Справа № 2-а-12/2007
Суддя: Фунжий О.А.
Дата ухвалення: 2007-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-12/2007 р.
ПОСТАНОВА

іменем України

м.Донецьк 17 травня 2007 p.

Петровський
районний суд м. Донецька в складі: головуючий - суддя Фунжий О.А., судді Бабаков В.П., Іванов
В.М., при секретарі Тітусь Н.В., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши в
судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до Державного департаменту
інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про визнання
неправомірним та скасування рішення про відмову у видачі патенту на винахід, -

встановив:

Позивач
звернувся до суду із позовною заявою до Державного департаменту інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки України про визнання неправомірним та
скасування рішення про відмову у видачі патенту на винахід.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що 10 червня 2003 р. позивач подав до Державного підприємства
„Український інститут промислової власності" (Укрпатент) заявку на винахід
„Теплоізольована ємність-цистерна для мінеральної води під тиском".
Висновком експертизи від 16 січня 2006 р. винахід позивача визнано таким, що не
відповідає умовам патентоздатності, в зв'язку з чим рішенням Державного
департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України від
16 січня 2006 р. у видачі
патенту відмовлено. 7 лютого 2006 р. позивач оскаржив вказане рішення до
Апеляційної палати Державного департаменту інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України, яка рішенням від 6 квітня 2006 р. залишила
чинним рішення Держдепартаменту про відмову у видачі патенту. Наказом від 6 травня
2006 р. Державний департамент інтелектуальної власності Міністерства освіти і
науки України затвердив рішення Апеляційної палати від 6 квітня 2006 р.
Вважаючи, що рішення Держдепартаменту про відмову у видачі патенту є
неправомірним, позивач просить суд скасувати його.

В судовому
засіданні позивач підтвердив позов, суду пояснив, що ще у 1973 р. він отримав
авторське свідоцтво на винахід „Теплоизолированная
емкость для хранения жидкости под давлением". Протягом
наступного часу він працював над удосконаленням цього винаходу та у червні 2003
р. подав до Укрпатенту заявку на винахід „Теплоізольована ємність-цистерна для
мінеральної води під тиском". Але висновком експертизи від 16 січня 2006
р. винахід визнано таким, що не відповідає умовам патентоздатності, в зв'язку з
чим рішенням Держдепартаменту інтелектуальної власності у видачі патенту
відмовлено. Це рішення він оскаржив до Апеляційної палати Держдепартаменту, яка
залишила чинним рішення Держдепартаменту про відмову у видачі патенту. Наказом
від 6 травня 2006 р. Державний департамент інтелектуальної власності затвердив
вказане рішення Апеляційної палати. Рішення Держдепартаменту про відмову у
видачі патенту вважає неправомірним, оскільки відмітні ознаки заявленого
винаходу, відомі з існуючого рівня техніки, їх вибір та взаємозв'язок у
заявленому винаході здійснені за відомими правила за схемою позивача, тому є патентоздатними. З наведених підстав позивач
просить суд визнати рішення відповідача про відмову у видачі патенту
неправомірним, скасувати його, зобов'язати відповідача видати йому патент на
винахід.

2

Відповідач у відповідності зі ст. 122 КАС звернувся до суду із клопотанням
про розгляд справи за його відсутністю.

У заперечені відповідач із позовом не погодився, вказавши, що винахід
позивача не відповідає умовам патентоздатності,
не маючи винахідницького рівня. Ці обставини у відповідності зі ст. 7 ч.7 Закону „Про охорону прав на винаходи і корисні
моделі" є підставою для відмови у видачі патенту.

Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні належними документами встановлено, що 10 червня 2003
р. позивач подав до Державного підприємства
„Український інститут промислової власності" (Укрпатент) заявку на винахід
„Теплоізольована ємність-цистерна для мінеральної води під тиском",
(а.с. 9-17)

У відповідності зі ст. 16 Закону „Про охорону прав на винаходи і корисні
моделі" закладом експертизи проводиться
експертиза заявки на винахід, на підставі якої приймається рішення
про видачу патенту або про відмову у видачі патенту.

Висновком експертизи, проведеної Державним підприємством „Український інститут промислової власності" встановлено, що
заявлений позивачем винахід не відповідає умові „винахідницький рівень", в зв'язку з чим Державним департаментом
інтелектуальної власності Міністерства освіти і
науки України 16 січня 2006 р. прийнято рішення про відмову у видачі
патенту на винахід. (а.с. 20-21)

У відповідності зі ст. 24 Закону „Про охорону прав на винаходи і корисні
моделі" заявник може оскаржити рішення
Установи за заявкою у судовому порядку, а також до Апеляційної палати протягом двох місяців від дати одержання рішення
Установи.

В судовому засіданні встановлено, що 7 лютого 2006 р. позивач оскаржив
зазначене рішення Держдепартаменту
інтелектуальної власності про відмову у видачі патенту на винахід до
Апеляційної палати Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства
освіти і науки України, (а.с. 22-23)

Рішенням
Апеляційної палати від 6 квітня 2006 p., затвердженим
наказом Державного департаменту інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки України від 6 травня 2006 р. рішення Держдепартаменту про
відмову у видачі позивачеві патенту залишено чинним, (а.с.24-30)

Згідно зі ст. 24 Закону „Про охорону прав на винаходи і корисні
моделі" заявник може оскаржити затверджене
Установою рішення Апеляційної палати у судовому порядку протягом двох
місяців від дати одержання рішення.

В судовому
засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом 26 грудня 2006 p., тобто з пропуском строку, передбаченого
ст. 24 Закону „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі",
але в зв'язку з тим, що ст. 99 КАС встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк, суд вважає, що позивач
не пропустив строк звернення до адміністративного суду.

Приймаючи до
уваги, що Апеляційна палата Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України згідно зі
ст. 1 Закону „Про охорону прав на
винаходи і корисні моделі" є колегіальним органом Установи для розгляду
заперечень проти рішень Установи щодо набуття прав на об'єкти інтелектуальної
власності та інших питань, віднесених до її компетенції цим Законом, тобто не є
юридичною установою -суб'єктом владних повноважень, належним відповідачем у
справі є Державний департамент

3

інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, який згідно
зі ст. 1 Закону „Про охорону прав на винаходи і
корисні моделі" є центральним органом виконавчої влади з питань
правової охорони інтелектуальної власності.

Досліджені в судовому засіданні документи свідчать про те, що підставою для
відмови позивачеві у видачі патенту є
невідповідність винаходу умові патентоздатності „винахідницький
рівень".

Таке рішення відповідача суд вважає законним з огляду на наступне.

У відповідності зі ст. 7 Закону „Про охорону прав на винаходи і корисні
моделі" винахід відповідає умовам
патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним. Винахід має винахідницький рівень,
якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки.

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється позивачем, що заявлений
ним винахід є подальшою розробкою його ж винаходу,
авторське свідоцтво на який він отримав у 1973 р. (а.с.
21-22) та який згідно висновку експертизи, підтвердженого рішенням Апеляційної палати, містить сукупність ознак,
заявленого позивачем винаходу.

Сукупність наведених доказів свідчить про те, що заявлений позивачем
винахід не відповідає умові винахідницького
рівня й тому позивачеві не може бути видано патент.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 КАС, суд

Постановив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки
України про визнання неправомірним та скасування
рішення про відмову у видачі патенту на винахід відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження цієї постанови може бути подано до
місцевого суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна
скарга на цю постанову може бути подана до Донецького адміністративного апеляційного суду через місцевий суд протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.