Справа № К-12513/06
Суддя: Гурін М.І.
Дата ухвалення: 2008-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

06 березня 2008 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

головуючого Ліпського
Д.В.

судді-доповідача Гуріна
М.І.

суддів Амєліна
С.Є.

Гаманка О.І.

Загороднього
А.Ф.

при секретарі судового засідання Міненку
І.М.,

за участю ОСОБА_1, представника відповідача Пермінова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1на
постанову Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області
від 26.12.2006 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду
від 15.05.2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до Донецької митниці, третя
особа Головне управління державного казначейства у Донецькій області про
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом
доДонецької митниці, третя особа Головне управління державного казначейства у
Донецькій області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Постановою Центрально-Міського районного суду міста
Горлівки Донецької області від 26.12.2006 року, яка залишена без змін ухвалою
Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2007 року, у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями,
позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Центрально-Міського
районного суду міста Горлівки Донецької області від 26.12.2006 року та ухвалу
Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2007 року, а у справі
ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування
судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у
справі в межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
позивач був поновлений на роботі за рішенням Центрально-Міського районного суду
міста Горлівки Донецької області від 21.07.2005 року і на його користь було
стягнуто гроші, в тому числі 115, 78 грн. за надурочну роботу за період з січня
2003 року по вересень 2004 року і в цій частині рішення було допущено до
негайного виконання. За період слухання справи відбулася реорганізація
відповідача. Перешкод у виконанні рішення в частині допуску позивача до роботи
відповідач не чинив, але рішення останнім було оскаржено. У зв'язку з тим, що
відповідач не виплатив позивачу гроші за надурочну працю, стягнуту рішенням
суду, позивач вбачив у цьому порушення трудового законодавства і 02.08.05 року
подав заяву про звільнення його з роботи за цією підставою. А 03.08.2005 року
він отримав відмову у звільненні за такою підставою. 04.08.2005 року позивач
направив поштою заяву про звільнення з роботи з підстав порушення відповідачем
трудового законодавства і до роботи не приступив. Оскільки позивач ОСОБА_1. не
вийшов на роботу 04 та 05.08.2005 року без поважних причин, то наказом по
Донбаській регіональній митниці за № 181-к від 08.08.2005 року він був
звільнений за прогули на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Тобто суди, розглядаючи справу, дійшли до висновку, що на
позивача розповсюджується дія Кодексу законів про працю України і відповідно до
норм цього Кодексу розглянули справу.

Однак, з такими висновками судів погодитись в повній мірі
не можна.

Судами не досліджувалось питання про те на підставі якого
закону ОСОБА_1. був прийнятий на роботу, оскільки в матеріалах справи наказ про
його прийняття на роботу відсутній взагалі, а з копії трудової книжки
вбачається, що в лютому 1997 року він прийняв присягу державного службовця, і
звільнений був з посади інспектора сектору чергових митної варти.

Отже, судам слід було встановлювати, якими нормами закону
регулювались відносини між позивачем та відповідачем: Кодексом законів про
працю України, Законом України “Про державну службу” чи іншими нормативними
актами.

ОСОБА_1. був звільнений з посади за пунктом 4 статті 40
Кодексу законів про працю України, однак судами не досліджувалось питання про
застосування статті 43 цього Кодексу при звільненні з цих підстав.

Оскільки, при розгляді справи, судами була допущена
неповнота, судові рішення підлягають скасуванню, а касаційна скарга задоволенню
частково з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду міста
Горлівки Донецької області від 26.12.2006 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду від 15.05.2007 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала є остаточною і не може бути оскаржена, крім
випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий

(підпис)

Д.В. Ліпський

Судді

(підпис)

М.І. Гурін

(підпис)

С.Є. Амєлін

(підпис)

О.І. Гаманко

(підпис)

А.Ф. Загородній

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар І.М.
Міненко