Справа № 2-А-91/2007
Суддя: Бойко М.Г.
Дата ухвалення: 2007-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року Таращанський районний суд
Київської області

в
складі:

головуючого:
судді Бойка М.Г. при секретарі: Самченко О.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Тараща

справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення Таращанської РДА про стягнення
недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищеназваним позовом, в якому
просив суд визнати відмову управління праці та соціального захисту населення
Таращанської РДА в перерахунку щорічної одноразової допомоги на оздоровлення,
яка передбачена Законом України „Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС" незаконною та стягнути з відповідача
недоплачені кошти на оздоровлення за 2004, 2005 роки в розмірі 2698,30 гривень.

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач зазначав, що
щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати. За 2004 рік він отримав
вказану допомогу в розмірі 26,70 гривень, а за 2005 рік в розмірі 120 гривень,
що є значно нижчою, ніж це передбачено ст. 48 ЗУ „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС", якою
передбачено, що інвалідам 2-ої групи (захворювання пов'язане з впливом аварії
на ЧАЕС) щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Він (позивач) звертався до відповідача із заявою в
якій просив провести донарахування та виплату недоотриманих коштів за 2004,
2005, 2006 роки, проте йому в задоволенні його вимоги відповідачем було
відмовлено, про що була дана письмова відповідь від 15.03.2007 року і саме з
даного часу він довідався про порушення свого права.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги
підтримав, збільшивши їх розмір на 899 гривень, і просить суд стягнути на його
користь недоплачені кошти на оздоровлення за 2003, 2004, 2005 роки в розмірі
3717,30 гривень, згідно з розрахунком, який наведений ним в його позовній заяві
та клопотанні про збільшення позовних вимог, взявши до уваги ту обставину, що
йому відповідачем взагалі не було виплачено одноразову допомогу на оздоровлення
за 2005 рік.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав в повному
обсязі, обґрунтовуючи тим, що дійсно ЗУ
„Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на
ЧАЕС" передбачені виплати на оздоровлення, на які вказує позивач. Проте,
відповідно до ст. 62 вищезазначеного Закону, передбачено порядок таких виплат,
які визначаються Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для
виконання міністерствами та іншими органами державної виконавчої та місцевої
влади. Даний порядок в 1996 - 2004 роках був визначений постановою КМУ №836 від
26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", де встановлено щорічну допомогу на оздоровлення
інвалідам 2-ої групи в розмірі 26,70 грн, які були виплачені позивачу.
Починаючи з 2005 року такий порядок визначено постановою КМУ № 562 від
12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", де встановлено щорічну
допомогу на оздоровлення інвалідам 2-ої групи в розмірі 120 гривень, яка за
2005 рік позивачу не виплачувалася, оскільки той перебував на обліку в ГУ МВС України в
Київській області. Крім того, він вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити і тому, що позивач на момент подачі даного позову до суду, пропустив
однорічний строк звернення до адміністративного суду, який встановлено ст.99
КАС України.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2-ої групи
(захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС). Відповідно до ч. 4 ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року із змінами і
доповненнями, позивач, як інвалід 2-ої групи, має право на виплату щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат. Згідно з ч. 5 та ч. 7 ст. 48 даного Закону щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення і розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

2

В грудні 2002
року відповідач виплатив позивачу щорічну одноразову допомогу на оздоровлення
за 2002 рік в розмірі - 26,70 грн; у вересні 2003 року - 26,70 грн. за 2003
рік, в жовтні 2004 року - 26,70 грн.
за 2004 рік, виплата щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2005 рік
позивачу відповідачем не проводилась, а 28.09.2006 року йому було виплачено 120
грн. щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2006 рік. Виплата
зазначених розмірів вказаної грошової допомоги проведена відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період до 2005 року та постанови KM України
від 12.07.2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - за період з 2005 року.

Позивач
вважаючи, що дані постанови, які встановлюють конкретний розмір щорічної допомоги
в твердій грошовій сумі, зокрема для інвалідів 2-ої групи (захворювання
пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС) в такому розмірі, суперечать вимогам ЗУ
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року, яким встановлено
розмір щорічної допомоги, як величину кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати на час здійснення виплати, просить суд стягнути з відповідача
на його користь недоплачені кошти на оздоровлення за 2003, 2004, 2005 роки в
розмірі 3717,30 гривень, згідно з розрахунком, який наведений ним в його
позовній заяві та клопотанні про збільшення позовних вимог, взявши до уваги ту
обставину, що йому відповідачем взагалі не було виплачено одноразову допомогу
на оздоровлення за 2005 рік.

Указані
обставини встановлено з пояснень сторін, матеріалів справи, досліджених в
судовому засіданні.

Враховуючи дані
обставини суд вважає, що вищезазначені позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, оскільки з моменту прийняття постанов КМУ № 836 від 26.07.1996
року та № 562 від 12.07.2005 року, встановлені ними розміри щорічної допомоги
на оздоровлення залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався
новий державний бюджет. Оскільки ні Верховна Рада, ні Кабінет Міністрів України
в подальшому будь-яких рішень з цих питань не приймали, виходячи з
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного
спору, підлягають застосуванню норми ст. 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28
лютого 1991 року з послідуючими змінами та доповненнями. Таким чином, посилання
на вищезазначені постанови представника відповідача та їх застосування при
визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення є безпідставним. Крім того
є безпідставним посилання представника відповідача на ту обставину,- що за 2005
рік вказана допомога повинна була виплачуватися ГУ МВС України в Київській області, де позивач перебував на
обліку, як пенсіонер органів МВС, оскільки згідно з вимогами ч. 5 ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення, що
відповідачем проводилось у попередні роки (2002 - 2004 роки), а доказів того,
що позивач в 2005 році змінив місце свого проживання представник відповідача
суду не надав.

Згідно з ст. 99
КАС України для звернення до адміністративного суду встановлений річний строк,
який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Оскільки на застосуванні строку позовної
давності наполягає одна з сторін адміністративного процесу, суд вважає за
можливе застосувати однорічний строк позовної давності до правовідносин, що
виникли між сторонами, а тому вважає за безпідставну вимогу позивача провести
виплату грошової допомоги за 2003, 2004 роки, оскільки суд вбачає, що вказаний
строк звернення до суду повинен обчислюватися із дати останньої проплати суми
щорічної допомоги на оздоровлення, тобто з 12.09.2005 року, коли дружиною
позивача, яка також є інвалідом 2-ої групи (захворювання пов'язане з впливом
аварії на ЧАЕС) було отримано в рахунок вказаної допомоги за 2005 рік 93,30
грн., і вказаний річний строк позивачем також пропущено, але суд вважає за
необхідне поновити його, вважаючи, що він позивачем пропущений з поважних причин,
оскільки позивачу стало відомо про порядок нарахування та розмір одноразової
допомоги на оздоровлення лише після отримання письмової відповіді начальника
управління праці та соціального захисту населення Таращанської РДА від
15.03.2007 року та з судової практики, яка склалася в 2006 році при вирішення
спорів даної категорії.

Відповідно до ст. 83 Закону України
„Про державний бюджет України на 2005 рік" з 01 січня

2005 року
розмір мінімальної заробітної плати встановлено 262 гривні на місяць, з 01 квітня
2005 року - 290 гривень на місяць, з 01 липня 2005 року - 310 гривень на
місяць, з 01 вересня 2005 року - 332 гривні З огляду на те, що розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, відповідач
зобов'язаний був виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі:
332 грн. х 5 = 1660 грн. за 2005 рік, яка і підлягає стягненню на користь
позивача.

3

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень КАС
України розмір судового збору щодо майнових вимог становить 1% від розміру
таких вимог, а тому на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в
розмірі 16,60 грн..

Керуючись ст.ст. 6, 9, 17, 89, 90, 99, 100, 158-163, 185,
186 КАС України, ст.ст. 48, 62, 71 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.83
Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік.", суд-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити
строк звернення до суду.

Позов
задовольнити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Таращанської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 1660
(одну тисячу шістсот шістдесят) гривень.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Таращанської районної державної адміністрації на користь держави
судовий збір в розмірі 16,60 грн..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Київського апеляційного адміністративного суду через Таращанський районний суд
шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.