Справа № к-3949/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського
районного суду м. Вінниці від 10 березня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 29 квітня 2005 року у справі за скаргою ОСОБА_1
на неправомірні рішення, дії і бездіяльність виконавчого комітету Вінницької
міської ради, першого заступника Вінницького міського голови та начальника
відділу енергетики, транспорту і зв'язку Вінницької міської ради, -

встановила:

В березні 2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду зі скаргою в порядку Глави 31-А ЦПК України 1963 року на рішення, дії і бездіяльність виконкому
Вінницької міської ради щодо прийняття рішення конкурсного комітету, відповідно
до якого переможцями конкурсу з перевезень пасажирів в режимі маршрутного таксі
по маршруту №41 "Барське шосе - Водоканал" вирішено визнати
"Таксомоторний парк", а по маршруту №30 "Вул. Стахурського -
залізничний вокзал" - ОСОБА_3 а не його.

У зв'язку з цим скаржник просив суд
визнати неправомірними дії та бездіяльність суб'єктів оскарження, зобов'язавши
виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з ним відповідний договір на
перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування №41 і
№30, поновивши таким чином його права на зайняття підприємницькою діяльністю.

Ухвалою Ленінського районного суду
м. Вінниці від 10 березня 2005 року в прийнятті скарги ОСОБА_1 було відмовлено
у зв'язку з її непідсудністю даному суду на підставі п.7 ст. 136 ЦПК України
1963 року.

Ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 29 квітня 2005 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено,
проте внесено зміни до резолютивної частини ухвали суду першої інстанції,
згідно з якими підставу для відмови у прийнятті скарги змінено на п.1 ст. 136
ЦПК України 1963 року - через непідвідомчість справи загальним судам.

В решті ухвалу залишено без змін.

Не погоджуючись із ухваленими по
справі судовими рішеннями, ОСОБА_1 та його адвокат ОСОБА_2 звернулися до
Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України
1963 року в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просили
вказані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Листом Верховного Суду України від
04.11.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Змінюючи ухвалу суду
першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано виходила з
того, що районний суд по суті правильно вирішив питання про непідвідомчість
скарги, проте допустив помилку у застосуванні норми процесуального закону.

Як встановлено судами та вбачається
з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою як фізична особа -
суб'єкт підприємницької діяльності за захистом своїх суб'єктивних прав, що
виникають з трудових та господарських правовідносин.

Зважаючи на те, що статтями 1, 12
ГПК України підвідомчість у спорах юридичних осіб і громадян, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, про захист
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів віднесена до
компетенції господарських судів, суд апеляційної інстанції на підставі п.1 ч.2
ст. 136 ЦПК України 1963 року, виходячи з положень, закріплених в ст. 2481
ЦПК України 1963 року, чинного на момент розгляду скарги, дійшов обґрунтованого
висновку, визначивши в якості мотиву для відмови у прийнятті скарги
непідвідомчість справи загальним судам, оскільки згідно із зазначеними нормами
ЦПК правом на звернення до суду зі скаргою володіє саме громадянин (фізична
особа), який вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю органу державної
влади, органу місцевого самоврядування, посадової і службової особи порушено
його права, свободи чи законні інтереси.

Така позиція узгоджується з
роз'ясненнями, наданими в постанові Верховного Суду України №13 від 03.12.1997
року "Про практику розгляду судами справ за скаргами на рішення, дії чи
бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
юридичних, посадових і службових осіб у сфері управлінської діяльності, які
порушують права та свободи громадян".

Доводи касаційної скарги зазначені
висновки суду не спростовують та зводяться до незгоди з ними.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України, суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29
квітня 2005 року та змінену нею ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці
від 10 березня 2005 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і може бути оскаржена за винятковими
обставинами лише у випадках, з підстав, у строки та в порядку, які визначені
статтями 235-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: