Справа № 22-а-2794/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Ромазан В.В. Справа № 22-а-2794/08
міськрайонний суд ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Неміш
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
праці та соціальної політики Тернопільської міської ради на постанову Тернопільського
міськрайонного суду від 16 жовтня 2007 року у справі № 2-а-598/07 за позовом
ОСОБА_1до управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради
про стягнення недоплаченої разової грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у
якому просив зобов'язати УПСП Тернопільської міської ради провести виплату
недоплаченої йому у 2007 році разової щорічної грошової допомоги, як учаснику
бойових дій, у розмірі 1750 грн., передбаченої ст. 12 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 16
жовтня 2007 року вказаний позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену
постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права та невідповідність його висновків
обставинам справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що УПСП
Тернопільської міської ради належним чином та відповідно до вимог Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” і постанови Кабінету
Міністрів України від 18 лютого 2004 року “Про забезпечення щорічної виплати
разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” виконало свій обов'язок перед позивачем
щодо виплати щорічної разової грошової допомоги у розмірі 280 грн. Просить
врахувати, що рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 датоване 09 липня
2007 року, тобто після завершення спірної виплати у 2007 році, а також те, що
передбачені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” розміри щорічної грошової допомоги не підтвердженні
державним бюджетом, як основним фінансовим документом.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що він є учасником бойових дій, якому відповідно до
вимог ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає
Конституції України положення ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на
2007 рік”, яким обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”,
у тому числі й учасникам бойових дій. Розмір отриманої позивачем у 2007 році
грошової допомоги до 5 травня в сумі 280 грн. не відповідає вимогам зазначеного
Закону і сума заборгованості перед ОСОБА_1, виходячи із законодавчо
встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму за
2007 рік, становить 1750 грн. Оскільки згідно із ст. 17-1 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічну виплату
разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, передбачених ст. 12-16 цього
Закону здійснюють органи праці та соціального захисту населення, обов'язок щодо
виплати позивачеві заборгованості слід покласти на відповідача у справі.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових
дій, якому відповідно до вимог ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на
2007 рік”, якими було обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня,
встановленої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”, із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання
про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь
заборгованості з виплати щорічної допомоги за 2007 рік.

Розмір такої заборгованості судом першої інстанції
правильно визначений виходячи із розмірів мінімальної пенсії за віком та
прожиткового мінімуму, встановлених законами України на 2007 рік.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції про необхідність стягнення спірної виплати саме із УПСП
Тернопільської міської ради в силу вимог ст. 17-1 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” розмірів щорічної грошової допомоги як на причину
невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “Кечко проти України”).

Колегія суддів визнає, що Тернопільський міськрайонний
суд, вирішуючи даний публічно-правовий спір, ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і процесуального права. Відтак, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу управління праці та соціальної політики
Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2007 року у справі №
2-а-598/07 за позовом ОСОБА_1до управління праці та соціальної політики
Тернопільської міської ради про стягнення недоплаченої разової грошової
допомоги - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій