Справа № К-5954/06
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2008-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

02 липня 2008 року м.
Київ

Вищий адміністративний суд України у складі колегії
суддів:

головуючого Ліпського
Д.В.

судді-доповідача Гуріна
М.І.

суддів Амєліна
С.Є.

Кобилянського
М.Г.

Юрченка В.В.

розглянувши в порядку попереднього розгляду касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у місті Калуші Івано-Франківської області на рішення
Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.02.2005 року
та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.04.2005 року у
справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення управління Пенсійного фонду України у
місті Калуші Івано-Франківської області, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2005 року ОСОБА_1 оскаржив до суду рішення
управління Пенсійного фонду України у місті Калуші Івано-Франківської області
від 05.01.2005 року щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та
просив зобов'язати управління призначити йому пенсію за вислугу років з 21.12.2004
року відповідно до статті 501 Закону України “Про прокуратуру”.

Рішенням Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 23.02.2005 року, залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.04.2005 року, скаргу
задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної
інстанції, суб'єкт оскарження подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати
рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від
23.02.2005 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від
26.04.2005 року, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши застосування судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
заявник з 1988 року по 1993 рік навчався у Львівському ордена Леніна державному
університеті ім. І.Франка та проходив
службу у Збройних силах і приймав участь у бойових діях на території
Демократичної республіки Афганістан з 23.06.1983 року по 01.08.1985 року.

Відповідно до статті 501 Закону України “Про
прокуратуру” до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою
років зараховується час роботи на прокурорських посадах, в тому числі у
військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на
посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах
Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з
вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури
України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у
державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні
чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова
військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних
закладах.

Пунктом 1 постанови ЦК і РМ СРСР від 17.01.1983 року №
5927 “Про пільги військовослужбовцям, працівникам і службовцям, які знаходились
у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної
республіки Афганістан і їх сім'ям” закріплено, що до вислуги років для
призначення пенсій зазначеним особам зараховується один місяць служби за три.

Відповідно до статті 43 Закону України “Про освіту”
університет відноситься до вищого навчального закладу третього-четвертого рівня
акредитації.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що
половина стаціонарного навчання на юридичному факультеті та військова служба
повинні бути враховані позивачу до 20-річного стажу роботи, що дає право на
пенсію за вислугою років відповідно до Закону України “Про прокуратуру”.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства
України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального
чи процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку
про те, що при розгляді справи судами було допущено неправильне застосування
норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для
скасування рішень відсутні, а тому відхиляє касаційну скаргу і залишає судові рішення без змін.

Керуючись статтями 220¹,
230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України у
місті Калуші Івано-Франківської області відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської
області від 23.02.2005 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської
області від 26.04.2005 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і не може бути оскаржена, крім
випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий

(підпис)

Д.В. Ліпський

Судді

(підпис)

С.Є. Амєлін

(підпис)

М.І. Гурін

(підпис)

М.Г. Кобилянський

(підпис)

В.В. Юрченко

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар І.М.
Міненко