Справа № 22а-4940/2008
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2008-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-4940/08 Головуючий 1 інстанції: Самойлова В.В.
Категорія: 48 Доповідач:
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатов Ю.М.,

Суддів
- Мінаєвої О.М., Водолажська Н.С.

за участю секретаря судового засідання - Житєньовій
Н.М.,

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_1. (дов.)

представника відповідача: Оникій О.В.

представника третьої особи: ОСОБА_2. (директор),
ОСОБА_3(дов.)

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою малого підприємства «Гранд» на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2008 року по справі №
2а-2712/08

за позовом Статутного територіально-галузевого об'єднання
«Південна залізниця»

до Крюківського відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції

третя особа
МП
«Грант», СП ТОВ «Алумекс
Груп ЛТД»

про визнання дій неправомірними та
визнання нечинним акту опису та арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Статутне територіально-галузеве
об'єднання «Південна залізниця», звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до Крюківського відділу державної виконавчої
служби Кременчуцького міського управління юстиції, в якому просив визнати
противоправними дії державного виконавця та визнати нечинним акт опису та
арешту майна від 29.05.2002р.

Постановою Харківського окружного адміністративного
суду від 13.05.2008 по справі №
2а-2712/08 р. позов був задоволений. Поновлено строк позовної давності. Визнано
неправомірними дії державного виконавця Державної виконавчої служби
Крюківського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_4 щодо
складання акту опису й арешту майна від 29.05.2002 р. в ході примусового
виконання ухвали господарського суду м. Києва від 22.05.2002 р. по справі
№25/260. Визнано нечинним акт опису й арешту майна від 29.05.2002 р., складений
державним виконавцем Державної виконавчої служби Крюківського районного
управління юстиції Полтавської області ОСОБА_4 в ході примусового виконання
ухвали Господарського суду м. Києва від 22.05.2002 року у справі №25/260 з
моменту його складання.

Третя особа - мале підприємство «Гранд» не погодилась з
постановою суду, вважає, що оскаржувана постанова
винесена судом з порушенням норм
матеріального та процесуального права, суд неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, та прийшов до висновків, що не відповідають
обставинам справи, також неправомірно не застосував наслідки пропущення строку
звернення до адміністративного суду, на чому наполягав відповідач та третя особа (апелянт) в суді
першої інстанції, в зв'язку з чим і звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у позові в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги 3-я особа вказує, що оскаржуваний позивачем акт опису й арешту
майна був винесений відповідачем 29.05.2002 р., тобто більше п'яти з половиною років до моменту звернення з позовною заявою у справі, а відповідно
до частини 2 статті 181 КАС України
позивачеві встановлений законом спеціальний десятиденний строк для
звернення до адміністративного суду із позовною заявою, якщо він вважає, що
рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушені його права, свободи чи інтереси.
Посилається на те, що обставини справи підтверджують, що про факт складення
спірного акту опису й арешту майна позивач
знав з моменту його складення - тобто з 29.05.2002р., так як безпосереднім
учасником цих дій був працівник позивача, посадова особа - начальник
залізничної станції Кременчук ОСОБА_5 Окрім цього, про факт обізнаності
позивача з наявністю акту опису й арешту
майна від 29.05.2002р. свідчить рішення Господарського суду міста Києва
від 19.06.2007р. у справі №42/119, однією із сторін
у якій було СТГО «Південна залізниця», а також відзив СТГО «Південна
залізниця» від 22.05.2007р. у вказаній справі. Також апелянт зазначає, що у справи відсутні будь-які докази, що б
підтверджували наявність об'єктивних поважних причин, які б завадили
позивачеві вчасно, у визначений законом
строк, звернутися з позовом до суду за
захистом своїх прав та інтересів, які він вважає порушеними. Таким
чином, за твердженням апелянта, суд першої інстанції безпідставно поновив строк
звернення до адміністративного суду, чим порушив вимоги частини 1 статті 102 КАС України, що свідчить про неправильне
застосування судом статті 100 КАС України.

Крім того, апелянт посилається на ухвалу Верховного Суду
України від 26.02.2008 року, винесену за результатами касаційного розгляду
господарської справи №42/119 за позовом Малого підприємства „Гранд" до Державної адміністрації залізничного
транспорту України „Укрзалізниця" і СТГО „Південна залізниця" про стягнення 10870500 грн. та звертає увагу
на те, що відповідно до змісту цієї ухвали Верховним Судом України встановлено,
що у Статутного територіально-галузевого об'єднання „Південна залізниця"
на підставі акта опису й арешту майна від 29.05.2002р. виникли обов'язки
зберігача переданого йому державним виконавцем майна, визначені главою 36 ЦК УРСР , що на його думку свідчить
про неправильне застосування судом вимог частини 1 статті 72 КАС України щодо
визнання обставин, встановлених судовим рішенням у господарській справі, яке
набрало законної сили, такими, що не підлягають доказуванню при розгляді даної
адміністративної справи. В судовому засіданні представник третьої особи МП
«Гранд» підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

До апеляційної скарги третьої особи малого підприємства
«Гранд» приєднався відповідач, подав заяву про приєднання до апеляційної
скарги, підтримавши її вимоги. Також наполягає на безпідставному поновленні
судом строку звернення до адміністративного суду в порядку ст. 181 КАС України,
порушення норм процесуального права стосовно порядку розгляду судом питання
поновлення строку звернення до адміністративного суду, а саме ст.160 КАС
України, відповідно до п.7 ч.4 якої окремим документом викладаються ухвали з
питань продовження та поновлення процесуальних строків. В судовому засіданні
представник відповідача підтримав заяву про приєднання до апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому
засіданні просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення
без змін як таке, що прийняте відповідно до положень чинного законодавства.
Пояснює свою позицію настанням тяжких наслідків для позивача в результаті
неправомірних дій органу державної виконавчої служби щодо складання акту опису
і арешту майна, на підставі якого його визначено зберігачем майна і за рішенням
суду стягнуто з позивача вартість цього
майна та інші витрати в розмірі 7 570 500 грн. солідарно з Державною
адміністрацією залізничного транспорту України.

Третя особа - ТОВ «Алумекс Груп ЛТД»
заперечень проти апеляційної скарги чи будь-яких інших документів не надав,
його представник в судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги та заперечення на скаргу, дослідивши доводи рішення першої
інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи судове рішення суду першої інстанції у
відповідності до вимог ч.1ст.195 КАС
України в межах апеляційної скарги, суд не приймає доводів апелянта стосовно
неправомірності незастосування судом першої інстанції наслідків пропущення
позивачем строку звернення до суду. У відповідності до ч.1 ст.100 КАС України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін. У відповідності до ч.1 ст.50 КАС України сторонами в адміністративному
процесі є позивач та відповідач, третя особа не має процесуальної можливості
наполягати на пропущенні строку звернення до адміністративного суду як підставі
відмови у позові.

Колегія
суддів зазначає, що постановою Харківського окружного адміністративного суду
поновлено позивачу строк позовної давності, що не відповідає вимогам КАС
України з наступних підстав. Відповідно до статті 99 КАС України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. В
даному випадку, за результатами розгляду
питання щодо можливості поновлення строку звернення до адміністративного суду
суд першої інстанції повинен був прийняти рішення про поновлення або відмову в
поновленні строку звернення до адміністративного суду, в зв'язку з чим колегія
суддів приходить до висновку, що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 13.05.2008р. в частині поновлення строку позовної
давності підлягає скасуванню. Таким чином,
судова колегія зазначає про порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання, що є
підставою для скасування постанови в цій частині у відповідності до п.4 ч.1
ст.202 КАС України.

Щодо аргументів
відповідача, викладених в заяві про приєднання по апеляційної скарги третьої
особи, про те, що суд першої інстанції
помилково визначив перебіг строку звернення до суду позивачем та порушив норми
матеріального та процесуального права при його поновленні, а також порядок
вирішення цього питання, судова колегія зазначає наступне. У відповідності до
ч.3 ст.102 Кодексу адміністративного судочинства ухвала суду про відмову
в поновленні чи продовженні процесуальних строків може бути оскаржена особами,
які беруть участь у справі. Судом першої інстанції строк звернення позивача до
адміністративного суду було поновлено з помилковим його визначенням як
строку позовної давності. Кодексом
адміністративного судочинства не передбачено оскарження ухвали про поновлення
чи продовження пропущеного строку. Суд не приймає посилань відповідача на неналежний
порядок поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду, а саме
відсутність ухвали суду про поновлення строку звернення. Судова колегія
зазначає, що у відповідності до вимог п.7 ч.4 ст.160 КАС України окремим
документом викладаються ухвали з питань продовження та поновлення процесуальних
строків. Питання розглянуто і вирішено з викладенням результатів його розгляду
в постанові суду, на відмінність від постановлення усної протокольної ухвали,
що відповідає вимогам КАС України щодо порядку розгляду питання поновлення
строку.

Задовольняючи
вимогу про визнання неправомірними дій державного виконавця Державної
виконавчої служби Крюківського районного управління юстиції Полтавської області
ОСОБА_4 щодо складання акту опису й арешту майна від 29.05.2002 р. в ході
примусового виконання ухвали господарського суду м. Києва від 22.05.2002 р. по
справі №25/260, суд першої інстанції встановив, що 29.05.2002 р. державним виконавцем
Державної виконавчої служби Крюківського районного
управління юстиції Полтавської області ОСОБА_4 складено акт опису й арешту
майна (цистерни для перевезення
нафтопродуктів в кількості 38 штук) серії НОМЕР_1, при примусовому
виконанні наказу 25/260, виданого Господарським судом м. Києва про накладення
арешту на залізничні цистерни СП ТОВ
«Алумекс Груп ЛТД».

Підставою проведення виконавчої дії з накладення арешту на майно боржника в
спірному акті від 29.05.2002 р. вказано наказ 25/260 Господарського суду м.
Києва від 22.05.2008р. про накладення арешту на залізничні цистерни СП ТОВ «Алумекс Груп Лтд». Судом першої інстанції
встановлено, що відповідний наказ про
накладення арешту на майно боржника Господарським судом м. Києва не видавався,
що не заперечується сторонами і відповідає матеріалам справи. Апелянт наполягає
на тому, що акт опису і арешту майна,
який просив визнати нечинним позивач, утримує помилку в зазначенні виконавчого
документу, оскільки підставою вчинення виконавчих дій щодо опису і арешту
залізничних цистерн є ухвала Господарського суду міста Києва від 22.05.2002
року у справі №25/260, а не наказ, як зазначено в акті від 29.05.2002 року та в
постанові про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2002 р., копія якої
міститься в матеріалах справи (а.с.22). Апелянт вважає цю помилку технічною
опискою. Проте судова колегія не погоджується з доводами апелянта, вважає, що фактична
відсутність виконавчого документу, зазначеного в постанові про відкриття
виконавчого провадження і в акті опису та арешту майна підтверджує
неправомірність дій відповідача.

Колегія суддів
погоджується з висновками суду першої інстанції, що акт опису й арешту майна
від 29.05.2002р. складено в ході виконавчих дій по примусовому виконанню
неіснуючого виконавчого документу, а
також не містить в собі даних, які мають
бути зазначені у акті опису й арешту майна боржника відповідно до вимог
Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції від 15.12.1999 р. №74/5, чим
підтверджується неправомірність дій відповідача при вчиненні виконавчих дій по
складанню акту опису й арешту майна від 29.05.2002р.

Задовольняючи вимогу про визнання неправомірними дій
державного виконавця Державної виконавчої служби Крюківського районного
управління юстиції Полтавської області ОСОБА_4 щодо складання акту опису й
арешту майна від 29.05.2002 р. в ході примусового виконання ухвали
господарського суду м. Києва від 22.05.2002 р. по справі №25/260 суд
першої інстанції припустився порушення норми процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи в частині позовної вимоги щодо визнання
неправомірними певних дій державного виконавця ОСОБА_4 Судова колегія зазначає,
що у відповідності до ч.3 ст.181 КАС України, яка встановлює особливості
провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної
виконавчої служби, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної
виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Виходячи з
наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині
визнання неправомірними дій державного виконавця ОСОБА_4

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення у відповідності до п.2 ч.1 ст.202 є недоведеність
обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає
встановленими. Судом першої інстанції визнано неправомірними дії державного виконавця Державної
виконавчої служби Крюківського районного управління юстиції Полтавської області
ОСОБА_4 щодо складання акту опису й арешту майна від 29.05.2002 р. в ході
примусового виконання ухвали господарського суду м. Києва від 22.05.2002 р. по
справі №25/260. Судова колегія зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази
проведення виконавчих дій на виконання зазначеної ухвали господарського суду м.
Києва про відкриття провадження у справі, яка утримує відомості про вжиття
заходів забезпечення позову, оскільки постанова про відкриття виконавчого
провадження від 29.05.2002 р. і акт опису зазначає про наказ господарського
суду як підставу відкриття виконавчого провадження та проведення певних дій при
його провадженні. Судова колегія вважає постанову суду першої інстанції в цій
частині такою, що підлягає скасуванню.

В акті опису й
арешту від 29.05.2002р. зазначається, що описане майно прийняв на відповідальне
зберігання начальник станції Кременчук ОСОБА_5 про що він поставив у акті підпис. Судом першої інстанції було встановлено,
що описане майно (залізничні цистерни)
прийняв на відповідальне зберігання начальник станції Кременчук ОСОБА_5 про
що він вчинив у акті підпис. В акті від
29.05.2002р. не зазначені паспортні дані та адресаОСОБА_5 однак зазначена його посада, яку він займав на час складання спірного
акту - начальника станції Кременчук, що є порушенням п. 5.6.6. Інструкції «Про проведення виконавчих
дій». Судова колегія
зазначає, що акт опису і арешту майна складено 29.05.2002 р., датою його
отримання ОСОБА_5 зазначено 22.05.2002
р. Назва позивача або його
структурного підрозділу в графі спірного акту «Описане майно прийняв на зберігання», відповідачем не зазначена. Наявність
у ОСОБА_5повноважень на прийняття арештованого майна на зберігання від імені
позивача відповідачем не була встановлена.

Колегія суддів враховує, що, виходячи з наданих копій
судових рішень по господарській справі
№42/119, свій позов із вимогами про відшкодування матеріальної і моральної
шкоди в зв'язку із втратою переданого майна СП «Алумекс Груп Лтд» МП «Гранд»
пред'явив до ДАЗТ „Укрзалізниця”. СТГО „Південна залізниця була залучена в
якості другого відповідача у цій справі в квітні 2007 року. За результатом
розгляду вказаної справи господарський суд поновив строк позовної давності МП «Гранд» до СТГО «Південна залізниця» і стягнув з
останнього солідарно з Державною адміністрацією залізничного транспорту України
«Укрзалізниця» 10 870 500 грн. Відповідний наказ господарського суду про
стягнення коштів надійшов до СТГО «Південна залізниця» 24.01.2008р. Таким
чином, негативні наслідки для позивача в зв'язку з діями відповідача по
складанню спірного акту утворились значно пізніше фактичного вчинення цих дій.

У відповідності до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед
іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких
спрямоване це рішення (дія). Переглядаючи в апеляційному порядку постанову суду
першої інстанції, судова колегія відзначає, що відповідач діяв всупереч
встановленому законодавством способу, а також результатом неправомірних дій
відповідача є настання несприятливих наслідків для позивача, що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті
2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення вимог позивача про визнання
неправомірними дій відповідача щодо складання акту опису й арешту майна від 29.05.2002
р. при примусовому виконанні наказу 25/260 від 22.05.2002, виданого господарським
судом м. Києва, оскільки виконавчі дії вчинені на підставі неіснуючого
документу.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду України
від 26.02.2008р. у господарській справі № 42/119 за позовом Малого підприємства
«Гранд» до Державної адміністрації залізничного транспорту України
«Укрзалізниця» і СТГО «Південна залізниця» про стягнення 10870500 грн., як на
рішення, яке набрало законної сили у контексті частини 1 статті 72 КАС України,
згідно з якою обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, судовою колегією не приймаються. Верховний Суд
України відповідно до статті 111-15 ГПК України є касаційною судовою
інстанцією, яка переглядає у касаційному порядку постанови чи ухвали Вищого
господарського суду України і ухвалює постанову згідно з наданими їй статтею
111-18 ГПК України повноваженнями. Якщо Верховний
суд України скасовує постанову Вищого господарського суду України та направляє
справу на новий розгляд до суду першої інстанції (що мало місце у даній
справі), рішення попередніх судових інстанцій скасовуються, і у відповідності
до ст.111-21 вказівки, що містяться у постанові Верховного Суду України, є
обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що постанова Верховного Суду України за
результатами перегляду в касаційному порядку постанови Вищого господарського
суду України не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яку норму
матеріального права повинно бути застосовано і яке рішення має бути ухвалено
при новому розгляді справи.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в частині задоволення вимоги
про визнання нечинним акту опису й арешту майна від
29.05.2002 р., складеного державним виконавцем Державної виконавчої служби
Крюківського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_4 в ході
примусового виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 22.05.2002 року у
справі №25/260 з моменту його складання, судова колегія вважає за необхідне
зазначити наступне.

З аналізу частини другої статті 2, пункту 1 частини першої статті 17 КАС
України випливає, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, крім випадків, коли до таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового
провадження.

Правовий акт - акт волевиявлення (рішення) уповноваженого суб'єкта права, що
регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни
сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни припинення) на основі цих
прав і обов'язків учасників конкретних правовідносин, міри відповідальності
конкретних осіб за скоєне ними правопорушення. Правові акти індивідуальної дії,
на відміну від нормативних актів, поширюють свою дію на конкретно визначеного
суб'єкта.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суду приходить до висновку, що в розумінні статті 17 КАС України акт
опису й арешту майна не віднесено до
актів ненормативного характеру
індивідуальної дії, а цим актом є
відповідна постанова державного виконавця.

В зв'язку з цим, колегія судів вважає, що у суду першої
інстанції були відсутні правові підстави
для задоволення вимоги про визнання нечинним акту опису й арешту
майна від 29.05.2002р. У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд
закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства, таким чином, постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 13.05.2008 у справі № 2а-2712/08 в цій частині
підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. У відповідності до ч.2
ст.157 КАС України, якщо провадження у
справі закривається з підстави, встановленою пунктом 1 частини першої цієї
статті, суд повинен роз'яснити позивачеві,
до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Судова колегія
зазначає, що вимоги про визнання нечинним акту опису і арешту майна не є
способом захисту порушеного права і не підлягають розгляду в суді.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 202, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну
скаргу Малого підприємства «Гранд» задовольнити частково.

Постанову
Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2008р. по справі №
2а-2712/08 скасувати.

Прийняти
нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Поновити Статутному
територіально-галузевому об'єднанню Південна залізниця строк звернення до
адміністративного суду.

Визнати неправомірними дії
Державної виконавчої служби Крюківського районного управління юстиції
Полтавської області щодо складання акту опису й
арешту майна від 29.05.2002р.

В частині визнання нечинним акту опису і арешту майна від
29.05.2002 р. провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з дня складання постанови у
повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлено 04.08.2008 р.

Головуючий
Філатов Ю.М.

Суддів Мінаєва О.М.

Водолажська Н.С.