування внесків не
існувало, всі роз'яснювальні листи, якими було дозволено не здійснювати
нарахування внесків, Міністерством юстиції України визнані такими, що не
відповідають закону та не підлягають застосуванню. Оскільки за результатами
перевірки виявлені факти заниження фонду оплати праці за травень 2006 року,
тобто за період, коли позивач був зобов'язаний нараховувати страхові внески,
штрафні санкції за невиконання вимог законів застосовані вірно.

Представник
відповідача також заперечували проти доводів позивача щодо некоректності
перевірки та нарахування внесків на виплати особам, які вже були звільнені та
не являлися застрахованими. На обґрунтування своїх доводів представники
відповідача зазначили, що об'єктом оподаткування внесків є весь фонд оплати
праці. Оскільки виплачується заборгованість з заробітної плати, то внески
необхідно нараховувати незалежно від того, чи працює на момент виплати
заборгованості особа у страхувальника, чи не працює.

Заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, розглянув матеріали справи, дослідив докази, надані
позивачем, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно
з частиною 1 статтю 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно
до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень,
крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або
законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно
до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом
7 частини 1 статті 3 КАС України визначено поняття суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який здійснює
владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

У
відповідності зі ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та похованням" Фонд соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює
керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним
страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням, провадить збір і акумуляцію страхових
внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального
забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону,
та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих
коштів.

Статтею
10 вказаного Закону передбачено, що Управління Фондом здійснюють правління та
виконавча дирекція Фонду. В Автономній Республіці Крим, областях та в містах
Києві і Севастополі безпосереднє управління здійснюють правління та виконавча
дирекція відповідних відділень Фонду.

Згідно
пункту 1.3. Положення про відділення Фонду соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.06.2001р. №13, відділення
Фонду діє як регіональна структура Фонду соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Згідно
пункту 1.4. вищевказаного Положення в областях управління відділенням
здійснюють його правління та виконавча дирекція. Виконавча дирекція відділення
Фонду підзвітна правлінню відділення та виконавчій дирекції Фонду і здійснює
свою діяльність від імені Фонду на місцях в межах і у порядку, передбачених
статутом Фонду та цим Положенням. Згідно пункту 5.1. Положення виконавча
дирекція відділення Фонду забезпечує збір та акумуляцію страхових внесків на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Таким
чином, в Автономній Республіці Крим управління цим видом страхування
здійснюється виконавчою дирекцією відділення Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності в АРК, і тому дирекція, реалізуючи владну
компетенцію у відносинах з фізичними та юридичними особами являється суб'єктом
владних повноважень.

Оцінюючи
правомірність дій відповідача, суд керувався критеріями, закріпленими у частині
3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної
процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень
владного суб'єкта.

Відповідно
до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Стаття
19 Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Отже
«на підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень повинний бути утворений у
порядку, визначеному Конституцією та законами України та зобов'язаний діяти на
виконання закону, за умов та обставин,
визначених ним.

«У
межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії,
не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами.

«У
спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися
встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені
законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Суд
з'ясовує, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з
належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії;
безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої
вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто
доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів;
з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно;
досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної
особи.

Згідно
з Положенням про управління освіти
Алуштинської міської ради, затвердженого
рішенням 156 сесії 24 скликання
Алуштинської міської ради від 11.02.2004 року № 16/17, управління є юридичною особою, структурним підрозділом
виконавчих органів Алуштинської міської ради, що також підтверджується довідкою
з Єдиного державного реєстру підприємств та організації України № 09/2-6-19/3061
від 27.11.2003 року.

Пунктом
1.9 Положення передбачено, що управління
освіти є головним розпорядником
коштів, якими фінансуються освітні установи. Відповідно до пункту 3.4.1
управління здійснює витрати на утримання
бюджетних установ закладів освіти у відповідності з виділеними асигнуваннями.

Таким
чином, судом встановлено, що управління освіти Алуштинської міської ради
являється юридичною особою, зобов'язане виконувати обов'язки, покладені на
нього законами у зв'язку зі здійсненням діяльності та є належним позивачем по
справі.

Відповідно
до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в
порядку і розмірах, встановлених законом.

Правову
основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового
державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності визначає Закон України від 18.01.2001р. №2240-III “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням” (далі -Закон
№2240), який набрав чинності
01.01.2001р.

Безпосередньо
порядок обчислення і сплати страхових внесків
та обліку їх надходження до Фонду загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та похованням визначає Інструкція про
порядок надходження, обліку та витрачання коштів Фонду соціального страхування
з тимчасової втрати працездатності, яка затверджена постановою правління Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.06.01р. №16.

Згідно
зі статтею 5 цього Закону № 2240 обов'язковість сплати страхових внесків є
одним з основних принципів страхування і є джерелом формування коштів
загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Статтею
22 Закону № 2240 визначено поняття платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, якими визнані
страхувальники та застраховані особи.

Страхувальниками
є юридичні особи, фізичні особи, в тому числі підприємці, які використовують
найману працю.

Судом
встановлено, що враховуючи особливість правового статусу управління освіти
Алуштинської міської ради, воно являється страхувальником та платником
страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими
похованням.

Відповідно
до статті 23 Закону №2240 страхувальники-роботодавці сплачують до Фонду різницю
між нарахованими для роботодавців і найманих працівників страховими внесками та
витратами, пов'язаними з наданням матеріального забезпечення та соціальних
послуг застрахованим особам відповідно до цього Закону. Перерахування
зазначених внесків шляхом безготівкових розрахунків здійснюється
страхувальниками-роботодавцями один раз на рік -у день, встановлений для
одержання в установах банку коштів на оплату праці за відповідний період.

Відповідно
до статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням» № 2240-III від 18.01.2001 року Страхувальник
зобов'язаний: нараховувати і сплачувати в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески; вести облік коштів загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, і своєчасно надавати органам Фонду
встановлену звітність щодо цих коштів.

Статтею
13 цього Закону № 2240 встановлено, що на виконавчу дирекцію Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності покладені обов'язки 1)
забезпечення збору та акумуляції внесків на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням; 2) здійснення контролю за правильним
нарахуванням, своєчасною сплатою страхових внесків, а також забезпечення
цільового використання коштів загальнообов'язкового державного соціального
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням.

Судом
встановлено, що Алуштинською міською виконавчою дирекцією відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в Автономній
Республіці Крим було проведено планову
ревізію по коштам загальнообов'язкового державного соціального страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 01.03.2006 року до
30.09.2007 року, за результатами якої складено акт від 03.12.2007 року №
06-4/02-225.

В
акті перевірки було встановлено порушення Закону України "Про розмір
внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування".
Причиною порушення визначено те, що в перевіряємому періоді страхові внески не
нараховувались на виплати, передбачені статтею 57 Закону України "Про
освіту" педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавки за
вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, у
травні 2006 року був занижений фонд оплати праці на суму 17330,12 гривень, в
результаті чого були донараховані страхові внески в розмірі 675,87 гривень та
пеня в розмірі 26 гривень.

Крім
того, в акті перевірки зазначено, що відповідно до акту попередньої перевірки
від 14.06.2006 року були встановлені аналогічні порушення порядку нарахування
та сплати страхових внесків та за результатами перевірки були винесено рішення
№ 06-4/1-396 від 06.05.2006 року, яким з урахуванням змін були донараховані
страхові внески, та застосовані фінансові санкції.

На
підставі вказаного акту перевірки від 03.12.2007 року № 06-4/02-225, виконавчою
дирекцією відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності в Автономній Республіці Крим було прийнято рішення № 06-4/2-1398
від 25.12.2007 року про застосування та зарахування до бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у
звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат,
донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яким були донараховані
страхові внески на суму 675,87 гривень та застосовані штрафні санкції в розмірі
51990,36 гривень - в трьохкратному розмірі заниженої суми заробітної плати з
урахування повторності (17330,12 гривень х 3).

Судом
встановлено, що 14.01.2008 року позивач надав до виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування по тимчасові втраті працездатності в АРК заперечення на
рішення про застосування фінансових санкції, а 26.03.2008 року була подана
відповідна скарга.

Згідно
з рішенням виконавчої дирекції відділення Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності в АРК
про результати розгляду заперечень від 17.03.2008 року № 06-2-741, а
також рішення про результати розгляду скарги, доводи, викладені в запереченнях
та скарзі, визнані необґрунтованими, у задоволенні скарги було відмовлено,
рішення про застосування фінансових санкцій залишено без змін.

Перевіряючи
законність застосування до позивача фінансових санкцій судом встановлено
наступне.

Згідно
зі статтею 57 Закону України «Про освіту»
№ 1060-XII від 23.05.1991 року Держава забезпечує педагогічним та
науково-педагогічним працівникам: виплату педагогічним і науково-педагогічним
працівникам надбавок за вислугу років щомісячно; виплату педагогічним і
науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного
посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Правовідносини,
що склалися у зв'язку з нефінансуванням з бюджету виплат, передбачених статтею
57 Закону України "Про освіту", регулюються Законом України «Про
реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону
України "Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних закладів» № 1994-IV від 09.09.2004 року.

Відповідно
до статті 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з виплат,
передбачених статтею 57 Закону України "Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів»
виплати, встановлені статтею 57 Закону України "Про освіту", в
частині виплат педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавок за вислугу
років та виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на
оздоровлення визнаються кредиторською заборгованістю Державного бюджету
України.

Вищенаведене свідчить про те, що спір по даній
справі виник з приводу обов'язку позивача, як платника страхових внесків до
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, нараховувати
та утримувати страхові внески до Фонду із коштів, перерахованих держбюджетом на
погашення заборгованості з виплати надбавки за вислугу років і допомоги на
оздоровлення при наданні щорічної відпустки педагогічним, науково-педагогічним
працівникам, які відшкодовуються відповідно до Закону України № 1994.

Нормативно-правовим
актом, який чітко визначає поняття і структуру заробітної плати є Закон України
"Про оплату праці" від 24.03.1995 року №108 (далі Закон №108), у
відповідності до статті 2 якого, структура заробітної плати складається з
основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних
виплат.

Основна
заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених
норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для
робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова
заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові
успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати,
надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним
законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Оскільки
законодавець визначив надбавки за вислугу років і допомогу на оздоровлення при
наданні щорічної відпустки як гарантії держави, передбачивши їх в Законі
України "Про освіту", то, відповідно до частини 2 статті 2 цього
Закону, дані надбавки і допомога є додатковою заробітною платою і входять в
структуру заробітної плати.

Відповідно
до статті 5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з виплат,
передбачених статтею 57 Закону України "Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів» також
зазначено, що кредиторська заборгованість погашається працівникам помісячно
разом з виплатою поточної заробітної плати.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що надбавки за вислугу років і допомога на
оздоровлення при наданні щорічної відпустки педагогічним та іншим категоріям
працівників навчальних закладів за своєю природою є заробітною платою і,
незалежно від того, в який період і з якою затримкою вони нараховуються і сплачуються,
дані надбавки і допомога залишаються заробітною платою і включаються до фонду
оплати праці.

Відповідно
до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію Закону України
"Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57
Закону України "Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та
іншим категоріям працівників навчальних закладів" № 934 від 19.09.2005
року відрахування, передбачені законодавством, з виплат здійснюються в
установленому порядку.

Відповідно
до статті 21 Закону № 2240 визначені розміри страхових внесків на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, які
розраховуються для роботодавців - у відсотках
до сум фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних
осіб;

Таким
чином, законодавцем передбачено, що на фонд
оплати праці, до якого також включаються суми виплат за Законом України
«Про освіту» нараховуються страхові внески
на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та
похованням.

Суд
приходить до висновку, що Конституцією України, Бюджетним кодексом України,
Законом України "Про освіту", Законом України "Про
реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону
України "Про освіту" педагогічним працівникам, науково-педагогічним
та іншим категоріям працівників навчальних закладів", або будь-якими
іншими Законами з бюджетного законодавства прямо не скасовано обов'язок сплати
страхових внесків з сум додаткової заробітної плати у вигляді надбавки і
допомоги, передбачених Законом України "Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів.

Відповідно
до статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням» № 2240-III від 18.01.2001 року перерахування
сум страхових внесків здійснюється страхувальниками-роботодавцями один
раз на місяць - у день, встановлений для одержання в установах банку коштів на
оплату праці за відповідний період.

Приймаючи
до уваги, що кошти на виплату заборгованості були отримані у травні 2006 року,
то обов'язок сплатити страхову внески виник у позивача саме у травні 2006 року.

Судом
встановлено, що, дійсною Постановою Кабінету Міністрів України № 745 від
25.05.2006 року «Деякі питання, пов'язані із сплатою страхових внесків на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування» доповнений Порядок погашення кредиторської
заборгованості державного бюджету педагогічним і науково-педагогічним
працівникам навчальних закладів та установ освіти з виплати надбавки за вислугу
років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2005 р. N 934 пунктом 3-2,
в якому зазначено, що страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття і від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності, на виплати не нараховуються.

Оцінюючи
зазначений нормативно правовий акт, суд зазначає, що згідно з листом
Міністерства юстиції України від 26.07.2006 року № 34-46/157 Постанова Кабінету
Міністрів України № 745 від 25.05.2006 року «Деякі питання, пов'язані із
сплатою страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування» набрала чинності з моменту оприлюднення з 02.06.2006 року, тому
вона не розповсюджується на правовідносини, що склалися у травні 2006 року.

В
обґрунтування своєї позиції позивач посилається на спільний лист Міністерства
освіти і науки України та Міністерства фінансів України «Щодо виконання
постанови КМУ від 19.09.2005 року № 934» від 30.11.2005 року № 1/9-681, пунктом 2.2 якого передбачено, що
Законом України "Про реструктуризацію заборгованості з виплат,
передбачених статтею 57 Закону України "Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів"
не передбачено проведення нарахувань
страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання України на виплати заборгованості по
статті 57 Закону України «Про освіту».

Суд
вважає, що цей лист не має сили нормативно-правового акту, не містить будь-яких
правових норм, носить лише інформаційний характер. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від
25.01.2006 року № 21-46-734 зазначений лист є низинним, підлягає
відкликанню з місць застосування
органами, які його видали.

Більш
того, виключно законами України встановлюється порядок сплати аналогів, зборів
та інших обов'язкових платежів, а також звільнення від їх сплати, жодний інший
орган, крім Верховної Ради України, не має повноважень звільняти суб'єктів від
обов'язку сплачувати передбачені Законами обов'язкові платежі. Тому посилання
позивача на зазначений документ є необґрунтованими.

Доводи
позивача стосовно того, що управління освіти відповідно до п.6 ст.2 Бюджетного
Кодексу України є бюджетною установою, фінансується з бюджету і його фінансова
діяльність регламентується виключно бюджетним законодавством, але нарахування
до ФСС ТВП на виплати компенсацій по ст. 57 ЗУ "Про освіту" не були
передбачені Державним бюджетом не спростовує висновки суду, оскільки вказані
надбавка і допомога, не зважаючи на те, що вони є державним боргом, не змінили свого статусу як додаткової
заробітної плати через невиплату їх у 1997-2002 роках, а тому продовжують
входить до фонду оплати праці.

З цих
же підстав суд вважає необґрунтованими доводи представника позивача в тій
частині, що відповідач не мав права нараховувати внески на виплати колишнім
працівникам, які на травень 2006 року, тобто на період виплати, вже були
звільнені. У судовому засіданні представник позивача, обґрунтовуючи свої доводи
стосовно неможливості нарахування внесків на суми виплат особам, що були
звільнені з управління освіти, надав наступні документи:

- список осіб, які відносилися до
персоналу, що отримували виплати на підставі статті 57 Закону України «Про
освіту»;

- наказ № 102-в від 10.05.2000 року про
звільнення ОСОБА_1

- наказ № 483-к від 29.11.2002 року про
звільнення ОСОБА_2,

- наказ № 185-к від 07.06.2000 року про
звільнення ОСОБА_3,

- наказ № 39-к від 31.01.2006 року про звільнення ОСОБА_4

Відповідно
до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію Закону України
"Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57
Закону України "Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та
іншим категоріям працівників навчальних закладів" № 934 від 19.09.2005
року особам, які працювали у 1997-2002 роках на посадах педагогічних і
науково-педагогічних працівників і працюють зараз у тому самому закладі чи
установі (незалежно від займаної посади), виплати нараховуються окремо і
заборгованість погашається одночасно з виплатою заробітної плати.

Особам,
які працювали у 1997-2002 роках на посадах педагогічних і науково-педагогічних
працівників закладів та установ, у тому числі за сумісництвом, і звільнилися
або вийшли на пенсію, заборгованість погашається один раз на квартал за їх
заявою, поданою закладу чи установі, в яких вони працювали та які їм нарахували
виплати.

Таким
чином, суд ще раз зазначає, що об'єктом для нарахування страхових внесків є
саме фонд оплати праці, до якого включається зазначена заборгованість з виплати
додаткової заробітної плати навіть звільненим працівникам. Оскільки ці кошти
включаються до фонду оплати праці за своїм призначенням, а незалежно від
суб'єкта отримання коштів, будь-яких виключень стосовно нарахування внесків на
виплати заробітної плати вже звільненим працівникам законодавством не
передбачено.

Посилання
позивача, що зазначені страхові внески
вони не могли сплатити Фонду, оскільки Державне казначейство відмовлялося
приймати такі платежі не приймаються судом до уваги, оскільки позивач не лише
не перерахував, а навіть не нарахував страхові внески в своїх звітах, що
свідчить про заниження у травні 2006 року фонду оплати праці.

Відповідно
до абзацу 1 частини1 статті 30 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами, зумовленими
народженням та похованням"№ 2240-III від 18.01.2001 року
страхувальник-роботодавець несе відповідальність на несвоєчасність сплати та
неповну сплату страхових внесків, у тому числі страхових внесків, що сплачують
застраховані особи через рахунки роботодавців, а також за порушення порядку
використання страхових сум.

Відповідно
до абзацу 4 частини 1 статті 30 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» за
неповну сплату страхових внесків на страхувальника накладається штраф у розмірі
прихованої (заниженої) суми заробітної плати, на яку відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески, а в разі повторного порушення - у трикратному
розмірі зазначеної суми.

Згідно
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» право накладати
фінансові санкції надано страховику.

Пунктом
4 ст. 30 Закону №2240 передбачено, що право застосовувати фінансові санкції
мають керівники виконавчої дирекції виконавчої дирекції Фонду та його
відділень, їх заступники.

Вирішуючи
питання обґрунтованості застосування ознаки повторності вчинення порушення
судом встановлено наступне.

Відповідно
до рішення виконавчої дирекції відділення Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності в АРК №
06-4/1-396 від 06.05.2006 року до Управління освіти Алуштинської міської ради
були додатково нараховані страхові внески в сумі 83575,13 гривень, нарахована
пеня в сумі 64 гривні, не прийняті до
заліку витрати в розмірі 353,78 гривен, нараховані штрафні санкції в розмірі
2149377,16 гривень.

Судом
встановлено, що на виконання обов'язковим вимог контрольно-ревізійного відділу
у м. Алушта по акту ревізії від 28.04.2007 року № 27-21/006, було прийнято
додаткове рішення від 13.06.2007 року № 06-2-1529, яким рішення виконавчої дирекції відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в АРК № 06-4/1-396 від 06.05.2006 року було змінено
в частині скасування штрафу за неповноту
сплати страхових внесків в сумі 2057443 гривень та додатково нарахованих
страхових внесків в сумі 80240,28 гривень, в решті рішення про застосування
штрафних санкцій було залежно буз змін, до суду не оскаржувалося та не скасовувалося.

Відповідно
до статті 8 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням” спори, які виникають між страхувальником
та робочими органами виконавчої дирекції Фонду з приводу нарахування
страхових внесків і пені,
стягнення недоїмки, неприйняття до заліку витрат в рахунок страхових внесків,
вирішуються в судовому порядку.

Проаналізувавши
всі досліджені судом докази по справі, суд приходить до висновку, що
відповідачем було обґрунтовано донараховані страхові внески в сумі 675,87 гривень та застосовані штрафні санкції
у розмірі 51990,36 гривень за порушення законодавства про загальнообов'язкове
держане соціальне страхування.

Приймаючи
до уваги, що зазначене порушення вчинено позивачем повторно, після застосування санкцій за аналогічне порушення,
суд не находить підстав для можливості застосування принципу пропорційності, а
звільнення від відповідальності або зменшення суми штрафних санкцій
законодавством не передбачено.

За
таких обставин, відсутні підстави вважати, що рішення відповідача від 25.12.2007
року № 06-4/2-1398 про застосування та
зарахування до бюджету Фонду сум фінансових санкцій, неправомірних витрат,
донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування є неправомірним та підлягає
скасуванню.

На
підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити у повному обсязі.

Під
час судового засідання, яке відбулось 27.10.2008 року були оголошені вступна та
резолютивна частини постанови. Відповідно до ст. 163 КАС України постанову складено у повному обсязі
30.10.2008 року.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 158, 159, 160, 163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У
задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Постанова
набираєзаконної сили через 10 днів з дня складення у повному обсязі у разі
неподання заяви про апеляційне оскарження (апеляційної скарги).

Якщо
після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана,
постанова набирає законної сили через 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Протягом
10 днів з дня складення постанови у повному обсязі через Окружний
адміністративний суд Автономної Республіки Крим до Севастопольського
апеляційного адміністративного суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження, після подачі якої протягом 20 днів може бути подана апеляційна
скарга.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження (10 днів).

Суддя Окружного

адміністративного
суду

Автономної
Республіки Крим Трещова О.Р.