Справа № 22-а-7233/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий 1 інстанції
Суддя-доповідач -
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2008 року справа №
22-а-7233/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача

Нікуліна О.А., Дяченко С.П. Кірсановій М.В. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в
Микитівському районі м. Горлівки

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

13.02.2008 року

по справі

№ 2-а-3125/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в
Микитівському районі м. Горлівки

про

перерахунок та виплату пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною
заявою до Управління Пенсійного фонду України в Микитівському районі м.
Горлівки про визнання незаконними дій щодо відмови в перерахунку додаткової
пенсії, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії по інвалідності згідно ст. 50
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2008 року
позов було задоволено частково.

Суд
першої інстанції при прийнятті постанови виходив з того, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання,
внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначений Кабінетом Міністрів України, не
повинен застосовуватися, вважає, що виплата пенсії неправомірно здійснюється
відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року №
1.

Позивач має статус «чорнобильця» і
йому гарантоване право на соціальний захист, передбачений Законом.

Ст. 50 Закону № 796-ХІІ передбачає нарахування інваліду
2 групи додаткової пенсії у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком; ч.3 ст. 67 Закону № 796-ХІІ передбачає підвищення розміру пенсії,
визначеного відповідно до ст. 54
Закону № 796-ХІІ, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому
Закон передбачає здійснення перерахунку пенсії з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.
Таким чином законодавець чітко врегулював порядок нарахування пенсії та здійснення перерахунку у бік
збільшення кожного разу, коли збільшується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Не погодившись з
постановою суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в Микитівському
районі м. Горлівки подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову
суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, необхідність визначати мінімальний розмір пенсії
за віком відповідно до постанов КМУ.

В судовому засіданні позивач заперечував проти
задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не
прибув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи,
вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу
частково обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає частковому
скасуванню, з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції
встановлено наступне.

Позовні вимоги позивача полягають у визнанні неправомірною відмови з боку
відповідача в перерахунку додаткової пенсії по інвалідності у
відповідності зі статтею 50 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного з прожиткового мінімуму
відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України № 1058 “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”.

ОСОБА_1 належить (віднесений) до першої категорії як особа, яка потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.9).

Позивачу встановлена друга група інвалідності з встановленням причини
інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Колегія суддів під час апеляційного розгляду справи встановила, що
відповідач відмовив позивачу у призначенні державної та додаткової пенсій по
інвалідності у розмірах, визначених статтею 50 Закону № 796-ХІІ, згідно якої
інвалідам 2 групи додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, встановлюється
у розмірі 75 процентів пенсії за віком та частиною 4 статті 54 цього Закону,
згідно якої розміри пенсій для інвалідів 2 групи інвалідності складають 8
мінімальних пенсій за віком, з огляду на відсутність підстав такого призначення
та правомірність здійснення Управлінням розрахунку.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно
до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно
шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону
передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг
визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Пунктом 2 частини 1 статті 8 зазначеного Закону таке право закріплене за
особами, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія
відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних
пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне утримання) за іншими
законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом
України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію
(щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел.

Право вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10 наведеного Закону, і
означає, що особі, яка має одночасне право на різні види пенсії: за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника, призначається один із цих видів
пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається
один з видів довічної пенсії за її вибором.

Абзац перший пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» передбачено, у разі, якщо особа має право на
отримання пенсії, у тому числі відповідно до Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між
розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих
актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону
фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту
потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі
- спеціальний закон), оскільки
відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права
шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і
компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу
визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права на державну пенсію.

Приписами зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року
максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з
урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги
та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках
відповідно до цього Закону не може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії
за віком, встановленої абзацом першим частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, на місяць згідно із Законом
№ 489-5 від 19 грудня 2006 року. Такий самий граничний розмір визначений даною
статтею для пенсій призначених у 2006 році відповідно до Закону № 3235-15 від
20 грудня 2005 року.

Проаналізувавши норми даної статті колегія судів зазначає, що ними
визначений загальний граничний
(максимальний) розмір пенсій, призначених (перерахованих) за нормами
спеціального закону, у 2006-2007 роках, а також граничний розмір пенсій
призначених за спеціальним законом у 2006 році.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам,
віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 2 групи - 75
відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до
статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії
чи іншого доходу.

Посилання відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
якою визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України,
внаслідок чого відповідач керувався розміром 19 гривень 91 копійка та 22 гривні
30 копійок, що визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002
року № 1 (зі змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року),
колегія судів не приймає, оскільки
ототожнювати порядок і розмір в силу різного правового навантаження цих
значень неможливо. Якщо „порядок” відповідає на питання „як, яким чином”, то
„розмір” - „скільки”.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про
прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України
„Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 5 жовтня
2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується
для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який
відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Статтею 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19
грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року („Урядовий
кур'єр” від 23 грудня 2006 року), був затверджений прожитковий мінімум на одну
особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 387
гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року №
749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року („Урядовий кур'єр” та
„Голос України” від 28 березня 2007 року), якою прожитковий мінімум для особи,
яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня -
406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена
абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1
жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11
коп.

Таким чином, для позивача як інваліда 2 групи, особи, постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір додаткової
пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Позиція Управління ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів
України, огляд яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що
будь-яким із них визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення
нижчого рівня пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії
на ЧАЕС.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача, як з огляду на недоведеність
приписів зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення
принципу законності, визначених пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції посиланням на постанови Кабінету
Міністрів України від 03 січня 2002 р. № 1 та від 28 березня 2002 року № 375
спростовується також приписами пункту 1 та 6 статті 92 Конституції України,
статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія його положень не може
призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону,
а також абзацом 2 преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2 частини 1 статті 8
та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального закону, якими передбачено,
що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами
про пенсійне забезпечення. До приведення законодавства України у відповідність
із Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема
зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005), пов'язану
з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження
змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін
до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній
справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких
базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і
право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6,
статтею 8, частиною 2 статті 19,
статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері
пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією
забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань,
виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, з огляду на частину 2 статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України, якою принцип верховенства права застосовується з
урахуванням практики Європейського суду з прав людини зазначає, що не надання
правової оцінки судом першої інстанції доводам позивача, не вчинення жодної
спроби проаналізувати всі підстави позову з точки зору обґрунтування вимог
певними правовими нормами, свідчать про порушення судом пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що було зазначено
у рішенні суду по справі «Проніна проти України».

Наряду з викладеним, постанова суду підлягає
частковому скасуванню, з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 заявою від
13.02.2008 року відмовився від позовних вимог в частині основної пенсії (а.с.
69), та ухвалою суду першої інстанції від 13.02.2008 року позов в цій частині
було залишено без розгляду.

Дана ухвала сторонами не оскаржена. Відтак
приймати рішення по суті спору місцевий суд не мав права, хоча в постанові
задовольнив вимоги і щодо розміру основної пенсії на підставі ст. 54 ч.4 Закону
№ 796.

Колегія суддів вважає зазначене порушенням
процесуального закону, тому положення щодо задоволення вимог щодо основної
пенсії позивача необхідно виключити з постанови.

Також необхідно зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в
Микитівському районі м. Горлівки провести перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_1
з моменту звернення до відповідача.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якщо заява про перерахунок
пенсії подана до 15 числа місяця, то перерахунок проводиться з 1-го числа цього
місяця, а якщо після 15 - з 1 числа наступного місяця. Так як позивач звернувся
з відповідною заявою до відповідача 09 жовтня 2007 року (а.с. 11), то
перерахунок додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1
необхідно провести з 01.10.2007 року. Заява позивача від 12.10.2005 року (а.с.
58) стосувалася перерахунку не додаткової, а основної пенсії.

В повному обсязі постанова складена 11.08.2008 року.

Керуючись статтями 184, 195, 196, п.4 ч.1 202, 205, 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Микитівському
районі м. Горлівки - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13.02.2008 року у справі № 2-а-3125/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Микитівському районі м.
Горлівки «про перерахунок та виплату пенсії» - скасувати в частині перерахунку
основної пенсії по інвалідності відповідно до ст. 54 п. 4 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Замінити в абзаці 3 резолютивної частини постанови Донецького окружного
адміністративного суду від 13.02.2008 року у справі № 2-а-3125/08 слова «з
01.10.2005 року» на «з 01.10.2007 року.».

В решті постанову Донецького окружного адміністративного суду від
13.02.2008 року у справі № 2-а-3125/08 - залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення її в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: