Справа № К-26105/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2008-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

Іменем України

9 липня 2008 року м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

Головуючого, судді -
Смоковича
М.І.,

Суддів - Весельської
Т.Ф.,

Горбатюка
С.А.,

Мироненка О.В.,

Чумаченко Т.А

при
секретареві - Сидорович
О.В.,

з участю представників:

Генеральної прокуратури України - Чубенко В.В.,

позивача - Завгородньої О.Г. (довіреність від
19.06.2008 № 5),

третьої особи ЗАТ КБ “ПриватБанк” -

Молодико К.Ю. (довіреність від 01.09.2005),

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку касаційного
провадження

справу за позовом Прокурора Шевченківського району міста Запоріжжя, який діє в інтересах
держави в особі Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста
Запоріжжя, до Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного
управління юстиції міста Запоріжжя, приватного підприємства “Болід-Сервіс”,
Запорізької філії Державного спеціалізованого підприємства “Укрспец'юст”, треті
особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Запорізьке регіональне
управління закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”,
закрите акціонерне товариство “Автотранссервіс” про визнання недійсними протоколу
проведення аукціону (публічних торгів) з реалізації заставленого майна та
свідоцтва приватного нотаріуса, яким посвідчено право власності на майно,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції в Шевченківському районі міста Запоріжжя на постанову
Господарського суду Запорізької області від 29 березня 2006 року та ухвалу
Запорізького апеляційного господарського суду від 21 червня 2006 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2002 року Прокурор Шевченківського району міста Запоріжжя, який
діє в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в
Шевченківському районі міста Запоріжжя (далі - ДПІ в Шевченківському районі
міста Запоріжжя), до Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного
управління юстиції міста Запоріжжя (далі - ВДВС Шевченківського РУЮ міста
Запоріжжя), приватного підприємства “Болід-Сервіс” (далі - ПП “Болід-Сервіс”) з
позовом про визнання недійсним на підставі статті 48 Цивільного кодексу України
1963 року протоколу проведення аукціону (публічних торгів) з реалізації
заставленого майна № 39 від 18 жовтня 2002 року, а також свідоцтва приватного
нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 5 листопада
2002 року, яким посвідчено право власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ВДВС Шевченківського РУЮ міста
Запоріжжя продав з аукціону майно ЗАТ “Автотранссервіс”, що перебуває в
податковій заставі без згоди ДПІ в Шевченківському районі міста Запоріжжя, чим
порушив вимоги статті 8 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, згідно з
якою відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, здійснюється за
погодженням з органами державної податкової служби.

Під час розгляду справи ухвалою Господарського суду Запорізької області від
3 лютого 2003 року до участі в розгляді справи притягнуто Запорізьку філію
Державного спеціалізованого підприємства “Укрспец'юст” (далі - ЗФ ДСП
“Укрспец'юст”) як відповідача, а також Запорізьке регіональне управління
закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (далі - ЗРУ ЗАТ
КБ “ПриватБанк”) та закрите акціонерне товариство “Автотранссервіс” (далі - ЗАТ
“Автотранссервіс”) як третіх осіб, на стороні відповідача, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

ВДВС Шевченківського РУЮ міста Запоріжжя, заперечуючи проти позовних вимог,
посилався на те, що чинним законодавством не встановлено пріоритет податкової
застави перед примусовим виконанням органами виконавчої служби виконавчих
документів.

ПП “Болід-Сервіс” також не визнало позовні вимоги, посилаючись на те, що
йому нічого не було відомо про права третіх осіб на придбану ним нерухомість.
Окрім того, позивач, в порушення вимог чинного законодавства, не зареєстрував
заставу нерухомого майна ЗАТ “Автотранссервіс”.

З позовними вимогами не погодилася й ЗФ ДСП “Укрспец'юст”, посилаючись на
те, об'єкти нерухомості ЗАТ “Автотранссервіс” реалізовані відповідно до діючого
законодавства та на підставі договору про реалізацію заставленого арештованого
нерухомого майна на публічних торгах № 06/01/9055 від
17.12.2001, укладеного між ВДВС Шевченківського РУЮ міста Запоріжжя та нею.

Проти позову заперечило й ЗРУ ЗАТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на
безпідставність заявлених в ньому вимог, оскільки позивачем порушені вимоги
пункту 2 статті 2 Указу Президента України “Про міри з підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та
державними цільовими фондами”, що діяв на
момент виникнення податкового боргу та зобов'язував органи державної податкової
служби повідомляти платника податку в триденний строк з дня виникнення
податкової застави.

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 29 березня 2006 року, залишеною без змін ухвалою
Запорізького апеляційного господарського суду від 21 червня 2006 року, в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ДПІ в
Шевченківському районі міста Запоріжжя, з посиланням на порушення норм матеріального
та процесуального права, ставить питання про скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій та задоволення позовних вимог.

ЗРУ ЗАТ КБ “ПриватБанк” та ЗФ ДСП
“Укрспец'юст” надали заперечення на касаційну скаргу, в яких просять ухвалені у
справі рішення залишити без змін, посилаючись на їх обґрунтованість та
відсутність порушень судами норм матеріального та процесуального права, а
касаційну скаргу - залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися для касаційного
розгляду справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

27 листопада 2000 року між ЗРУ ЗАТ КБ “ПриватБанк” та ЗАТ “Автотранссервіс”, в забезпечення
зобов'язань з повернення кредиту в сумі 550 000 гривень за кредитним договором
№ 20962549 від 22 листопада 2000 року, укладено договір застави “іпотеки” майнового
комплексу підприємства.

3 липня 2001 року приватним нотаріусом ОСОБА_1 вчинено виконавчий напис №
578 на суму 207645 гривень 56 копійок, у зв'язку з невиконанням ЗАТ
“Автотранссервіс” своїх зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором.

Окрім того, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 24 грудня 2001 року, яким було змінено рішення Арбітражного суду
Запорізької області, задоволено позовні вимоги КБ “Приватбанк” до ЗАТ
“Автотранссервіс” про звернення стягнення на заставлене майно в сумі 527790
гривень 33 копійки.

Зазначені вище виконавчий напис нотаріуса, наказ господарського суду, а
також ряд судових рішень про стягнення на користь працівників ЗАТ “Автотранссервіс”
заборгованості по заробітній платі, перебували на виконанні в ВДВС
Шевченківського РУЮ міста Запоріжжя.

З метою їх виконання, державним виконавцем вказаного ВДВС 6 серпня та 20 серпня 2001
року складено акти опису й арешту майна боржника, ЗАТ “Автотранссервіс”(а. с.
115 - 119, т. 2), а 18 жовтня 2002 року відповідно до статті 61 Закону України
“Про виконавче провадження” ЗФ
ДСП “Укрспец'юст” за заявкою державного виконавця, згідно договору від 17 січня
2002 року № 0601905 ,було проведено аукціон (публічні торги) з реалізації
заставленого майна (а. с. 17, т. 1): двох котелень (літери Г та Д), мийки
(літера Ш), підсобної будівлі кузні (літера И), що по вулиці Боженка, 19 в
місті Запоріжжі.

Переможцем торгів, а в подальшому - власником майна стало ПП “Болід-Сервіс”, що
підтверджено свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_1, від 05 листопада
2002 року (а. с. 18, т. 1).

Реалізація вказаного майна здійснена державною виконавчою службою у
відповідності до Положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів)
з реалізації заставленого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 22 грудня 1998 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що ЗАТ “Автотранссервіс”,
незважаючи на наявність податкової застави, 27 листопада 2000 року
уклало з ЗРУ ЗАТ КБ “ПриватБанк” договір застави “іпотеки” майнового комплексу
підприємства.

Однак, рішенням Господарського суду Запорізької від 7 лютого 2002 року, що набрало законної
сили, ДПІ в Шевченківському районі міста Запоріжжя було відмовлено в
задоволенні позовних вимог до ЗАТ “Автотранссервіс” та ЗРУ ЗАТ КБ “ПриватБанк”
про визнання недійсним договору застави “іпотеки” майнового комплексу
підприємства з тих підстав, що оскаржувана угода не суперечить вимогам чинного
законодавства та не обмежує пріоритетного права податкового органу на
задоволення за рахунок заставленого майна вимог з погашення податкового боргу,
а також не містить обставин та наслідків, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Далі позивач вказував, що державному виконавцю була відома та обставина, що
все майно та майнові права ЗАТ “Автотранссервіс” перебувають в податковій
заставі, а ДПІ в Шевченківському районі міста Запоріжжя має пріоритетне право
на задоволення своїх вимог за рахунок такого майна, однак, незважаючи на це,
виставив на продаж нерухоме майно ЗАТ “Автотранссервіс”, а саме: дві котельні,
мийку, підсобної будівлі кузні, заставлені останнім за договором від 27
листопада 2000 року, а кошти від реалізації цього майна спрямував на погашення
заборгованості перед ЗРУ ЗАТ КБ “ПриватБанк”. До того ж, відповідачі не
узгодили з органом податкової служби питання відчуження вказаного майна.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що реалізовуючи спірне майно, державний виконавець діяв на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України “Про
виконавче провадження”, оскільки його дії були спрямовані на виконання наказу
суду та виконавчого напису нотаріуса, які відповідно до вказаного Закону, є
виконавчими документами. Перебування майна боржника в податковій заставі не є
підставою для відкладення, зупинення, закриття виконавчого провадження.

Що ж стосується положення пункту 8.4 статті 8 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, яким передбачено, що пріоритет податкової застави по
відношенню до пріоритетів інших обтяжень (включаючи інші застави)
встановлюється відповідно до закону, то суди дійшли правильного висновку про їх
непоширення на спірні правовідносини, оскільки податкова застава має пріоритет
лише перед іншими видами застав, а не перед виконавчими документами.

Також суди вірно визначилися, що стаття 8 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” регулює виключно правовідносини, що виникають між
податковим органом та платником податків, майно якого перебуває в податковій
заставі.

Так, пунктом 8.6 статті 8
зазначеного Закону передбачено, що платник податків, активи якого
перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за
винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом, у
тому числі купівлі чи продажу, інших видів відчуження або оренди (лізингу)
нерухомого та рухомого майна, майнових чи немайнових прав. Отже, обов'язок щодо
узгодження операцій з активами, які перебувають у податковій заставі, покладено
на платника податків. Узгодження ж виконавчих дій щодо примусової реалізації
майна боржника з метою виконання рішень чинним законодавством не передбачено.

Такий висновок судів є правильним і з огляду на положення статті 4 Закону
України “Про державну виконавчу службу”, якими встановлено, що державний виконавець є
представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень. Його права
та обов'язки визначені у Законах України “Про державну виконавчу службу” і “Про виконавче провадження”, які не містять положень про те, що державні виконавці повинні звертатись
до податкових органів за отриманням згоди на реалізацію майна, що знаходиться у
податковій заставі.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на безпідставність посилання
позивача одночасно і на положення Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ, і на положення Указу Президента України
“Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та
державними цільовими фондами” від 4 березня 1998 року № 167/98, оскільки на час
виникнення спірних правовідносин останній втратив чинність - його дію було
припинено у зв'язку з набранням чинності Законом України від 21 грудня 2000
року N 2181-III.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суди всебічно і
повно встановили всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки
наявних в ній доказів, достеменно з'ясували дійсні права і обов'язки сторін та
правильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні відносини,
а тому прийняті ними рішення підлягають
залишенню в силі.

Доводи касаційної скарги ДПІ в Шевченківському районі міста Запоріжжя
висновку суду касаційної інстанції не спростовують, є аналогічними доводам
позовної заяви та апеляційної скарги, а суди попередніх інстанцій під час
розгляду справи, надавши їм належну правову оцінку, обгрунтовано відмовили в
задоволенні позову та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Шевченківському районі
міста Запоріжжя залишити без задоволення, а постанову Господарського суду
Запорізької області від 29 березня 2006 року та ухвалу Запорізького
апеляційного господарського суду від 21 червня 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий, суддя М.
І. Смокович

Судді Т.
Ф. Весельська

С.
А. Горбатюк

О.
В. Мироненко

Т.А.Чумаченко