Справа № 22-а-2358/2008
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
інстанції - Кущенко М.Ф. Суддя доповідач
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
липня 2008 року колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів: - Сіренко О.І., Григорова А.М.

при секретарі - Холодній Д.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Харкові апеляційну скаргу Конотопського міського управління праці та
соціального захисту населення на постанову Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 26 грудня 2007 року по адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Конотопського міського управління праці та соціального захисту
населення Сумської області, Міністерства праці і соціальної політики,
Державного казначейства України, Міністерства Фінансів України, 3-я особа
Конотопське управління Державного казначейства ГУДКУ у сумській області про
стягнення суми, -

В с т а н о в и л а:

У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до
Конотопського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом
до Конотопського Управління праці та соціального захисту населення Сумської
області, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства
фінансів України, Державного казначейства України, яким фактично просила
визнати неправомірною бездіяльність відповідача Конотопського Управління праці
та соціального захисту населення Сумської області щодо невиплати їй сум
одноразової щорічної допомоги за 2005-2006 роки, як учаснику війни, та просила
стягнути з відповідача Конотопського Управління праці та соціального захисту
населення Сумської області суми одноразової щорічної допомоги за 2005-2006
роки, всього у сумі 1.973 гр., посилаючись на те, що вона є учасником війни і
відповідно до ст. 14 Закону України ''Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту'' їй щорічно повинна виплачуватися разова грошова допомога
у розмірі трьох мінімальних пенсій, чого відповідач, порушуючи вимоги
вищеназваного Закону, не робив, виплачуючи лише по 50 грн. на рік.

На її звернення від 23 березня 2007 року щодо виплати
суми несплаченої одноразової щорічної допомоги відповідач відмовився провести
перерахунок і виплату.

Постановою
Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені
частково.

На користь позивачки з Конотопського Управління праці та
соціального захисту населення Сумської області
стягнуто щорічну одноразову грошову
допомогу за 2006 рік у розмірі 1.027 грн.

Зобов'язано Міністерство праці та соціальної політики
України, Міністерство фінансів України, Державне казначейство України
перерахувати кошти в розмірі 1.027грн., для здійснення виплати позивачці
ОСОБА_1. яку вона просить здійснити за 2006 рік.

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду від 22 січня
2008 року Конотопське міське Управління
праці та соціального захисту населення Сумської області звернулось з
апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить
постанову суду скасувати (з тексту скарги - в частині задоволених вимог) та
прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог позивачці відмовити.

У засідання колегії суддів позивачка не прибула, хоча про
час, дату та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином.

В своїх письмових запереченнях просить розглянути справу
за її відсутності, в задоволені апеляційної скарги Конотопському міському
управлінню праці та соціального захисту населення Сумської області відмовити,
постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2007
року скасувати, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача Конотопського міського управління праці та
соціального захисту населення Сумської області сум недоплаченої їй в 2005, 2006 роках одноразової грошової допомоги
як учаснику війни у розмірі 1.973 грн.
відповідно до положень ст. 14 Закону України ''Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту''.

У засідання колегії суддів представники відповідачів,
третьої особи не прибули, хоча про час та місце розгляду справи були належним
чином повідомлені.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату,
час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Харківського апеляційного
адміністративного суду, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
Конотопського міського Управління праці та соціального захисту населення
Сумської області підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає частковому
скасуванню з підстав порушення норм матеріального та процесуального права що
призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положення
п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Як вбачається з матеріалів
справи позивачка ОСОБА_1 є учасником війни, що підтверджується посвідченням
серіїНОМЕР_1 виданим 22 квітня 2003 року Конотопським управлінням соціального
захисту населення.

Статтею 14 Закону України ''Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту'' від 25.12.1998 року
(в редакції Закону до 28.12.2007 року) передбачалося, що щорічно до 5 травня
учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за
самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, та іншим учасникам війни виплачується разова грошова
допомога.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1. та стягуючи на її користь з відповідача 1.027
гр. у якості суми недоплаченої щорічної грошової допомоги як учаснику війни за
2006 рік, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно ст. 2 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" права та
пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством
України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим
Законом, є недійсними. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Конституції України при
прийнятті нових законів або внесенні змін в діючі закони не допускається
звуження змісту і об'єму існуючих прав і свобод.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками,
виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України, -
органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 17-1 Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту'' від 22.10.1993 року з наступними
доповненнями, - щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків.

Дійсно у відповідність до ч. 3 ст. 22 Конституції
України, - при прийнятті нових
законів або внесенні
змін до чинних
законів не опускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проте саме Конституцією України передбачено (ч. 2 ст.
95), що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Відповідно до ст. 23
Бюджетного кодексу України, - будь-які бюджетні зобов'язання та платежі
з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного
призначення, які встановлюються законом про державний бюджет України.

Статтею 34 Закону України „Про Державний бюджет України
на 2005 рік'' від 23.12.2004 року та
статтею 30 Закону України ''Про державний бюджет на 2006 рік'' від 20.12.2005
року встановлені абсолютні розміри
виплат учасникам бойових дій, передбачених Законом України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту''.

Та обставина, що ОСОБА_1за 2005 рік була виплачена разова
грошова допомога до 5 травня 2002 року як учаснику війни в розмірі 50 грн., за
2006 рік - 50 грн., сторонами не
спростовується.

Аналізуючи вищенаведене колегія суддів не вбачає підстав
для задоволення позовних вимог позивача у частині стягнення на його користь з
відповідача по справі 1027 гр. у якості суми недоплаченої щорічної грошової
допомоги як учаснику війни за 2006 рік і
вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. у цієї частині слід відмовити.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає
необґрунтованим рішення суду першої інстанції щодо зобов'язання Міністерство
праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України перерахувати кошти в розмірі 1.027 грн., для здійснення
виплати позивачці ОСОБА_1виплати, яку вона просить здійснити за 2006 рік.

Як вбачається з судового рішення, колегією суддів
Конотопського міськрайонного суду Сумської області відмовлено, з підстав
пропуску процесуального строку, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1. стосовно стягнення на її користь з відповідача по справі суми
недоплаченої щорічної грошової допомоги як учаснику війни за 2005 рік.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, - компетенція адміністративних судів поширюється на спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, крім випадків, коли щодо до таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з
вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1. вбачається, що
позивачка по суті спору вважає неправомірною бездіяльність відповідача
Конотопського міського Управління праці та соціального захисту населення
Сумської області щодо не здійснення нарахування та виплати їй сум одноразової
щорічної грошової допомоги в 2005 та 2006 роках в розмірі трьох мінімальних
пенсій, та, як наслідок таких дій (бездіяльності), просить стягнути з цього
відповідача на її користь заподіяну їй матеріальну шкоду.

Згідно з ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 3 ст. 100 Кодексу адміністративного
судочинства України позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним
судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного суду.

Оскільки пропущення цього строку є підставою для відмови
у задоволені позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін, то
питання про поновлення цього строку вирішується судом лише у судовому засіданні
при розгляді позовної заяви.

У випадку визнання поважною причини пропущення строку суд
продовжує розгляд справи по суті позовних вимог.

Підставою для звернення до суду з таким позовом ОСОБА_1
вказує відмову (дії) відповідача Конотопського міського Управління праці та
соціального захисту населення Сумської області, на її звернення від
24 березня 2007 року.

Представник відповідача - Конотопського міського
Управління праці та соціального захисту населення Сумської області в судовому
засіданні 30.05.2007 року (а.с. 34) звернувся до суду з заявою, якою наполягав
на застосуванні наслідків пропущення строків звернення до адміністративного
суду стосовно позовних вимог ОСОБА_1. про стягнення сум одноразової щорічної
допомоги за 2005 рік.

Як зазначено судом, ОСОБА_1 в 2005 році отримувала суму
одноразової щорічної допомоги в розмірах, які її не задовольняли, проте до суду
за захистом своїх прав вона не зверталася.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції
обґрунтовано не прийняті до уваги твердження позивачки стосовно того, що про
порушення своїх прав вона дізналася лише з відповіді-відмови відповідача в
здійсненні необхідного донарахування та виплати недоплачених їй сум одноразової
щорічної грошової допомоги.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 185, 195, 196,
198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1, п.п. 1, 4, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Конотопського міського Управління праці
та соціального захисту населення Сумської області - задовольнити.

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської
області від 26 грудня 2007 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1
щодо стягнення з Конотопського міського Управління праці та соціального захисту
населення Сумської області щорічної одноразової грошової допомоги за 2006 рік у
розмірі 1027 грн. та зобов'язання
Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України перерахувати кошти в розмірі 1.027
грн., для здійснення виплати позивачці ОСОБА_1за 2006 рік - скасувати.

В задоволенні позовних вимог в даній частині ОСОБА_1 -
відмовити.

В іншій частині постанову Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 26 грудня 2007 року
- залишити без змін.

Постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий суддя
-
(підпис) Л.В. Мельнікова

Судді
(підпис) О. І. Сіренко

(підпис) А.М.
Григоров

Повний текст
постанови виготовлений 28 липня 2008 року.

Згідно з оригіналом

Суддя
Л.В. Мельнікова