Справа № 22-а-4563/2007
Суддя: Даніла Н.М.
Дата ухвалення: 2007-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

2007
року місяця вересня 25 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого судді -
Любобратцевої Н.І.

Суддів: Летягіної О.В. ,ДанілаН.М.

При
секретарі: Гончарові В.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі адміністративну справу за позовомОСОБА_1 до Головного
управління МВС України в АР Крим,
Міністерства внутрішніх справ України про визнання рішень в частині
невиплати одноразової допомоги незаконними,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за
апеляційною скаргою Головного управління МВС України в АР Крим на постанову
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 09 січня 2007
року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління МВС
України в АР Крим, Міністерства
внутрішніх справ України про визнання рішень в частині відмови у виплаті
одноразової допомоги незаконними,
відшкодування матеріальної шкоди в сумі 42919 грн. та моральної шкоди в
сумі 5000 грн. з кожного відповідача,
мотивуючи тим, що до 05 січня
2000 року він проходив службу в органах внутрішніх справ. Висновком МСЕК
м. Сімферополя від 27 березня 2000 року
йому була встановлена третя група інвалідності та 40% втрати працездатності по
захворюванню, пов'язаному з проходженням
служби. Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» (далі -
Закону), Положення «Про порядок та умови
державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу
органів і підрозділів внутрішніх справ» (далі - Положення) йому повинні
виплатити одноразову допомогу у розмірі трирічного грошового забезпечення, що складає 42919 грн. 20 коп., проте йому відмовлено у наданні одноразової
допомоги.

Постановою
Євпаторійського міського суду АР Крим від 09 січня 2007 року, позов задоволено частково, визнані недійсними рішення Головного
управління МВС України в АР Крим № 18/Х-3 від 07 липня 2006 року та
Міністерства внутрішніх справ України №15/2-Х-2444 в частині відмови у виплаті
одноразової допомоги, з Головного
управління МВС України в АР Крим на користь ОСОБА_1, стягнута одноразова допомога в сумі 42919
грн. 20 коп., а також з Головного
Управління МВС України в АР Крим та Міністерства внутрішніх справ України на
користь ОСОБА_1, стягнуто по 2500 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Додатковою
постановою того ж суду від 11 травня 2007 року з Головного управління МВС
України в АР Крим на користь держави стягнутий судовий збір в сумі 435 грн. 14
коп., з Міністерства внутрішніх справ
України на користь держави стягнутий судовий збір в сумі 5 грн. 95 коп.

Справа №
22-а-4563/2007р. Головуючий
в першій інстанції Макарчук В.О.

Доповідач Даніла Н.М.

Не
погодившись з постановою суду від 09 січня 2007 року, Головне управління МВС України в АР Крим
подало апеляційну скаргу, в якій просило
скасувати постанову та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на те, що

постанова
суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповно з'ясованими обставинами, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної здоров'ю особам, які проходили службу в органах внутрішніх
справ лежить на HACK «Оранта».

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явились,
обговоривши підстави апеляційної скарги,
судова колегія вважає за необхідне її задовольнити.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач у зв'язку з
встановленням інвалідності має право на отримання одноразової допомоги на
підставі частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» та Положення «Про
порядок та умови державного обов'язкового особистого страхування осіб
рядового, начальницького та
вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ», яку слід стягнути з ГУ МВС України в
АРК.

З такими
висновками суду не може погодитися судова колегія.

Судом
встановлено, що позивач проходив службу
на посадах начальницького складу ГУ
МВС України в АРК у період з 18 лютого 1997 року по 5 січня 2000 року, коли був звільнений у відставку за п. 65
„А" ( за віком). 27 березня 2000 року йому було встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати професійної працездатності
встановлено 40%.

Відповідно
до ст.
23 Закону працівник міліції підлягає обов'язковому державному
страхуванню, порядок та умови якого
встановлюються Кабінетом Міністрів України. Цією ж статею закріплені основні
положення державного страхування та відшкодування шкоди у разі загибелі або
каліцтва працівника міліції, а також
визначені граничні суми грошових виплат у разі настання страхового випадку.

Згідно з
п.3 Постанови Верховної Ради України (далі - постанова) від 25 грудня 1990 року
№ 5830-ХП „Про порядок введення в дію Закону УРСР „Про міліцію" ст. 23 набрала чинності після затвердження
постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59 (зі змінами
від 9 березня 1995 року та 22 березня 1995 року) Положення, яким визначено порядок та умови проведення
страхових виплат, передбачених законом у
разі настання подій, вичерпний перелік
яких наведено в законі, встановлено
критерії визначення розміру відшкодування залежно від ступеня втрати працездатності
в межах граничної суми, встановленої
цією нормою закону, визначено особу
страховика - HACK „Оранта",
строки і порядок виплати страхових сум.

Позивач
у судовому засіданні не заперечував, що
при звільненні HACK «Оранта» виплатила йому одноразову допомогу.

Суд
першої інстанції не врахував зазначені норми закону та факт сплати позивачу при
звільненні страхового відшкодування - одноразової допомоги та безпідставно
поклав на ГУ МВС України
в АРК обов'язок по сплаті грошової допомоги,
передбаченої ч.6 ст. 23 Закону.

Оскільки
при вирішенні справи фактичні обставини судом встановлені повно, проте неправильно застосовано матеріальний
закон, колегія судів вважає за необхідне
скасувати постанову Євпаторійського міського суду АР Крим від 09 січня 2007
року та додаткову постанову того ж суду від 11 травня 2007 року і ухвалити нову
постанову про відмову в задоволені позову.

Судова
колегія не приймає до уваги доводи апелянта про те, що одноразова допомога при звільненні та
одноразова допомога, передбачена
ч.6 ст. 23 Закону не є тотожними, оскільки вони не засновані на законі.

Керуючись
ст.
ст. 195, 198 п.3, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Головного управління МВС України в АР Крим на постанову Євпаторійського
міського суду Автономної Республіки Крим від 09 січня 2007 року задовольнити.

Постанову
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 09 січня 2007 року
та додаткову постанову Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим
від 11 травня 2007 року скасувати,
ухвалити нову постанову про відмову ОСОБА_1 в позові.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути
оскаржена протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.