Справа № 22-а-7523/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Козаченко А.В. Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2008
року справа №
22-а-7523/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача

Нікуліна О.А., Дяченко С.П. Кірсановій
М.В. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради

на постанову

Пролетарського районного суду м. Донецька

від

30.05.2008 року

по справі

№ 2-а-191/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення, -

В С Т А Н О В
И Л
А :

03.03.2008
року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Постановою Пролетарського районного суду м.
Донецька від 30.05.2008 року позов ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у м. Донецьку
ради про стягнення грошових сум на оздоровлення за 2002-2007 роки було
задоволено частково, а саме задоволено за 2002-2005 та 2007 роки. В частині
стягнення щорічних виплат на оздоровлення за 2006 рік позивачу відмовлено,
оскільки відповідно до п.37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України
на 2006 рік» дія абзацу другого та
третього частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік.

Суд першої інстанції при розгляді
справи встановив, що позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії і є інвалідом 2 групи та
перебуває на обліку у відповідача, при цьому розмір мінімальної заробітної
плати на момент виплати становив:

- у 2002
році - 185 грн.;

- у 2003
році - 205 грн.;

- у 2004 році - 290
грн.;

- у 2005 році - 332 грн.;

- у 2007 році - 460 грн.

В порушення зазначених норм
відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і
не сплачена. Фактично нараховано та сплачено:

- за 2002 рік - 21,50 грн.;

- за 2003 рік - 21,50 грн.;

- за 2004 рік -
21, 50 грн.;

- за 2005 рік - 90 грн.;

-
в 2007 році - 90 грн.

Таким
чином, суд першої інстанції вирішив, що позивач щорічно повинен був отримати
від відповідача разову грошову допомогу у таких розмірах:

за 2002 рік - (185 гривень х 4) - 21, 50
гривень = 718, 50 гривень;

за 2003 рік - (205 гривень х 4) - 21, 50
гривень = 798, 50 гривень;

за 2004 рік - (290 гривень х 4) - 21, 50
гривень = 1138, 50 гривень;

за 2005 рік - (332 гривень х 4) - 90 гривень
= 1238 гривень;

за 2007 рік - (460 гривні х 4) - 90 гривень =
1750 гривень.

Тобто
судом було встановлено, що фактично за 2002-2005 та 2007 роки відповідачем було
недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 5643 грн. 50
коп.

Не погодившись з
таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, він здійснював виплати, керуючись Постановами КМУ
№ 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

В судовому
засіданні позивач заперечував проти апеляційної скарги. Представник відповідача
до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне останню задовольнити частково.

Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії і є інвалідом 3
групи.

Відповідно до
ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

За 2002-2004
роки Управління виплатило щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі по 21,50
грн., установлені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №
836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі - постанова №836), за 2005 - 2007 роки -
по 90 грн., встановлені Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова №562).

Відповідно до
ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами № 836 та № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи - 21,50
гривень та 90 гривень(за грошовою реформою 1996 року).

З моменту прийняття
постанови № 836 встановлені нею розміри щорічної допомоги на оздоровлення
залишалися незмінними на 2002-2007 роки, у той час як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався державний бюджет.

Тому, оскільки
ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови №
836 та № 562.

Положення пункту
30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати -абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від
09.07.2007 р.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі по 21,50 гривень за 2003-2004 роки та по 90 грн. за 2005 та 2007 роки
суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Проте суд першої
інстанції допустив помилку, визнавши дії відповідача неправомірними при
нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2002 році та не врахував, що
статтею 2 Закону України від 13.12.2001 року № 2896-ІІІ «Про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік» встановлені обмеження
Кабінету Міністрів України до прийняття Верховною Радою України змін до
законів, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна
плата, здійснювати застосування цих норм, виходячи з реальних можливостей
видаткової частини Державного бюджету України на 2002 рік. Відтак позовні
вимоги, які стосуються виплат в 2002 році, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.
195-196, п.п. 1,3 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.4 ч.1 ст. 202, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О
С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної
у м. Донецьку ради - задовольнити частково.

Постанову
Пролетарського районного суду м. Донецька від 30.05.2008 року у справі №
2-а-191/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради «про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення» - скасувати в частині стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2002 рік в сумі 718,50 гривень.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Управління
праці та соціального захисту населення Пролетарської
районної у м. Донецьку ради про стягнення коштів на оздоровлення за 2002
рік в сумі 718,50 гривень.

Постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від 30.05.2008
року у справі № 2-а-191/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради «про
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення» - в частині визнання дій
неправомірними за 2003-2005 та 2007 роки та стягнення коштів на оздоровлення за
рахунок Державного бюджету України за 2003-2005 та 2007 роки у сумі 4925
гривень - залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: