Справа № 22а-535/2008
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1-й інстанції:Курилець
Справа № 22а- 535/08(22а-3343/07)
Галицьий районний суд м. Львова
№2-а-125/07
ряд.ст.зв. № 28
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2008 року.
Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду
головуючого-судді Пліша М.А.,
суддів Заверухи О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління пенсійного
фонду України у Львівській області на постанову Галицького районного суду м.
Львова від 05 липня 2007р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного
управління пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій
посадових осіб ГУМУС України у Львівській області щодо відмови в перерахунку
пенсії неправомірними,-
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1звернувся в суд першої інстанції з
адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ
України у Львівській області, Головного управління пенсійного фонду України у
Львівській області про визнання дій посадових осіб ГУМУС України у Львівській
області в якому просив визнати право на перерахунок пенсії з 01.січня 2005-2006
року розміру грошового забезпечення з посадового окладу, передбаченого
штатною посадою заступника начальника
УВС Львівського облвиконкому.
Галицького районного суду м. Львова від 05 липня 2007р. позовні вимоги
задоволено, визнано неправомірними дії посадових осіб ГУМВС України у
Львівській області щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу та визнано за ним
право на перерахунок пенсії з 01.січня 2005-2006 року з врахуванням
розміру грошового забезпечення з посадового окладу, передбаченого штатною посадою заступника начальника УВС Львівського
погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління
пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, вважає,
що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено
норми матеріального та процесуального права.
апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги
постанови Ради Міністрів СРСР від
10.11.1982 р. №986 «Про затвердження Положення
про пенсійне забезпечення осіб
офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової
служби і їх сімей», постанови Ради
Міністрів СРСР від 30.05.1985 р. №493 «Про затвердження Положення з пенсійного
забезпечення осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», ст.. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із змінами внесеними
Законом України від 15.06.2004 р. №1769- IV, постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005 р. №4 «Про окремі питання застосування судами України законодавства про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців (крім військовослужбовців
строкової служби), осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», рішення
Конституційного Суду України від 14.06.2007 р. №3-рп/2007 р. Відповідно до
постанов Ради Міністрів України №986 від 10.11.1982 р. та № 493 від 30.05.1985
р. особам начальницького складу органів внутрішніх справ у званні полковника
міліції чи полковники вс і вище, які були переведені після 13.12.1977 р. по рішенню Міністра
внутрішніх справ СРСР в інтересах служби за станом здоров'я або віком на посади з меншим посадовим окладом і мають
на день переводу право на пенсію за вислугу при наступному звільненні зі
служби пенсія може бути
нарахована з окладу по посаді, яку вони займали
не менше трьох років
безпосередньо до вказаного
переводу, і окладу за спеціальним
званням на день звільнення. Рішення про
збереження права на призначення
пенсії з окладу за попередньою
посадою мав право затвердити Міністр внутрішніх справ СРСР за поданням
республіканського Міністерства внутрішніх справ. Згідно матеріалів справи позивач наказом МВС СРСР від 28.03.1984 р.
№176 о/с був призначений на посаду заступника начальника УВС Львівського облвиконкому з посадовим окладом
340 крб. Наказом МВС СРСР від 24.07.1989
р. № 315 о/с переведений на посаду
начальник Львівської середньої спеціальної школи міліції та начальницького складу МВС СРСР з посадовим
окладом 300 крб. 30.04.1992 р., наказом
МВС СРСР № 95 о/с звільнений в
запас з призначенням пенсії з розрахунку
300 крб. посадового окладу. Тобто під час переведення позивача з посади
заступника начальника УВС Львівського облвиконкому на посаду начальника
Львівської середньої спеціальної школи міліції
та начальницького складу МВС СРСР
на нього поширювались вище загадані нормативні документи, які вимагали,
що таке переведення відбувалось в інтересах служби за станом здоров'я або віком
і тільки за рішенням Міністра внутрішніх справ СРСР. Жодних доказів , які би
свідчили про прийняття такого рішення не надано. Покликання ж суду на вимоги
ст.. 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із змінами внесеними
Законом України від 15.06.2004 р. №1769- IV є безпідставними, оскільки зворотної сили не мають, крім того цими нормами передбачено можливість
проведення перерахунку раніше
призначених пенсій у зв'язку із запровадженням
після звільнення військовослужбовців
та осіб котрі мають право на пенсію згідно цього Закону нових щомісячних
додаткових видів грошового забезпечення, яких вони не отримували під час служби, та премій, а не у зв'язку з
переведенням з посади на посаду. Крім того позивачем пропущено строк звернення
до суду, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, на чому
наполягав апелянт при розгляду справи в суд першої інстанції. Тому просить
скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 05.07.2007 р. та постанови
нове , яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Матеріалами справи встановлено, що позивач проходив
службу органах внутрішніх справ. Наказом МВС СРСР від 28.03.1984 р. №176 о/с
був призначений на посаду заступника начальника УВС Львівського облвиконкому з посадовим окладом
340 крб. Наказом МВС СРСР від 24.07.1989
р. № 315 о/с переведений на посаду
начальник Львівської середньої спеціальної школи міліції та начальницького складу МВС СРСР з посадовим
окладом 300 крб. 30.04.1992 р. наказом МВС СРСР № 95 о/с звільнений в запас з призначенням пенсії з розрахунку 300 крб.
посадового окладу, на час переведення
мав право на пенсію за вислугою років, та досяг граничного віку перебування на службі і перебував у звання
полковника. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з
положень визначених Законом України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із змінами внесеними
Законом України від 15.06.2004 р. №1769- IV. Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду, оскільки згідно
нормативних документів, які врегульовували спірне питання , постанова Ради
Міністрів СРСР від 10.11.1982 р. №986
«Про затвердження Положення про пенсійне
забезпечення осіб офіцерського складу,
прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і їх сімей», постанова Ради Міністрів СРСР
від 30.05.1985 р. №493 «Про затвердження Положення з пенсійного забезпечення
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ», ст.. 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із змінами внесеними
Законом України від 15.06.2004 р. №1769- IV, зазначено, що право на збереження права
на призначення пенсії з окладу за
попередньою посадою виникає при переводі
в зв'язку із станом здоров'я або
віком по рішенню Міністра внутрішніх
справ СРСР. Доказів, які б стверджували
дані обставини в матеріалах справи відсутні, в наказі МВС СРСР від 24.07.1989
р. № 315 о/с, яким позивач переведений на посаду начальник Львівської середньої
спеціальної школи міліції та начальницького
складу МВС СРСР з посадовим окладом 300 крб. такі записи відсутні, а тому в
суду не було достатньо правових підстав
для задоволення позовних вимог. Крім того суд вийшовши за межі позовних вимог в
постанові суду не мотивував, чому саме це було зроблено.
160, п. 3 ч. І ст. 198, ст. 202, ст.205,
ст. 254 КАС України, колегія суддів, -
апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду
України у Львівській області - задовольнити, ска скасувати постанову Галицького
районного суду м. Львова від 05 липня 2007р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській
області, Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про
визнання дій посадових осіб ГУМУС України у Львівській області щодо відмови в
перерахунку пенсії неправомірними.
В задоволенні позову
ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області,
Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про визнання
дій посадових осіб ГУМУС України у Львівській області щодо відмови в
перерахунку пенсії неправомірними - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції
протягом одного місяця з дня набрання постанововю законної сили.

Головуючий
суддя :
М.А.Пліш

Судді:
О.Б.Заверуха

І.Я.Олендер