Справа № К-4226/08
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Колегія суддів
Вищого адміністративного суду
Головуючого - судді Бутенка В. І.,
Суддів : Лиски Т. О.,
в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської
області про визнання дій щодо відмови в перерахунку пенсії незаконними,
касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області на постанову
Первомайського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2007 року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2008 року, -
У липні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до Первомайського
міського суду Луганської області з позовом до УПФ
України в м. Первомайську про визнання дій незаконними та зобов'язання провести
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є дружиною померлого ОСОБА_2, учасника ліквідації
Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків
аварії, його визнано
інвалідом І групи. Крім того, статтею 14 Закону України від 28 лютого 1991 року
№ 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №
796-ХІІ) його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Після його смерті їй, як дружині, була призначена
пенсія в розмірі 50% від його пенсії за
втрату годувальника, оскільки на момент смерті чоловіка вона вважалась
непрацездатною, була інвалідом 3-ї групи загального захворювання.
Позивач стверджувала, що ст. 54 Закону №
796-ХІІ встановлено, що розмір пенсії її чоловіка не може бути нижчим 10
мінімальних пенсій за віком. Відповідач усупереч зазначеним нормам не провів
відповідне нарахування цієї пенсії. Тому вона звернулася до відповідача щодо
проведення відповідного визначення та перерахунку зазначеної пенсії, однак
Просила визнати протиправною вказану відмову УПФ України в м. Первомайську, зобов'язати відповідача нарахувати
пенсію її померлому чоловіку, виходячи із
встановленого розміру мінімальної пенсії за віком, в розмірі 10
мінімальних пенсій за віком в сумі 3590 грн., у зв'язку з чим призначити їй
щомісячну пенсію в розмірі 50 % від його пенсії в сумі 1795 грн. та 50 %
щомісячної компенсації в разі втрати годувальника в сумі 179,50 грн., всього 1974,50 грн. та зобов'язати відповідача постійно робити
перерахунок пенсії у разі підвищення мінімальної пенсії за віком.
Постановою Первомайського міського суду Луганської області від 26 жовтня
2007 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного
суду від 21 лютого 2008 року, позовні вимоги задоволено повністю.
У касаційній скарзі УПФ України в м. Первомайську ставить питання про
скасування судових рішень в зв'язку з неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову в
Позивач надала заперечення на касаційну скаргу, в яких просила залишити
касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки останні
ухвалені відповідно до норм матеріального права та на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної
скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суди
попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач повинен здійснити
нарахування та виплату пенсій позивачу виходячи з розмірів, встановлених
Законом України від 28 лютого
1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не
постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
Висновки судів відповідають обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Так, відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни
мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі
України від 28 лютого 1991 року
№ 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
Судами попередніх інстанцій встановлено, що померлий Валеватик Ф. В. був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом І групи. Положеннями статті 14
Закону № 796-ХІІ його віднесено до першої
категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в
усіх випадках розмір пенсій для інвалідів І групи, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій
За таких обставин правильними та такими, що відповідають
Закону № 796-ХІІ, є висновки судів попередніх інстанцій про те, що Валеватик Ф. В. мав право на
призначення пенсії в розмірі, не нижчому 10 мінімальних пенсій за віком.
У відповідності з ст. 52 вищевказаного Закону позивачу,
як дружині, яка втратила чоловіка годувальника повинна призначатися пенсія в
розмірі 50 % від його пенсії та 50% щомісячної компенсації в разі втрати
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну
Отже, за конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над підзаконними актами, суди першої та апеляційної
інстанцій прийшли до правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій
застосуванню підлягає частина четверта статті 54 Закону № 796-ХІІ, а не
Постанова КМУ № 1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Частиною п'ятою статті 54 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Однак,
надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону,
в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за
віком.

Зі ст. 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час
визначення розміру пенсії за основу її нарахування береться мінімальна пенсія
за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на викладене правильними є висновки судів
попередніх інстанцій щодо невзяття до уваги положень частини третьої статті 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає,
що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і
щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону №
796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від
нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому правильними також є висновки судів попередніх інстанцій щодо
протиправності відмови відповідачем у перерахунку пенсій у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Позивач звернувся до УПФ України в м. Первомайську Луганської області з
заявою про перерахунок пенсії 05.07.2006р. Розмір мінімальної пенсії за віком
на день звернення до відповідача з заявою про перерахунок пенсії становив
359,00 грн. Тобто основний розмір пенсії становить - 3590,00 грн. (359,00x10).

Крім того, позивачу, як дружині, що
втратила чоловіка годувальника, який був учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, пенсія повинна призначатися щомісячно в розмірі 50% від пенсії
чоловіка у сумі 1795 грн. та 50% щомісячної компенсації в разі втрати
годувальника в сумі 179,50 грн. Загальний розмір пенсії повинен становити
-1974,50 грн.

Отже, суди першої та апеляційної
інстанцій правильно зобов'язали відповідача здійснити перерахунок пенсій
позивачеві з врахуванням наведених вище розмірів.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне відмовити у задоволенні позову в
частині подальшого проведення перерахунку пенсії позивачу у разі
підвищення мінімальної пенсії за віком, оскільки відповідно до частини 1 статті
2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, неможливо зобов'язати
відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення
пенсійних прав позивача в майбутньому.

Відповідно до
статті 225 КАС України суд касаційної інстанції має право змінити судове
рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або
встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки
в частині.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись
ст.ст. 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

П О
С Т А
Н О В
И Л А:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську
Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Первомайського міського суду Луганської області від 26 жовтня
2007 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2008 року змінити.

Відмовити в задоволенні позову в частині зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в м. Первомайську Луганської області постійно робити перерахунок
пенсії ОСОБА_1 в разі підвищення розміру мінімальної пенсії за віком.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: В. І. Бутенко

Т.
О. Лиска

О.
І. Панченко

М.
О. Сорока

І.
В. Штульман