Справа № 22а-135/2007
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2007-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня
2007 року Судова
колегія Одеського апеляційного

адміністративного
суду у складі:

головуючого -
Милосердного М. М.

суддів - Бітова АЛ.

- Золотнікова
О.С.

при секретарі -
Усенко С. М.

за
участю: представника позивача ОСОБА_2 ,
представника Управління Південного оперативного командування Яковенка
І.М. , представника військової частини А
-1045 НігруцаВ.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за
апеляційною скаргою військової частини А-1045 на постанову Приморського
районного суду м. Одеси від 15 листопада
2006 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Фінансово-економічного відділу штабу Південного оперативного командування, військових частин А-1045 та А- 3671 про
зобов'язання провести перерахунок грошового забезпечення та стягнення
заборгованості по продовольчому забезпеченню,

ВСТАНОВИЛА:

В липні
2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з
позовом до Фінансово-економічного відділу штабу Південного оперативного
командування про зобов'язання провести перерахунок по грошовому забезпеченню.

У жовтні
2006 року, уточнюючи позов, ОСОБА_1.
заявив також вимоги до військових частин А-1045 та А-3671 і просив
зобов'язати:

· Фінансово-економічний
відділ штабу Південного оперативного командування провести перерахунок
грошового забезпечення та виплатити йому заборгованість, створену з травня 2003 року по 23 листопада
2004 року внаслідок неповної виплати щомісячної надбавки за безперервну
військову службу, встановленої
відповідно до Указу Президента України № 389/2003 від 05 травня 2004 року, а також виплатити компенсацію за продовольчий
пайок за період з 23 листопада 2002 року по 13 листопада 2004 року у розмірі
155 грн. 04 коп.;

· військову
частину А-1045 провести перерахунок грошового забезпечення та виплатити йому
заборгованість, створену з грудня 2004
року по січень 2006 року внаслідок неповної виплати щомісячної надбавки за
безперервну військову службу,
встановленої відповідно до Указу Президента України № 389/2003 від 05
травня 2004 року, а також виплатити
компенсацію за продовольчий пайок за період з 13 листопада 2004 року по 15
жовтня 2006 року у розмірі 5359 грн. 08 коп.;

- військову частину А-3671
виплатити компенсацію за продовольчий пайок за період з

11 березня 2000 року по 22 листопада 2002 року у розмірі 4846 грн. 72 коп..

Головуючий
у першій інстанції Загороднюк В.І. Справа
№22а- 135/2007 р.

Доповідач
Милосердний М. М. Категорія
№ 22

2

В
обгрунтування заявлених вимог позивач зазначав,
що з 23 листопада 2002 року по 13 листопада 2004 року проходив військову
службу в Збройних Силах України на посаді заступника начальника господарського
відділу штабу Південного оперативного командування, а з 13 листопада 2004 року - на посаді
заступника командира з тилу -начальника тилу військової частини А-1045, у званні підполковника і на день розгляду
справи у суді його вислуга складала більше 20 років. Відповідно до Указу
Президента України від 5 травня 2003 року № 389/2003 «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх .справ України,
Державного комітету у справах охорони державного кордону України та
Управління державної охорони України за безперервну службу» (далі Указ
Президента України № 389/2003), а також
наказу Міністра оборони України від 26 травня 2003 року № 149 «Про затвердження
Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну
військову службу в Збройних Силах України» (далі наказ МО України № 149) він
мав право на отримання зазначеної надбавки з 01 травня 2003 року по 24 квітня
2004 року у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення, а з 24 квітня 2004 року у розмірі 70 %
місячного грошового забезпечення, однак
реально йому названа надбавка нараховувалася та виплачувалася в значно меншому
розмірі.

Також
позивач зазначав, що з 11 березня 2000
року відповідачі безпідставно не виплачували йому грошову компенсацію за
продовольчий пайок.

У
судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, та просив визнати право на отримання надбавки
за безперервну військову службу з 01 січня 2004 року у розмірі 50 відсотків
грошового забезпечення, а з 01 серпня
2005 року у розмірі 70 відсотків грошового забезпечення, зобов'язати відповідачів провести перерахунок
виплаченого грошового забезпечення за період з 01 січня 2004 року з урахуванням
визнаного права на надбавку за безперервну військову службу у розмірах 50 та 70
відсотків грошового забезпечення, та
зобов'язати, солідарно, відповідачів сплатити суму недоотриманого
грошового забезпечення.

Постановою
Приморського районного суду м. Одеси від
15 листопада 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено повністю.

Зобов'язано
Фінансово-економічний відділ штабу Південного оперативного командування за
період з травня 2003 року по листопад 2004 року, військову частину А-1045 за період з грудня
2004 року по січень 2006 року провести перерахунок не виплаченого в повному
обсязі ОСОБА_1. грошового
забезпечення, та виплатити йому
заборгованість з грошового забезпечення,
створену внаслідок неповної виплати щомісячної надбавки за безперервну
військову службу відповідно до Указу Президента України № 389/2003 від 5 травня
2003 року.

Визнано
противоправними дії військової частини А-3671,
Фінансово-економічного відділу штабу Південного оперативного
командування, військової частини
А-1045, щодо не виплати ОСОБА_1. заборгованості по продовольчому забезпеченню
та зобов'язано відповідачів виплатити позивачу компенсацію за продовольчий
пайок: а саме військову частину А-3671 за період з 11 березня 2000 року по 22
листопада 2002 року в сумі 4846, 72 грн.,
Фінансово-економічний відділ штабу Південного оперативного командування
за період з 23 листопада 2002 року по 13 листопада 2004 року в сумі 4155, 04
грн., військову частину А-1045 за період
з 13 листопада 2004 року по 15 жовтня 2006 року в сумі 5359, 08 грн..

Не
погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, командир військової частини А-1045 в
апеляційній скарзі зазначає, що при
вирішенні справи суд не взяв до уваги положення Закону України «Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів»,
якими призупинено виплату військовослужбовцям грошової компенсації за
продовольчий пайок.

Крім
того, апелянт вказує на те, що надбавка за безперервну військову
службу, передбачена Указом Президента
України № 389/2003 від 5 травня 2003 року,
нараховувалася та виплачувалася ОСОБА_1 у відповідності
до названого Указу та

Головуючий
у першій інстанції Загороднюк В.І. Справа
№22а- 135/2007 р.

Доповідач
Милосердний М. М. Категорія
№ 22

3

Наказу Міністра
оборони України від 26 травня 2003 року № 149 в розмірах, встановлених Міністром оборони України.

У
зв'язку з викладеним ставиться питання про скасування постановленого по справі
судового рішення із винесенням нової постанови про відмову у задоволені
позовних вимог.

До
апеляційної скарги командира військової частини А-1045 приєдналося Управління
штабу Південного оперативного командування.

Заслухавши
суддю-доповідача, виступи представників
відповідачів в підтримку апеляційної скарги та представника позивача, який вважав за необхідне залишити
постановлене судове рішення без змін,
розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про
необхідність її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у військовому званні підполковника проходив військову
службу в Збройних Силах України.

При
проходженні служби в період з 01 травня 2003 року надбавка за безперервну
військову службу, встановлена Указом
Президента України від 5 травня 2003 року № 389/2003, нараховувалася та виплачувалася позивачу у
розмірах від 10 до 50 відсотків грошового забезпечення (а. с. 9, 23).

З 11
березня 2000 року позивачу не виплачувалася компенсація за продовольче
забезпечення.

Фактичні
обставини справи, пов'язані з виплатою
позивачу надбавки за безперервну військову службу в період з 01 травня 2003
року та невиплатою компенсації за продовольче забезпечення повно та правильно
встановлено судом першої інстанції і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що продовольче забезпечення
особового складу Збройних Сил України гарантується ч. 2 ст. 16
Закону України «Про Збройні Сили України» в редакції Закону від 05.10.2000 року
та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, за висновком суду першої інстанції надбавка
за безперервну військову службу нараховувалася та виплачувалася позивачу в
меншому розмірі, ніж не передбачено
Указом Президента України від 5 травня 2003 року № 389/2003 та виданими в
розвиток цього Указу нормативпо-иравовими актами.

Проте, з зазначеними висновками суду першої
інстанції погодитися не можна.

Відповідно
до п. 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів від 17
лютого 2000 року (із послідуючими змінами),
який вступив у дію з 11 березня 2000 року, призупинено дію ч. 2 ст. 9
Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за
їх бажанням грошової компенсації замість них за винятком відповідних категорій
військовослужбовців, до яких позивач не
належить.

Зазначений
Закон України не скасований,
Конституційним Судом України неконституційним не визнаний, а тому є діючим.

Із
врахуванням викладеного, відмова
відповідачів у виплаті позивачу з 11 березня 2000 року грошової компенсації
замість продовольчого пайка є правомірною,
а позовні вимоги ОСОБА_1
в цій частині такими, що не підлягають
задоволенню.

Із
порушенням матеріального права вирішено судом першої інстанції і позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо
перерахунку його грошового забезпечення у зв'язку із виплатою надбавки за
безперервну військову службу у неповному обсязі.

Відповідно
до п. 1 Указу Президента України від 5 травня 2003 року № 389/2003 «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони
державного кордону України та Управління державної охорони України за
безперервну службу» Міністрові оборони України надано право
встановлювати військовослужбовцям Збройних
Сил України щомісячні

Головуючий
у першій інстанції Загороднюк В.І. Справа
№22а- 135/2007 р.

Доповідач
Милосердний М. М. Категорія
№ 22

4

надбавки за
безперервну військову службу при стажі служби понад 15 років в розмірі до 50
відсотків грошового забезпечення, а при
стажі служби понад 20 років - в розмірі до 70 відсотків грошового забезпечення.
При цьому порядок та умови виплати зазначених надбавок, як прямо зазначено в Указі, визначаються Міністром оборони України.

На
підставі названого Указу Президента України,
Міністром оборони України 26 травня 2003 року було видано наказ № 149
(зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 травня 2003 року за №
411/7732), яким затверджено Інструкцію
про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу
в Збройних Силах України. Крім того,
відповідно до п. 2 зазначеного наказу розміри щомісячної надбавки за
безперервну службу в Збройних Силах України щорічно- встановлюються* виходячи з
наявного фонду грошового забезпечення,
за рішенням Міністра оборони України.

Оскільки
виплати позивачу названої надбавки здійснювалися з 01 травня 2003 року саме у
встановлених рішенням Міністра оборони розмірах, виходячи з наявного фонду грошового
забезпечення, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині
також не підлягають задоволенню.

Оскільки
судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин допущено
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи,
постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч.1 ст.
202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову позивачу у задоволенні його вимог.

Враховуючи
викладене, та керуючись ст.
ст. 195, 196,
198, 202, 205,
207, 254 КАС України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу військової частини А-1045 (із приєднанням до неї Управління штабу
Південного оперативного командування) задовольнити. Постанову Приморського
районного суду м. Одеси від 15 листопада 2006 року скасувати.

Прийняти
по справі нову постанову, якою відмовити
ОСОБА_1в задоволенні його позовних вимог.

Постанова
апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної . інстанції.

Головуючий
у першій інстанції Загороднюк В.1. Справа
№22а- 135/2007 р.

Доповідач
Милосердний М. М. Категорія
№ 22