Справа № 22-а-1408/2008
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 червня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Шавеля Р.М., Заверухи О.Б.,

при секретарі
судового засідання - Соколовській
А.С.,

за участю осіб:

від позивача - не явився,

від відповідача - не явився,

-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційну скаргу - військової
частини А 2166

на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 01
серпня 2007 року у справі №2-а-299/07

за позовом військового прокурора Львівського
гарнізону в інтересах ОСОБА_1

до військової частини А 2166

про стягнення грошової компенсації за неотримане речове
майно

В С Т А Н О В И
Л А :

Військовий
прокурор в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про
стягнення на користь останнього з військової частини А 2166 Міністерства
оборони України невиплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно в
сумі 3698 грн. 89 коп.

Оскаржуваною
постановою Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2007 року
вказаний позов задоволено.

У поданій
апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати і ухвалити
нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора та ОСОБА_1,
покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що Законом
України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” від 17.02.2000 р. з
11 березня 2000 року призупинено дію ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 р. в частині
виплати військовослужбовцям грошової компенсації замість речового майна, що
унеможливлює виплату позивачеві грошової компенсації за речове майно, належне
йому після вказаної дати. Просить врахувати, що Державними бюджетами України на
2001-2007 рр. кошти на відповідні витрати Міністерству оборони України не
виділялися.

Особи, які
беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не
перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга
задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Задовольняючи
позовні вимоги військового прокурора Львівського гарнізону, Залізничний
районний суд м. Львова виходив з того, що ОСОБА_1, як військовослужбовець у
запасі, має право на отримання грошової компенсації взамін належного йому під
час військової служби речового майна.

Такі висновки
суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають дійсним обставинам
справи та є правильними.

Встановлено, що
ОСОБА_1 наказом командира військової частини А 2166 №155 від 18.08.2006 р. звільнений
з військової служби в Збройних Силах України у запас з наданням права носіння
військової форми одягу, а тому, на підставі п. 27 Положення про порядок
речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
формувань у мирний час, затвердженого постановою КМ України №1444 від 28 жовтня
2004 року, за його бажанням вправі отримати грошову компенсацію взамін
належного йому під час військової служби речового майна за цінами на день
підписання наказу про його звільнення.

Сума такої компенсації
згідно із довідками-розрахунками №32 від 16.08.2006 р. (а.с. 6) становить 3698
грн. 89 коп. та підлягає стягненню з військової частини А 2166 на користь
ОСОБА_1 у повному обсязі.

Покликання
апелянта на Закон України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” від
17.02.2000 р., яким з 11 березня 2007 року призупинено дію ст. 9 Закону України
“Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від
20.12.1991 р., зокрема в частині виплати військовослужбовцям грошової компенсації
замість речового майна, до уваги не приймаються, оскільки норми зазначеного
закону поширюється на військовослужбовців, які перебувають на дійсній
військовій службі у Збройних Силах України та не можуть бути застосовані до
спірних правовідносин, у яких ОСОБА_1 виступає як військовослужбовець,
звільнений з військової служби у запас.

Крім того,
відсутність бюджетного фінансування грошових компенсацій належного
військовослужбовцям речового майна не може бути підставою для невиконання
покладених на відповідача зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів,
яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “Кечко проти України”).

Доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та
висновків суду не спростовують.

Колегія суддів
визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір,
ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального
права. Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206 КАС
України колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну
скаргу військової частини А 2166 залишити без задоволення, а постанову
Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2007 року у справі
№2-а-299/07 за позовом військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах
ОСОБА_1до військової частини А 2166 про стягнення грошової компенсації за
неотримане речове майно - без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.Я.Олендер

Судді О.Б.Заверуха

Р.М.Шавель