Справа № 22-а-7126/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Юрченко В.П.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

07 серпня 2008 року справа №
22-а-7126/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді Сіваченка І.В.

суддів Нікуліна О.А., Дяченко С.П.

при секретарі за
участі представника відповідача

Кірсановій М.В.
Шамардіна І.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

військової частини А 2730

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

12 травня 2008 року

у справі

№ 2-а-8861/2008

за позовом

ОСОБА_1

до

військової частини А 2730

про

стягнення компенсації за речове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з цим
позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що він з
15 листопада 1999 року по 15 листопада 2004 року проходив дійсну військову службу в військовій частині
А-2730. В цей період служби він знаходився на всіх видах забезпечення
(в тому числі і речового) в Військовій частині А 2730. Через незадовільне
забезпечення речовим майном, до моменту його звільнення в запас із рядів
Збройних Сил України утворилась
заборгованість з речового майна, вартість якого складає 1888 грн. 79 коп. Відповідно до постанов КМУ № 1135 від
22.06.1998 року та № 1444 від 28.10.2004 року військовослужбовці, звільнені в запас або у відставку за своїм
бажанням можуть отримати грошову компенсацію за призначене їм речове
майно за цінам, встановленим на день підписання наказу про звільнення з
військової частини. Позивач просив суд
визнати незаконними дії відповідача, яка виразилася в невиплаті йому компенсації за речове майно та
зобов'язати відповідача провести виплату грошової компенсації за речове майно в розмірі 1888 грн. 79 коп.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 12 травня 2008 року позов було задоволено.

Не
погодившись з таким рішенням, військова частина А 2730 подала апеляційну
скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,
просить постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені
позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено
на неврахування судом першої інстанції положень Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік”, а також, що відповідно до Закону України “Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” дія ч.2 ст. 9 Закону України “Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” впродовж
з 11.03.2000 р. по 16.11.2004 р. було призупинено.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити. Позивач до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу частково
обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає частковому скасуванню з
наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено
наступне.

Позивач з 15 листопада
1999 року по 30 жовтня 2004 року проходив
дійсну військову службу в військовій частині А-2730.

Згідно витягу із наказу першого
заступника Міністра оборони України від 30.10.2004 року № 18-пм мічманаОСОБА_1,
звільнено у запас за п. 63 п.п. «а»
Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами)
Збройних Сил України, тобто у зв'язку з реформуванням Збройних
Сил України (а.с. 11).

Крім того, на підставі наказу
Міністра оборони України від 30.10.2004 р. № 18-пм ОСОБА_1
виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.12.2004 року та направлено для зарахування на
військовий облік до Артемівсько-Дебальцевського ОМВК Донецької області.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в
обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює
закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Суд
першої інстанції застосував цю норму, задовольняючи позов, не врахувавши дію
закону у часі.

Так, відповідно
до ч.2 ст. 9 Закону № 2011, яка діяла на момент звільнення позивача з публічної
служби, військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а
також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця
грошову компенсацію замість них.

Проте
дія частини другої статті 9 Закону № 2011 була призупинена в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України,
Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та
Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України,
що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність
військовослужбовців) на підставі Законів N 1459-III від 17.02.2000 р. "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" (із змінами, внесеними
Законами України N 1577-III від 23.03.2000 р., N 2463-III від 29.05.2001
р., N 3111-III від 07.03.2002 р.).

Зупинення
дії закону не дає права його застосовувати.

Оскільки
частина позовних вимог ОСОБА_1 стосується компенсації замість речового майна за
період з березня 2000 року по момент звільнення (тобто, коли матеріальне
законодавство в цей час було зупинено), ця частина позовних вимог в сумі
1237,49 грн. (а.с.30) задоволенню не підлягає.

Зміни
в законодавстві після звільнення позивача до спірних правовідносин відношення
не мають.

Разом
з тим, частина позовних вимог позивача стосується періоду часу, коли він мав
всі підстави щодо отримання компенсації за невидане речове майно (до 11.03.2000
року) в сумі 651,30 гривень (а.с. 31) на підставі діючого на той час
матеріального законодавства, зазначеного вище. Відтак в цій частині позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягали задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку,
що суд першої інстанції частково порушив норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової.

В повному обсязі постанова складена 11.08.2008 року.

Керуючись
ст.ст. 195-196, п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ст. 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т
А Н О В И Л А:

Апеляційну
скаргу військової частини А 2730 - задовольнити частково.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 12.05.2008 року у справі №
2-а-8861/08 - скасувати.

Позов
ОСОБА_1 до військової частини А 2730 «про стягнення компенсації за речове
майно» - задовольнити частково.

Стягнути
з військової частини А 2730 на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1 суму заборгованості за
речове майно в сумі 651 (шістсот п'ятдесят однієї) гривні 30 копійок.

В
задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: