Справа № 22-а-1795/2008
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуюча у I інстанції: Скрипчук О.С. Справа № 22-а-1795/08
суд Тернопільської області ряд. стат. звіту № 41
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02
червня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду
в складі :

головуючого - судді - Олендера
І.Я.,

суддів - Заверухи
О.Б., Шавеля Р.М.

при секретарі - Соколовській
А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської
області на постанову господарського суду Тернопільської області від 27 серпня
2007 року у справі № 12/111-2205 за адміністративним позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської області про визнання протиправними та
скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2007 року приватний підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішень
Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області
№ /0/86819 від 22 грудня 2006 року про застосування штрафних
(фінансових) санкцій на загальну суму
300 грн., № /0/86820 від 22 грудня 2006 року про застосування штрафних (фінансових)
санкцій на загальну суму 953,25 грн. та № 868213 від 25 грудня 2006 року про
застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 3 400 грн.

Оскаржуваною постановою господарського суду
Тернопільської області від 27 серпня 2007 року вказаний позов задоволено
частково, визнано протиправним та скасовано рішення відповідача № /0/868220
від 22.12.2006 року в частині застосування штрафних санкцій на суму 273,25
грн., скасовано рішення відповідача № 86821 від 25.12.2006 року повністю,
застосування штрафних санкцій на суму 3400 грн. та відмовлено в скасуванні
рішення № /0/86819.

У поданій апеляційній скарзі Тернопільська ОДПІ просить
зазначену постанову скасувати і ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні
позову приватного підприємця ОСОБА_1 в повному обсязі, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність
його висновків дійсним обставинам справи. Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що в порушення вимог Закону України „Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” здійснював торгівлю алкогольними напоями та
тютюновими виробами без наявності ліцензії та крім того в порушення п.13 ст. 3
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” позивач не забезпечив
відповідності сум готівкових коштів на місці торгівлі сумі коштів, які
зазначені у денному звіті реєстратора розрахункових операцій, за що до нього
правомірно було застосовано штрафні санкції.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав
доводи апеляційної скарги та просить таку задовольнити.

Позивач в судове засідання на виклик суду не з'явився,
тому суд відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України розглядає справу у його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов приватного підприємця
ОСОБА_1, суд виходив з того, що відповідач не є органом, уповноваженим видавати
ліцензії на торгівлю алкогольними напоями і тютюновими виробами, а тому
законодавчими актами йому не надано права повноважень щодо прийняття рішень про
застосування фінансових санкцій; під час проведення перевірки працівниками
відповідача було встановлено, що наявна сума готівки була внесена в поточний
звіт РРО, а тому невідповідність суми готівкових коштів не може вважатись в
даному випадку порушенням.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального
права.

Встановлено, що 19 грудня 2006 року працівниками
відповідача було проведено перевірку позивача на предмет контролю за
додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у
встановленому законом порядку, наявністю свідоцтв про державну реєстрацію
суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів
господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових
патентів (а.с.34-35), правомірність якої в цілому позивачем не оспорюється.

Відповідно до п.13 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій та (або) в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
зобов'язані, зокрема, забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової
книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Згідно із актом № 011091/1918/23-03/ від
19.12.2006 р. (а.с. 34-35) під час проведення перевірки приватного підприємця
ОСОБА_1 було встановлено порушенням ним:

- п.п.9,13 ст.3 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” - не забезпечено друкування фіскального звітного чека РРО за
17.08.2006 року; не забезпечено зберігання фіскального звітного чеку РРО в
книзі обліку розрахункових операцій за 20.07.2006 р. № 1087; не забезпечено
відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків в сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті РРО в розмірі 54,65 грн.;

- ч.1 ст.7 Закону України „Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності”, а саме торговий патент знаходиться на недоступному
для огляду місці;

- ст.15 Закону України „Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів”, а саме здійснення роздрібної торгівлі тютюновими
виробами та алкогольними напоями без наявності ліцензії.

При цьому суд першої інстанції скасовуючи рішення про
застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення ст.15 Закону України „Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” виходив з того, що відповідач не є органом,
уповноваженим видавати ліцензії на торгівлю алкогольними напоями і тютюновими
виробами, а тому законодавчими актами йому не надано права повноважень щодо
прийняття рішень про застосування фінансових санкцій.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції
погодитись не можна, оскільки з матеріалів справи та пояснень сторін, зокрема
позивача вбачається, що він не заперечує сам факт наявності порушення ст. 15
Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, що
зафіксовано в Акті перевірки.

При цьому судом першої інстанції не враховано, що рішення
про застосування штрафних (фінансових) санкцій відповідно до ч.4 ст.17 Закону
України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” може бути
прийнято не тільки органом, який видав ліцензію на право торгівлі алкогольними
напоями і тютюновими виробами, а і іншими органами виконавчої влади, до яких
відноситься органи державної податкової служби, зокрема в особі відповідача.

Вказане підтверджується зокрема положеннями п.6 Порядку
застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України „Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” затвердженого Постановою
КМУ № 790 від 02.06.2003 року, що розроблений на реалізацію вище вказаної норми
закону, де передбачено право прийняття рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій керівником (чи його заступником) органів Державної
податкової адміністрації.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення №
86821 від 25.12.2006 року (а.с.10) про застосування до позивача штрафної
(фінансової) санкції в розмірі 3400 грн. на підставі ст.17 Закону України „Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” прийнято начальником
Тернопільської ОДПІ, що вказує на відповідність та правомірність дій
відповідача з огляду на вимоги ч.4 ст.17 Закону України „Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів” та п.6 Порядку застосування фінансових
санкцій, передбачених ст.17 Закону України „Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів”.

Таким чином, працівниками податкового органу було
правильно встановлено під час проведення перевірки, в межах наданих
повноважень, факт порушення позивачем вимог Закону України „Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, та прийнято правомірне рішення, у
відповідності до вимог законодавства, про застосування до нього штрафних
(фінансових) санкцій.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає,
що судом неправильно вирішено даний публічно-правовий спір у частині часткового
скасування рішення № /0/868220 від 22.12.2006 року в частині
застосування штрафних санкцій на суму 273,25 грн.

В цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку про
те, що працівниками відповідача було неправомірно прийнято рішення про
застосування штрафних (фінансових) санкцій,
незважаючи на те, що по касі через РРО було проведена значно більша сума
ніж та що була виявлена місці проведення розрахунків.

Поряд з цим, на думку колегії суддів, судом першої
інстанції безпідставно не взято до уваги те, що відповідно до п.13 ст.3 Закону
України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” суб'єкт підприємницької діяльності, в особі
позивача, зобов'язаний забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій.

З матеріалів справи - проведеної перевірки та пояснень
сторін вбачається, що під час проведення перевірки було встановлено, що сума
готівкових коштів на місці проведення розрахунків становила 153,20 грн., а сума
готівкових коштів, яка зазначена в поточному звіті РРО - 207,85 грн., і даний
факт позивачем не заперечується.

Як вбачається з вимог Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” не має значення чи виявлено готівку, яка не зазначена у звіті РРО,
чи готівки в касі менше, ніж зазначено у звіті, а є чітка вимога - забезпечення
відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті РРО.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до переконання, що в порушення п.13 ст. 3
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” позивач ОСОБА_1 не забезпечив
відповідності сум готівкових коштів на місці торгівлі сумі коштів, які
зазначені у денному звіті реєстратора розрахункових операцій, за що
Тернопільською ОДПІ до нього правомірно застосовано штрафні санкції.

З таких обставин, оскаржувана постанова в частині
часткового задоволення позову ОСОБА_1 підлягає скасуванню з прийняттям нової,
якою у задоволенні його вимог про визнання протиправним та скасування рішення
відповідача № /0/868220 від 22.12.2006 року та № 86821 від 25.12.2006 року
повністю, слід відмовити.

Інші порушення, що були виявленні під час проведення
перевірки приватного підприємця ОСОБА_1, а також правомірність накладення за їх
допущення штрафних санкцій не є предметом апеляційного провадження, висновки
суду першої інстанції з цього приводу є правильними.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207 КАС України колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції в Тернопільській області задовольнити.

Постанову господарського суду Тернопільської області від
27 серпня 2007 року у справі № 12/111-2205 за адміністративним позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Тернопільської
об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області про визнання
протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових)
санкцій, - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції
Тернопільської області про визнання протиправними та скасування рішень №
/0/86819 від 22 грудня 2006 року про застосування штрафних
(фінансових) санкцій на загальну суму 300 грн., № /0/86820 від 22 грудня
2006 року про застосування штрафних
(фінансових) санкцій на загальну суму 953,25 грн. та № 868213 від 25 грудня
2006 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 3 400
грн., - відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно після
проголошення.

На постанову апеляційного суду може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця після проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий
І.Я.Олендер

Судді
О.Б.Заверуха

Р.М.Шавель