Справа № к-2273/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському
районі м. Києва на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2005 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва про перерахунок розміру пенсії, -

встановила:

У липні 2003 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказував, що він приймав
участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 30-кілометровій
зоні з 9 по 11 травня 1986 року.

Облік робочого часу здійснювався із
розрахунку 8-годинного робочого дня.

Проте, при обчисленні пенсії по
інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідачем бу­ло нараховано розмір
пенсії, виходячи із розрахунку 6-годинного робочого дня.

На своє звернення про перерахунок
призначеної пенсії з розрахунку 8-годинного робочого дня за оспорю­ваний
період, ОСОБА_1 отримав відмову, у зв'язку з чим вважав порушеним його право на
належне пенсійне забезпечення та просив суд зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок пенсії з дня її призначення, виходячи із розрахунку 8-годинного
робочого дня.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 22 лютого 2005 року позов ОСОБА_1 було задоволено
повністю та зобов'язано УПФ України в Шевченківському районі м. Києва здійснити
перерахунок пенсії позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з
моменту її призначення із розрахунку восьмигодинного робочого дня.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 30 червня 2005 року частково задоволено апеляційну скаргу УПФ України в
Шевченківському районі м. Києва та змінено рішення суду першої інстанції в
частині вказівки щодо моменту призначення пенсії вказавши, що такий перерахунок
необхідно здійснити не з моменту призначення пенсії, а з моменту звернення із
заявою про перерахунок.

Не погоджуючись із ухвалою суду
апеляційної інстанції, УПФ України в Шевченківському районі м. Києва звернулося
до Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК
України 1963 року в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права,
просило вказане судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити повністю.

Листом Верховного Суду України від
06.10.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій і вбачається із матеріалів справи, наказом №165 по Київському
теруправлінню госнафтопродуктів ОСОБА_1 був відряджений на роботу по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС у 30-ти кілометрову зону відчуження в період з 9 по 11
травня 1986 року.

Позивач з 1992 року перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва
і йому була призначена пенсія як інваліду ІІ групи у зв'язку із захворюванням,
пов'язаним з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і втратою працездатності до
70% згідно ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пенсія була обчислена із заробітної
плати 0,06002, одержаної за роботу в зоні відчуження за період 9 травня 1986
року по 11 червня 1986 року, у розмірі відшкодування фактичних збитків,
визначеної при 6-ти годинному робочому дні та при загальному трудовому стажі 40
років 7 місяців 23 дні.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду здійснити перерахунок
призначеної йому пенсії з розрахунку 8-годинного робочого дня, суди
обґрунтовано виходили з доведеності вказаного факту, оскільки його було
підтверджено дослідженими в судовому засіданні документами, а саме - завіреною
копією табеля обліку робочого часу за травень 1986 року, де зазначено про
8-годинний робочий день позивача, підписаний керівником та бухгалтером і скріплений
печаткою організації, де працював позивач та аналогічними довідками АТЗТ
"Київнафтопродукт" від 20 листопада 2002 року, від 29 жовтня 1999
року та від 18 грудня 2003 року, що узгоджується з показами свідка ОСОБА_2,
який протягом 9-11 травня 1986 року виконував роботи по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС у 30-ти кілометровій зоні відчуження разом з позивачем.

Разом з тим, колегія суддів
апеляційного суду у своїй ухвалі вірно зазначила, що перерахунок пенсії слід
здійснити не з моменту призначення пенсії, а у відповідності до ст. 98 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" - з моменту звернення пенсіонера
з відповідною заявою (в даному випадку - з 04.03.2002 року) та змінила в цій
частині рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку про обґрунтованість судових рішень, постановлених
у даній справі, оскільки вони відповідають вимогам закону та підтверджуються
наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи касаційної скарги зазначені
висновки суду не спростовують та зводяться до незгоди з ними.

Відповідно до ст. 86 КАС України,
виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

При вирішенні справи
судом правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при
ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва -
залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду м. Києва від 30 червня
2005 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і
може бути оскаржена за винятковими обставинами лише у випадках, з підстав, у
строки та в порядку, які визначені статтями 235-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: