Справа № 22-а-1048-Ф/2007
Суддя: Мамасуєва Л.О.
Дата ухвалення: 2007-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 року м. Феодосія

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого судді: - Моісеєнко
Т.І.

Суддів: - Мамасуєвої Л.О., Іщенка
В.І.

при секретарі:
- Цендра О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Феодосії справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Військової частини А-0156 про стягнення грошової компенсації замість
продовольчого пайка, за апеляційною скаргою Військової частини А-0156
на постанову Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 18
квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся до суду з позовом до ВЧ А-0156 про стягнення грошової компенсації
замість продовольчого пайка у розмірі 15078 грн. 19 коп. з урахуванням індексу
інфляції у сумі 4986 грн05 коп., а всього 20064 грн.69 коп.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що він проходить службу у ВЧ А-0156 і згідно з ч.2 ст.9 Закону
України „Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей" він має право на одержання за рахунок держави продовольчих пайків або грошової компенсації за нормами продовольчого
забезпечення, встановленими Постановою КМУ № 316 від 12 березня 1996 р.
„Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил
України і інших військових формувань". Однак, дія ч.2 ст.9 Закону України
„Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" призупинена Законом України „Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" № 1459 від 17 лютого 2000 р.
Вважає, що його гарантоване державою право на отримання продовольчого
забезпечення за рахунок держави порушено.

Постановою
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 18 квітня 2007 року
позов задоволено у повному обсязі.

ВЧ А-0156 не погодилася з таким судовим рішенням і подала на нього
апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану
нею постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування суттєвих обставин по справі і надання
неналежної правової оцінки доказам, які надавалися апелянтом.

Справа № 22-а-1048-Ф/07р. Головуючий у першій інстанції

Самойлова О.В. Суддя-доповідач
Мамасуєва Л.О.

2

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга ВЧ АО 156
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач проходить військову службу у ВЧ А-0156 і з 12 березня 2000
року, по 31 грудня 2006 р. позивач не отримував грошову компенсацію
замість невиданого продовольчого пайку. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, незважаючи на посилання відповідача на ЗУ „Про деякі заходи
щодо економії бюджетних коштів" № 1459 від 17 лютого 2000 p.,
оскільки таке право військовослужбовців встановлено також положеннями ст.
16 Закону України „Про Збройні Сили України", крім того відповідно до ст. 22 Конституції України не
допускається звуження змісту утримання та об'єму права на забезпечення
життєвого рівня шляхом прийняття нових законів або внесення змін у діючі
закони, до якого, на думку суду, як до одного з видів гарантій відноситься
забезпечення військовослужбовців продовольчими пайками.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони
зроблені на підставі ретельно досліджених доказів, яким надана
належна правова оцінка. Судом правильно
встановлені фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин і постановлене
рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального закону.

Відповідно до ст.9 ЗУ „Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує
військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в
обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення
кваліфікованих військових кадрів.

Військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Колегія судів
погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з ВЧ А-0156 компенсації за продовольче
забезпечення, оскільки така заборгованість підтверджується довідкою ВЧ
А-0156, відповідно до якої заборгованість відповідача перед позивачем за
грошову компенсацію замість продовольчого пайка за період з 12 березня 2000року
по 31 грудня 2006 року складає 15078 грн. 19 коп..

Проте, колегія судців не може погодитися з висновком суду першої інстанції
про стягнення заборгованості за невиданий продовольчий пайок за період з 12
березня 2000 року по 31 грудня 2005 року, оскільки позивач втратив право
звернення до суду в зв'язку з пропуском строку звернення за захистом своїх
порушених прав.

Строк звернення зі скаргою громадян на рішення, дії або бездіяльність
державних органів, юридичних чи службових осіб у сфері
управлінської діяльності, згідно до вимог глави 31-А Цивільного процесуального
Кодексу України в редакції 1963 року, діючого
під час виникнення спірних правовідносин, був встановлений ст..248-5 ЦПК України, протягом два місяці.

Відповідно до
ч.2ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня
коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до
ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_2 звернувся до
суду з вимогою про стягнення компенсації за
невидані продовольчі пайки за 2000 -2005 роки. Тобто про порушення своїх
прав позивач знав, оскільки не отримував продовольчій пайок ні у 2000 році, ні
у 2001 році, ні у 2002 році , ні у 2003 році, ні у 2004 році, ні у 2005 році,
однак до суду з позовом звернувся тільки у січні 2007 року.

3

Питання про поновлення строку позивачем не заявлялось, доказів про
поважність причин його пропуску не надано.

З матеріалів справи вбачається, що позивач
продовольчий пайок або грошову

компенсацію з 12 березня 2000 року по 31 грудня
2006 року не отримував з тих підстав,

що
видача продовольчого пайку або
грошової компенсації за
нього

військовослужбовцям була припинена
Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», але таке
право військовослужбовців встановлено також наведеною нормою Закону України
«Про Збройні Сили України», дія якої не призупинена, крім того відповідно до
ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Припинення видачі продовольчого пайка на підставі Закону України « Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» порушило права позивача, у зв'язку з чим вони
підлягають захисту.

Згідно з ч.5
ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян
України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових
формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Посилання апелянта на те, що Міністерство оборони України не нарахувало
кошти для виплати грошової компенсації замість продовольчого пайка не можна
визнати підставою для відмови у позові, оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних
на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного
законодавства не може бути постановлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Не можна визнати обгрунтованими доводи апелянта в частині відсутності права
у позивача на отримання продовольчого пайка, оскільки відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України №316 від 12 березня 19% року «Про норми забезпечення
продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України ті інших військових формувань, утворених відповідно до
законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу
Міністерства внутрішніх справ» (норма №7) за рахунок держави
забезпечувати генералів, адміралів, офіцерів, прапорщиків, мічманів та
військовослужбовців, які проходять службу за контрактом, за винятком тих, хто
отримує продовольство за іншими нормами, а також осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ.

19 квітня 2002
року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України №426 від 29 березня 2002 року «Про норми
харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб
рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту»
відповідно до якої ця ж категорія військовослужбовців забезпечується
харчуванням за нормою №1.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції в частині задоволення позову про стягнення компенсації за
невиданий продовольчий пайок за період з березня 2000 року по 31 грудня 2005
року підлягає зміненню із зменшенням сумі стягнення грошової компенсації за
неотриманий грошовий пайок за один рік, до 2923 грн.65 коп.

На підставі наведеного і, керуючись ст.ст. 195, 198 ч.1 п.1, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів судової палати по цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини А-0156 на постанову
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 18 квітня 2007 року
- задовольнити частково.

4

Постанову
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 18 квітня 2007 року
змінити, зменшити суму стягнення грошової компенсації за неотриманий грошовий
пайок на користь ОСОБА_1 в період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року до
2923 грн.65 коп.

З задоволенні
іншої частини позову ОСОБА_1
відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня
проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного
місяця.