Справа № 2а-3456/08/1
Суддя: Трещова О.Р.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
вул. Київська, 150, м. Сімферополь, Автономна Республіка
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.10.08

Справа №2а-3456/08/1

Окружний адміністративний суд Автономної Республіки Крим
у складі головуючої судді Трещової
О.Р., при секретарі Єлжової Н.М., за участю:

представника позивача -ОСОБА_1-адвакат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом
ОСОБА_2

до
Сімферопольського міського управління земельних ресурсів

про спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

До окружного
адміністративного суду АР Крим з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_2 до
Сімферопольського міського управління земельних ресурсів, в якому просило
зобов'язати Сімферопольське міське управління земельних ресурсів провести
реєстрацію договору НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 оренди земельної ділянки площею
0,0048 га розташованої за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки
НОМЕР_1 укладеного між ОСОБА_2 та Сімферопольською міською радою.

У судовому засіданні представник позивача надав заяву
про уточнення позовних вимог та просила зобовязати відповідача погодити технічну документацію по встановленню меж
земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування гаража,
розташованого за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язати Сімферопольське міське
управління земельних ресурсів провести реєстрацію договору НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_1 оренди земельної ділянки площею 0,0048 га розташованої за адресою
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 укладеного між ОСОБА_2 та
Сімферопольською міською радою.

У судовому засіданні представник позивача уточнені
позовні вимоги підтримав у повному обсязі і пояснив, що позивач, діючи
відповідно до вимог чинного законодавства України, звернувся до відповідача з
заявою про погодження технічної документації по встановленню меж земельної
ділянки та реєстрацію укладеного з Сімферопольською міською радою договору
оренди земельної ділянки та отримав відмову у здійсненні його реєстрації від
ІНФОРМАЦІЯ_2 за вих. НОМЕР_3. Позивач вважає, що дії відповідача суперечать
чинному законодавству України, зокрема, Земельному кодексу України, оскільки на
його думку були відсутні підстави для відмови у погодженні технічної документації
та реєстрації зазначеного вище договору оренди.

Представники відповідача у судове засідання не з'явилися
про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, своєчасно не
повідомили про причини неявки, заяв про розгляд справи за їх відсутністю не
надсилали.

Приймаючи до уваги, що відповідач по справі являється
суб'єктом владних повноважень, якого належним чином повідомлено про час, дату
та місце судового розгляду, своєчасно клопотання про відкладення розгляду
справи не заявив, суд вважає, що неявка його представника не є перешкодою для
розгляду справи, оскільки в справі достатньо матеріалів для її вирішення по
суті. Суд, керуючись положеннями п. 4 ст. 128 КАС України, ухвалив розглядати
справу без участі представників відповідача на підставі наявних доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши
матеріали справи та оцінивши доказі по справі в їх сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України
компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1 статті З КАС України дано визначення
суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень,
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено); добросовісно.

Тому вирішуючи справу стосовно позовних вимог позивача
щодо законності відмови відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, суд
зобов'язаний перевірити, чи здійснено такі дії на підставі закону в межах
повноважень, безсторонньо та добросовісно.

Статтею 140 Конституції України встановлює, що місцеве самоврядування
є правом територіальної громади - мешканців села, селища, міста - самостійно
вирішувати питання місцевого значення в рамках Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою у порядку,
встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого
самоврядування: сільські, селищні, міські ради і їх органи.

Порядок обрання органів місцевого самоврядування, їх
функціонування та повноваження передбачено в Законі України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання
земельних відносин.

Статтею 33 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" визначені повноваження виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад в сфері регулювання земельних відносин та
охорони навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним
національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право
на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської
діяльності (юридичними і фізичними особами) виключно відповідно до закону.

На час розгляду спору порядок регулювання земельних
відносин встановлений у Земельному кодексі України (далі ЗК України).

Серед передбачених ст. 12 ЗК України повноважень
сільських, селищних, міських рад в галузі земельних відносин є передача
земельних ділянок комунальній власності у власність громадянам та юридичним
особам , надання їх у користування відповідно до вимог цього Кодексу.

Ст. 83 ЗК України визначає, що у комунальній власності
знаходяться всі землі в межах населених пунктів, окрім земель приватної і
державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розміщені
об'єкти комунальної власності.

Право оренди земельної ділянки - це застосоване на
договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності(ст.93
ЗК України).

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК
України. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок
у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних
ділянок, які знаходяться у державній або комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 народження являється громадянкою України, зареєстрована
за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується паспортом серіїНОМЕР_4.

Статтями 118,123
ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок здійснюється за
проектами відводу цих ділянок, за умови звернення у відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який розглядає заяву та у
місячний термін дає відповідь на цю заяву. Рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої влади про відмову у наданні земельної ділянки
у користування має містити мотивовані пояснення з посиланням на відповідні
положення нормативно-правових актів, затвердженої містобудівної документації та
документації із землеустрою.

Судом встановлено, що 05.02.2007 року ОСОБА_2 звернулась
до заступника Сімферопольського міського голови з заявою про передачу їй у
власність земельної ділянки, для будівництва та обслуговування гаража за
адресою АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що рішенням 31 сесії Сімферопольської
міської ради АРК 5 скликання від 30.11.2007 року ОСОБА_2 дозволено виконання
проекту землеустрою для надання в оренду для будівництва і обслуговування
гаража земельної ділянки площею 0,0048 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1.
Виконання проекту відводу повинно бути проведено на протязі 9 місяців з моменту
надання відповідного дозволу.

Судом встановлено, що на виконання зазначеного рішення
позивачем погоджено можливість по відведенню земельної ділянки:

- з Сімферопольськім
міським управлінням архітектури і градобудівництва,

- комітетом по управлінню земельними ресурсами
Сімферопольської міської ради,

- управлінням екологічної інспекції
Центрально-Кримського регіону,

- Сімферопольською санітарно - епідеміологічною
станцією,

-
Республіканським комітетом з охорони культурної спадщини,

а також виконані наступні дії:

- розроблений проект землеустрою по відведенню земельної
ділянки в оренду, який погоджений згідно з висновком державної експертизи
землеустройної документації від ІНФОРМАЦІЯ_4 НОМЕР_5.

Судом встановлено, що рішенням № 495 від 06.03.2008 року
35 сесії Сімферопольської міської ради 5
скликання був затверджений проект з відводу земельної ділянки ОСОБА_2 в
короткострокову оренду строком на 5 років, площею 0,0048 га, за адресою
АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування гаража.

Судом встановлено, що на підставі рішення № 495 від
06.03.2008 року 35 сесії
Сімферопольської міської ради 5 скликання позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 уклав з
Сімферопольською міською радою договір оренди земельної ділянки площею 0,0048 га
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, (кадастровий номер - НОМЕР_1) для будівництва
та обслуговування гаража (а.с. 13-20).

На виконання укладеного договору оренди зазначена
земельна ділянка була передана позивачеві ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі акту
прийому-передачі, укладеному між Сімферопольською міською радою та ОСОБА_2
(а.с. 21)

Згідно до ст. З Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", речові права на
нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають
обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону
обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що
знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, зокрема речові
права на чуже нерухоме майно.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оренду
землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Умови реєстрації договорів оренди земельних ділянок
закріплені в Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073 (далі -
Порядок). Даний Порядок визначає єдині умови реєстрації договорів оренди та
договорів суборенди земельних ділянок, (п. 1).

Відповідно до п. 4 Порядку забезпечення реєстрації
договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів:

районні відділи земельних ресурсів;

управління (відділи) земельних ресурсів у містах
обласного і районного підпорядкування;

Київське і Севастопольське міське управління земельних
ресурсів.

Крім того, в Порядку передбачений обсяг документів,
необхідний для здійснення дій з державної реєстрації договору оренди.

Відповідно до п. 11 Порядку державний орган земельних
ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному
законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну
реєстрацію або обгрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає
реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та
міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за
місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної
реєстрації або відмови у такій реєстрації.

Після укладення договору оренди позивач, на виконання
вимог ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» статті 20 Закону України "Про оренду землі",
щодо обов'язкової державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,
звернувся з відповідною заявою про реєстрацію договору оренди земельної
ділянки, укладеного з Сімферопольською міською радою до Сімферопольського
міського управління земельних ресурсів та про погодження технічної документації
по встановленню меж земельної ділянки.

Постановою Кабінету Міністрів України № 224 від
19.03.2008 року затверджено "Положення про Державний комітет України із
Земельних ресурсів" пунктом 4 якого
встановлений перелік завдань Держкомзему у які також входять:

- розгляд нормативно-технічної документації з питань
розроблення землевпорядної документації, ціноутворення в галузі проектування,
будівництва та експлуатації протиерозійних об'єктів і споруд та в межах своєї
компетенції бере участь у їх затвердженні;

- здійснення
землеустрою та забезпечення проведення державної інвентаризації земель;

- забезпечення регулювання земельних відносин, створення
і ведення державного земельного кадастру та реєстрацію в його складі земельних
ділянок і прав на них.

За таких обставин суд дійшов висновку що відповідач
наділений повноваженнями стосовно
реєстрації договорів оренди земельної ділянки та погодження технічної
документації по встановленню меж земельної ділянки.

Відповідач листом № 741/10-0-16 від 30.07.2008 р.
відмовив позивачу у здійсненні зазначених дій з посиланням на ч.2 п. 1 ст. 124
Земельного Кодексу України у частині надання земельних ділянок в оренду через
аукціон.

Ст.19 Конституції України визначає, що органи державної
влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у державної
реєстрації може бути відмовлено в разі, якщо:

-
заявлене право не підлягає державної реєстрації відповідно до вказаного
Закону;

-
нерухоме майно або більша за площею його частина перебуває в іншому

реєстраційному (кадастровому) окрузі;

- із
заявою про державну реєстрацію звернулась особа, яка відповідно до вказаного
Закону не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна,
або представником такого суб'єкта;

- подані
документи не відповідають вимогам, встановленим вказаному Закону та іншим
нормативно-правовим актам, або не дають змоги установити відповідність
заявлених прав документам, що їх посвідчують;

- заяву
про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження
нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо
цього майна;

- заявлено право власності або інше речове право вже
зареєстровано.

Крім того, статтею 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено що
відмова у державній реєстрації прав з підстав не передбачених вищезазначеним
Законом, заборонена.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державній реєстрації
підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що
підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно
до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав.

Додаткові вимоги до договору оренди землі встановлені
також статтею 15 Закону України "Про оренду землі", відповідно до
якої відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди.

Відповідно також до п. 9 Постанови Кабінету Міністрів
України від 25.12.1998р. № 2073 “Про затвердження порядку державної реєстрації
договорів оренди землі” відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов,
передбачених пунктом 8, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 Закону
України "Про оренду землі" є підставою для відмови у державній
реєстрації договору оренди.

Як вбачається з листа-відмови НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2
Сімферопольского міського управління земельних ресурсів відповідач не
посилається на жодну з вказаних підстав.

Необхідний обсяг документів для реєстрації договору
оренди у повному обсязі був наданий позивачем, проте орган, уповноважений
проводити державну реєстрацію прав користування земельною ділянкою, посилається
на підстави, не передбачені ні в законодавстві, ні в спеціальній інструкції
"Про тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель",
затвердженою Наказом Держкомзему України № 174 від 02.06.2003 року, яким
передбачена реєстрація при наданні повного пакету документів.

Укладений ІНФОРМАЦІЯ_1 між Сімферопольською міською
радою та позивачем договір оренди земельної ділянки повністю відповідає вимогам
ст. 15 Закону України "Про оренду землі". В договорі сторонами
обумовлені всі істотні умови.

Діючим законодавством України не передбачені інші
підстави для відмови уповноваженим органом у реєстрації договору оренди
земельної ділянки, крім тих, які викладені у статті 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», статті 15 Закону України "Про оренду
землі", п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998р. № 2073
"Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди
землі".

Отже, висновок відповідача щодо неможливості здійснення
державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 30.07.2008 р. не
ґрунтується на Законі та порушує законні права та інтереси позивача на
користування переданою йому земельною ділянкою.

Судом також встановлено, що згідно з резолютивною
частиною рішення Конституційного суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнано
неконституційними положення пункту 2 та пункту 8 розділу II Закону України
"Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Крім цього, як було зазначено в рішенні Конституційного
суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 Конституція України у статті 92
визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом.
Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє
спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах
суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої
юридичної сили стосовно інших законів.

Таким чином, Конституційний Суд України в своєму рішенні
дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших
законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це
створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження
прав і свобод людини і громадянина.

Суд не може погодитися з доводами відповідача,
викладеними в листі-відмові, в якому він посилається на Закон України № 309-УІ
«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 03.06.2008 р.,
який набрав чинність 04.06.2008 р. щодо внесення зміни до ст. 124 ЗК України і
ст. 16 Закону України «Про оренду землі» відповідно до яких набуття права
оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності,
здійснюється виключно на аукціонах (крім земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб,
в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі, набуття права на
оренду земельних ділянок під об'єкти соціального призначення, будівництво
соціального і доступного житла, використання земельних ділянок для розробки
корисних копалин та спеціального водокористування відповідно до отриманих
спеціальних дозволів (ліцензій), використання релігійними організаціями (під
культовими будівлями), які легалізовані в Україні).

Суд не може погодитися з відповідачем у цієї частині
тому, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»
не може бути застосовано до даних відносин у відповідності з п.2 ч.11 Розділу 2
«Прикінцевих положень» яким Кабінету Міністрів України доручено визначити
особливості оформлення права оренди земельної ділянки без проведення аукціону
громадянам чи юридичним особам, які звернулись із заявою (клопотанням) про
передачу земельної ділянки в оренду із земель державної або комунальної
власності, якщо станом на 1 січня 2008 року відповідним органом виконавчої
влади або органом місцевого самоврядування було прийнято рішення про погодження
місця розташування такого об'єкта або про надання дозволу на розробку проекту
її відведення.

Таким чином, дані зміни до ст. 124 ЗК не розповсюджуються
на дані правовідносини так як рішення № 432 «Про надання дозволу на розробку
проекту по відведенню земельних ділянок громадянам України, юридичним і
фізичним особам-підприємцям земельних ділянок у власність, постійне
користування, оренду у м. Сімферополі» було видано Сімферопольською міською
радою 30.11.2007 року.

У ст.ст. 118,123 ЗК України встановлено, що передача в
оренду земельних ділянок здійснюється за проектами відводу цих ділянок, за
умови звернення у відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який розглядає заяву та у місячний термін дає відповідь на цю
заяву.

З аналізу зазначених вище положень ЗК України стає
зрозумілим, що у разі отримання земельної ділянки під забудову необхідно
звернення до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування з
заявою про надання згоди для здійснення проекту відведення необхідної земельної
ділянки. Саме у разі надання такої згоди уповноважений орган визначається щодо
майбутнього землекористувача земельною ділянкою.

Тому другий етап процесу надання земельної ділянки в
оренду - це затвердження проекту
відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду,
повинен відбуватися виходячи з вимог земельного законодавства, що діяло на час
розгляду заяви фізичної особи ОСОБА_2

За таких умов суд приходить до висновку, що
Сімферопольська міська рада, діючи в межах повноважень, встановлених у Законі
України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України,
визначилась з питанням щодо порядку землекористування земельною ділянкою,
фактично вирішивши передати її в оренду саме позивачу для здійснення забудови з
додержанням процедури, встановленої у ст. 118, 123,124 ЗК України в редакції,
яка діяла станом на прийняття зазначеного вище рішення, тобто на 30.11.2007
року.

Зміни у зазначений вище порядок надання земельних
ділянок в оренду з земель державної та комунальної власності шляхом проведення
аукціону, були внесені вже після того, як Сімферопольська міська рада визначила
землекористувача земельної ділянки - позивача, зобов'язавши його згідно з
вимогами ЗК України надати на затвердження проект відводу земельної ділянки для
подальшого укладення договору оренди.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, Конституція має
найвищу юридичну сілу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України
є нормами прямої дії.

Статтею 58 Конституції України визначено, що Закони та
інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли
вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.4 п.З мотивувальної частині рішення
Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням
Національного Банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої
статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) № 1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначено, що норми ст.58 Конституції України
можуть розповсюджуватись на юридичні особи. Не розповсюджується лише принцип у
частині пом'якшення та скасування відповідальності юридичних осіб, якщо про це
відсутня пряма вказівка в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Отже, приймаючі до уваги положення ст. 58 Конституції
України, для вирішення питання щодо правомірності передачі земельної ділянки в
користування органом місцевого самоврядування на умовах оренди, слід
враховувати як дату звернення особи до органу місцевого самоврядування, так й
дату розгляду такого клопотання.

Тому, суд вважає помилковим застосування до земельних
правовідносин, які виникли між Сімферопольською міською радою і позивачем,
статті 16 Закону України "Про оренду землі" в частині проведення
аукціонів, оскільки дана норма набрала законної сили після виникнення між
сторонами земельних відносин.

Відповідно до ч.6 ст.16 Закону України "Про оренду
землі" в редакції, яка діяла при подачі позивачем заявки на оренду землі,
проведення відповідними органами виконавчої влади чи органами місцевого
самоврядування аукціону або конкурсу щодо набуття права оренди земельної
ділянки вимагається у разі надходження двох або більше заяв (клопотань) на
оренду однієї і тієї самої земельної ділянки.

Одночасно, за змістом матеріалів справи, стосовно оренди
земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, була подана тільки одна
заявка ОСОБА_2 Відповідачем вказані обставини не спростовані, доказів подання
заявок іншими особами до матеріалів справи не надано.

Таким чином, виходячи з того, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони
пом'якшують або скасовують відповідальність особи, враховуючи, що позивач є
єдиною особою, яка реалізувала своє право на оренду спірної земельної ділянки,
позивач має право на набуття в оренду земельної ділянки в порядку,
передбаченому Земельним кодексом України та Законом України "Про оренду
землі" в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з відповідним
листом до Сімферопольської міської ради.

В силу викладеного суд вважає, що питання
землекористування земельною ділянкою вирішено відповідно до положень чинного
законодавства України, а відмова відповідача погодити технічну документацію по
встановленню меж земельної ділянки, та
здійснити державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки не ґрунтуються
на діючому законодавстві.

Слід зазначити, що на підставі ст. 152 Земельного
кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його
прав на землю та вимагати захисту прав на земельну ділянку.

Судом встановлено, що дії відповідача не можуть
вважатися такими, що здійснені на підставі закону в межах повноважень,
безсторонніми та добросовісними.

За таких обставин суд вважає, що відмова відповідача
Сімферопольського міського управління земельних ресурсів у реєстрації договору
оренди земельної ділянки, укладеного ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з Сімферопольською
міською радою та погодженні технічної документації, являється протиправною.

Враховуючи, що правомірне землекористування позивачем
підтверджено матеріалами справи, порушення відповідачем права позивача на
оренду доведено в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що уточнені вимоги
позивача являються обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, а тому
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 КАС України на користь позивача
підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Під час судового засідання, яке відбулось 15.10.2008 р.
були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Відповідно до ст. 163
КАСУ у повному обсязі постанову складено 20.10.2008 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98,160-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Уточнені позовні вимоги задовольнити.

2.
Зобов'язати Сімферопольське міське управління земельних ресурсів
провести державну реєстрацію договору оренди НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 на оренду
земельної ділянки площею 0,0048 га розташованої за адресою АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 укладеного між ОСОБА_2та
Сімферопольською міською радою.

3.
Зобов'язати Сімферопольське міське управління земельних ресурсів
погодити технічну документацію по встановленню меж земельної ділянки для
будівництва та обслуговування гаража,
розташованої за адресою АДРЕСА_1, наданої в оренду ОСОБА_2 на підставі договору
оренди НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь
ОСОБА_2судовий збір у розмірі 3,40 гривень.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня
складання у повному обсязі у разі неподання заяви про апеляційне оскарження
(апеляційної скарги).

Якщо
після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана,
постанова набуває законної сили через 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Протягом 10 днів з дня складання постанови у повному
обсязі через Окружний адміністративний
суд Автономної Республіки Крим до
Севастопольського апеляційного адміністративного суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження, після подачі якої протягом 20 днів може бути подана апеляційна
скарга.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження (10 днів).

Суддя Окружного

адміністративного суду

Автономної Республіки Крим Трещова О.Р.