Справа № 22-а-5986/2007
Суддя: Белинчук Т.Г.
Дата ухвалення: 2007-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року вересня місяця „27" дня колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді:
Курської АГ.

Суддів: Шаповалової О.А., Белинчук Т.Г.

При секретарі: Урденко Г.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Верховної Ради
України про визнання протиправним і скасування рішення про звільнення з посади
судді місцевого Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим за
порушення присяги судді,

за
апеляційною скаргою представника Верховної Ради України - Пуданс-Шушлебіної
Крістіни Юрісівни на постанову Залізничного районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 02 липня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
22 травня 2007 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Верховної
Ради України про визнання протиправним і скасування постанови Верховної Ради
України № 1038-V від 17
травня 2007 року про звільнення його з посади судді Феодосійського міського
суду АР Крим за порушення ним присяги судді.

Свої
вимоги мотивував тим, що 16 травня 2007
року Вищою радою юстиції було прийнято рішення про внесення до Верховної Ради
України подання про звільнення його з посади судді Феодосійського міського суду
АР Крим за порушення присяги судді.

Не
зважаючи на те, що він був хворий та
знаходився на лікарняному, про що
своєчасно повідомив як Комітет Верховної Ради України з питань правосуддя, так і Верховну Раду України, Комітет у його відсутність 17 травня 2007
року розглянув питання про звільнення його з посади судді і в той самий
день, без ознайомлення з
матеріалами, довідками та своїм
висновком, вніс на пленарне засідання
Верховної Ради України рекомендацію про звільнення його з посади судді.

Верховна
Рада України також в той самий день, 17
травня 2007 року у його відсутність розглянула це питання і прийняла рішення
про звільнення його з посади судді за порушення присяги. При цьому не були
виконані вимоги закону щодо порядку розгляду цього питання, і порушено його право на присутність і
особисті пояснення як на засіданні Комітету з питань правосуддя, так і на засіданні Верховної Ради України.

Представник
відповідача проти доводів позивача заперечував та пояснював, що порушень закону з боку Верховної Ради
України при звільненні ОСОБА_1., з
посади судді допущено не було.

Постановою
Залізничного районного суду міста Сімферополя АР Крим від 02 липня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову
Верховної Ради України № 1038-V від 17
травня 2007 року про звільнення

Справа №
22-а-5986/2007 р Головуючий суду першої інстанції:
Адаменко О. Г.

Доповідач: Белинчук Т.Г.

ОСОБА_1. з
посади судді Феодосійського міського суду АР Крим за порушення ним присяги
судді. Постанову суду звернено до негайного виконання.

В
апеляційній скарзі представник Верховної Ради України - Пуданс-Шушлебіна К. Ю.

Просить
постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нову постанову, якою
в задоволені позовних вимог ОСОБА_1. відмовити у повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що
постанову суду прийнято з порушенням норм Матеріального та процесуального
права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися до суду апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно з
частинами 1 та 3 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і в межах
позовних вимог.

Ухвалюючи
постанову про задоволення позову, суд
першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та їх доведеності.

З даними
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону і
підтверджені наявними у справі доказами.

Як
роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 8 від 13 червня 2007
року „ Про незалежність судової влади",
незалежність судової влади, її
рівність із законодавчою та виконавчою владою є невід'ємними ознаками правової
держави, в якій кожен має права на
судовий захист своїх прав і свобод. Незалежність суддів встановлена в Україні
як конституційний принцип організації та функціонування судів з метою
забезпечення права осіб на такий захист.
Гарантій незалежності і недоторканності судді як носіїв судової влади
визначено Конституцією та законами України,
зокрема, Законами України від 7
лютого 2002 року „ Про судоустрій України" та від 15 грудня 1992 року „
Про статус суддів". До таких гарантій,
зокрема, належать: особливий
порядок призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення
суддів.

Відповідно
до пункту 5 частини 5 статті 126 Конституції України за порушення суддею
присяги суддя звільняється з посади органом,
що його обрав або призначив.

Порядок
звільнення судді, який обіймає посаду
судді безстроково, регламентується
Законом України „Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади
професійного судді Верховною Радою України" від 18 березня 2004 року із
наступними змінами і доповненнями (далі Закон).

Позивач
мотивував свої позовні вимоги тим, що
при його звільненні був порушений порядок звільнення, передбачений Законом, через недодержання процедури розгляду питання
з боку органу Верховної Ради - Комітету Верховної Ради з питань правосуддя та
самої Верховної Ради України.

Відповідно
до вимог статті 16 Закону суддя, обраний
безстроково, звільняється з посади
Верховною Радою України за поданням Вищої ради юстиції у випадках, передбачених
частиною п'ятою статті 126 Конституції України.

Частина
1 статті 19 Закону встановлює, що
подання про звільнення з посади судді,
обраного безстроково,
розглядається Комітетом Верховної Ради України в місячний строк з дня
його надходження.

Частина
2 статті 20 Закону передбачає, що участь
судді, обраного безстроково, стосовно якого розглядається подання про
звільнення його з посади на підставі пункту 5 частини 5 статті 126 Конституції
України, у засіданні Комітету Верховної
Ради України є обов'язковою. Відповідно до частини 3 цієї ж статті у разі
повторної неявки без поважних причин судді,
стосовно якого розглядається подання про звільнення його з посади, з установленням Комітетом Верховної Ради
України факту отримання цією особою повідомлення про час і місце
засідання, розгляд питання щодо цього
судді проводиться за його відсутності. Комітет Верховної Ради України надає
оцінку поважності причин неявки.

З
матеріалів справи вбачається, що 16
травня 2007 року Вищою радою юстиції було прийнято рішення № 345 про внесення
до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1. з посади судді
Феодосійського міського суду АР Крим за порушення присяги.

Рішення
Вищої ради юстиції від 16 травня 2007 року ОСОБА_1. оскаржено до суду 17 травня
2007 року. Вказана справа на даний час знаходиться на розгляді суду першої
інстанції, у якій провадження не
закінчено.

17
травня 2007 року подання Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_1. з посади
судді було розглянуто на засіданні Комітету Верховної Ради України з питань
правосуддя у відсутності ОСОБА_1, і
прийнято рішення про рекомендацію Верховній Раді України звільнити його з
посади судді місцевого суду відповідно до подання.

Цього ж
дня, 17 травня 2007 року, вказане питання було винесене на пленарне
засідання Верховної Ради України, яка
прийняла постанову № 1038-V про
звільнення ОСОБА_1. з посади судді місцевого Феодосійського міського суду АР
Крим у зв'язку з порушенням ним присяги судді.

Судом під
час розгляду, справи було
встановлено, що позивач отримав виклик
на засідання Комітету Верховної Ради України з питань правосуддя до м. Києва на 10 годину 17 травня 2007 року того ж
дня о 8 годині 40 хвилин, знаходячись у
м. Феодосії.

Таким чином,
висновок суду про
те, що позивач
не був належним
чином повідомлений про час та
місце розгляду питання про його звільнення на засіданні Комітету Верховної Ради
України, та не мав реальної можливості
прибути ні на засідання Комітету, ні до
Верховної Ради України, є правильним.

Крім
того, позивач з 16 травня по 21 травня
2007 року був непрацездатний та
знаходився на лікарняному, про що
повідомив Комітет та Верховну Раду України. При цьому Комітет Верховної Ради
України та Верховна Рада України були належним чином повідомлені про вказані
обставини як телеграмою ОСОБА_1., яка
була отримана 17 травня 2007 року о 9 годині 15 хвилин, так
и телефонограмою Феодосійського міського суду. Зазначені обставини
підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Зважаючи
на це, колегія суддів визнає, що
дії Комітету Верховної Ради України з питань правосуддя щодо
повідомлення ОСОБА_1. є такими, що
носять формальний характер; вказане свідчить про те, що він не був належним чином повідомлений про
місце та час розгляду питання про його
звільнення.

За таких
обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов
висновку про порушення Комітетом Верхової Ради України з питань правосуддя
порядку розгляду подання про звільнення судді,
передбаченого статтею 16,
частиною 1 статті 19, частинами 2
і 3 статті 20 Закону України „Про порядок обрання на посаду та звільнення з
посади професійного судді Верховною Радою України".

Відповідно
до вимог частини 6 статті 20 Закону України „Про порядок обрання на посаду та
звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України" суддя має
право ознайомитися з матеріалами,
довідками та висновком Комітету Верховної Ради України, що стосуються його звільнення.

17 травня
2007 року Комітетом Верхової Ради України з питань правосуддя була внесена на
пленарне засідання Верховної Ради України пропозиція про рекомендацію щодо
звільнення ОСОБА_1. з посади судді.

Відповідно
до вимог частини 2 статті 22 Закону присутність судді на пленарному засіданні
Верховної Ради України при розгляді питання про його звільнення з підстав, зазначених у пункті 5 частини 5 статті 126
Конституції України, є обов'язковою.

Згідно з
частиною 2 статті 23 Закону у разі, якщо
суддя не згоден з поданням про звільнення,
його пояснення заслуховуються обов'язково.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що право позивача на особисту участь на пленарному засіданні Верховної Ради
України, а також право надання

пояснень було порушено, оскільки про розгляд питання про його
звільнення Верховною Радою України ОСОБА_1.,
взагалі не був повідомлений, а

постанова
Верховної Ради про звільнення позивача з посади судді прийнята з грубим
порушенням встановленого законом порядку ,
оскільки суттєво обмежує права позивача.

Доводи
апеляційної скарги, що судом порушені
правила щодо територіальної підсудності,
передбачені статтею 19 КАС України,
є необгрунтованими, оскільки
ухвалою судді Апеляційного суду АР Крим від 22 травня 2007 року було визначено
підсудність даної адміністративної справи саме в Залізничному райсуді м. Сімферополя. Крім того, вказана ухвала у встановленому законом
порядку оскаржена не була, та при
розгляді справи у суді першої інстанції відповідач на ці обставини уваги не
звертав.

Посилання
апелянта на те, що звільнення є
законним, оскільки проведено на підставі
подання Вищої ради юстиції, правового
значення не має через те, що мотивами
позову є не протиправність подання Вищої ради юстиції, а порушення порядку та процедури звільнення у
Верховній Раді України. Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може
виходити за межі позовних вимог.

Саме з
тих підстав колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляції про
безпідставність відмови суду першої інстанції у зупиненні провадження у справі
до розгляду іншої справи - за позовом ОСОБА_1.,
до Вищої ради юстиції.

Доводи
представника відповідача щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1., з посади судді за порушення присяги, не приймаються до уваги судом апеляційної
інстанції, оскільки знаходиться за
межами спору, розглянутого судом першої
інстанції.

Клопотання
представника відповідача про зупинення негайного виконання постанови Залізничного
райсуду м. Сімферополя від 02.07.2007 року, не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Судова
колегія вважає необгрунтованим посилання представника відповідача на те, що судом першої інстанції під час розгляду
справи було безпідставно дано оцінку рішенню Комітету Верховної Ради з питань
правосуддя , у той час, як само рішення Комітету не
оскаржувалося, а предметом оскарження
була лише

постанова
Верховної Ради України.

Як
убачається зі статті 1 Закону України „ Про комітети Верховної Ради
України" у редакції від 22 грудня 2005 року, Комітет Верховної Ради України - це орган
Верховної Ради України, який
утворюється, зокрема, для підготовки і попереднього розгляду питань
. віднесених до повноважень Верховної Ради України. Самостійного юридичного
статусу Комітет Верховної Ради з питань правосуддя не має, а є органом,
який підпорядкований, підзвітний
Верховній Раді України та відповідальний перед нею. Рішення Комітету не мають
самостійної юридичної сили без затвердження їх колегіальним органом - Верховною
Радою України у встановленому законом порядку,
а тому вони не потребують додаткового відокремленого оскарження.

Як
убачається з фактичних обставин справи,
Верховна Рада України, ставлячи
ОСОБА_1., як судді, у провину порушення діючих законів України та
порушення присяги судді, сама як вищий
законодавчій орган України порушила статті 19,
64, 68, 126 Конституції України та Закони
України, а саме - „ Про статус
суддів", „Про порядок обрання на
посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою
України", „Про комітети Верховної
Ради України" та інші, чим
незаконно обмежила права позивача як громадянина України на справедливий
розгляд його справи в розумні строки і його незалежність як судді. Відповідні
норми закону викладені чітко і зрозуміло для суб'єктів цих правовідносин, але підпорядкований відповідачу орган -
Комітет Верховної Ради з питань правосуддя порушив норми закону і без
додержання процедури розгляду питання, з
необгрунтованою поспішністю, прийняв
рішення, щодо позивача ОСОБА_1., яке незаконно обмежувало його права.

Судова
колегія вважає, що в даному випадку
Верховна Рада України, приймаючи своє
рішення по відношенню до судді ОСОБА_1.,
з такою ж необгрунтованою поспішністю,
повинна була виходити не тільки зі своїх повноважень з урахуванням
конституційних норм, а й з додержанням
принципів справедливості,
розумності, верховенства
права, відповідності моральним критеріям
та суспільної необхідності.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що
постанова Верховної Ради України № 1038-V від 17
травня 2007 року про звільнення ОСОБА_1.,
з посади судді прийнята з грубими порушеннями встановленого законом
порядку і суттєво обмежує права позивача,
колегія суддів визнає правильним та таким, що відповідає вимогам закону.

Інші
доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і на їх
правильність не впливають.

Оскільки
постанова суду є законною та обґрунтованою,
ухвалена відповідно до норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні,
колегія судців дійшла висновку,
що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На
підставі викладеного і керуючись статтями 195,
196, 198, 205,
206, 212 Кодексу
адміністративного судочинства України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника Верховної Ради України - Пуданс-Шушлебіної Крістіни
Юрісівни залишити без задоволення.

Постанову
Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 02
липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця.