Справа № К-32578/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2008-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
19 березня 2008 року
Колегія суддів Вищого адміністративного
суду України в складі:
Суддів
- Смоковича М.І.
провівши попередній розгляд
адміністративної справи
за позовом приватного підприємця ОСОБА_1
до Львівської митниці
про визнання нечинними податкових повідомлень
за касаційною скаргою Львівської митниці
на постанову Господарського суду Львівської області від 25 квітня
апеляційного господарського суду від 26 червня 2006 року,-
В С Т А Н О В И ЛА :
У березні 2006 року приватний підприємець ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до Львівської митниці про визнання нечинними
податкових повідомлень № 4 та № 5 від 9 березня 2006 року.
Постановою Господарського суду Львівської області від 25 квітня 2006 року
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з
апеляційною скаргою до Львівського апеляційного господарського суду щодо
скасування зазначеної вище постанови суду.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26 червня 2006
року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, постанова суду першої
інстанції змінена. Позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із судовими рішеннями відповідач звернувся з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати
постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій, ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на
порушення норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню.
При розгляді справи судом встановлено, що відповідач відповідно до вимог
Закону України «Про порядок погашення я зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» та Порядку підготовки та направлення
митними органами податкових повідомлень платникам податків, затвердженого
наказом Державної митної служби України від 25 квітня 2005 року № 329 було
підготовлено та направлено позивачу податкові повідомлення від 9 березня 2006
року № 4 на суму податкового зобов'язання в розмірі 13 903,37 грн. та № 5 на
суму податкового зобов'язання 11 331, 04 грн. (податок на додану вартість).
Відповідно до ст. 209 Митного кодексу України звільнення від сплати
податків під час переміщення товарів у режимі тимчасового ввезення (вивезення)
регулюється виключно податковими законами України.
Законом України „Про Єдиний митний
тариф» визначено, що всі товари та інші предмети, які ввозяться на митну
територію України підлягають обкладенню митом згідно з Українською
класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності.
Стаття 206 Митного кодексу України визначає виключний перелік товарів щодо
яких може надаватися дозвіл на тимчасове ввезення (вивезення) з умовним повним
звільненням від оподаткування.
Відповідно до ст. 2 Конвенції про тимчасове ввезення, дозвіл на тимчасове
ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування надається у відношенні
товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї
Конвенції. Статтею 2 Додатку В. 5 до зазначеної Конвенції встановлено, що
правом на тимчасове ввезення користуються товари, які ввозяться виключно для
освітніх, наукових чи культурних цілей. При цьому, зазначені товари не повинні
використовуватися у комерційних цілях.
Листом Державної митної служби України від 30 січня 2006 року
№11/4-15/893-ЕП роз'яснена діяльність атракціонів та луна-парків, згідно з
класифікацією видів економічної діяльності, затвердженої Державним
класифікатором України ДК 009-96 віднесено до групи «Інша розважальна
діяльність» розділу «Діяльність у сфері відпочинку і розваг, культури та
спорту». При визначенні підстав звільнення від оподаткування Державна митна
служба України виходить з мети ввезення атракціонів: комерційна чи благодійна.
Зі справи вбачається, що позивач уклав угоди №1 від 20 лютого 2004 року, №2
від 21 лютого 2004 року та №1 від 20 лютого 2005 року з директорами «Луна -
парків» на умовах тимчасового ввезення майна
без переходу права власності для виконання та проведення спільними
зусиллями культурно - освітньої та благодійної діяльності на території України,
що підтверджується подяками органів місцевого самоврядування, громадських
організацій та зверненнями про спонсорську та благодійну допомогу у вигляді
грошових коштів та квитанціями про внесення грошових коштів та відповідні
рахунки осіб, які зверталися за допомогою до позивача.
Суд, задовольняючи позов, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач
здійснював свою підприємницьку діяльність, відповідно до вимог Закону України
«Про благодійництво та благодійні організації», без мети одержання прибутку.
Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести належними і
допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Вирішуючи спір, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем
комерційної мети ввезення позивачем атракціонів, відповідно до п.7 ч.2 ст. 252
МК України та п. 5.17 ст. 5 Закону України Про податок на додану вартість» а
такі вантажі , як атракціони «Луна - парк» підлягають звільненню від
оподаткування, як вантажі, тимчасово ввезені на митну територію України з метою
проведення культурно - масової та благодійної діяльності.
Доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують.
З огляду на викладене, постановлені по справі судові рішення відповідають обставинам справи, наданим
доказам та нормам матеріального і процесуального закону.
Підстав для перегляду судових рішень з мотивів, викладених в касаційні
скарзі, не вбачається.
За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального
права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 210, 220, 220¹, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
Касаційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, постанову
Господарського суду Львівської області від 25 квітня 2006 року та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду
від 26 червня 2006 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.237 КАС
України.

Судді:

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

справа № к-32578/06

У Х В А
Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

19 березня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в складі:

Суддів
- Смоковича М.І.

Весельської Т.Ф.

Сороки
М.О.

Чумаченко Т.А.

Мироненка О.В.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи

за позовом приватного підприємця ОСОБА_1

до Львівської митниці

про визнання нечинними податкових повідомлень

за касаційною скаргою Львівської митниці

на постанову Господарського суду Львівської області від 25 квітня
2006 року

та
ухвалу Львівського
апеляційного господарського суду від 26 червня 2006 року,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У березні 2006 року приватний підприємець ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до Львівської митниці про визнання нечинними
податкових повідомлень № 4 та № 5 від 9 березня 2006 року.

Постановою Господарського суду Львівської області від 25 квітня 2006 року
задоволено позов.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з
апеляційною скаргою до Львівського апеляційного господарського суду щодо
скасування зазначеної вище постанови суду.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26 червня 2006
року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, постанова суду першої
інстанції змінена. Позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із судовими рішеннями відповідач звернувся з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати
постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій, ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на
порушення норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідач відповідно до вимог
Закону України «Про порядок погашення я зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» та Порядку підготовки та направлення
митними органами податкових повідомлень платникам податків, затвердженого
наказом Державної митної служби України від 25 квітня 2005 року № 329 було
підготовлено та направлено позивачу податкові повідомлення від 9 березня 2006
року № 4 на суму податкового зобов'язання в розмірі 13 903,37 грн. та № 5 на
суму податкового зобов'язання 11 331, 04 грн. (податок на додану вартість).

Відповідно до ст. 209 Митного кодексу України звільнення від сплати
податків під час переміщення товарів у режимі тимчасового ввезення (вивезення)
регулюється виключно податковими законами України.

Законом України „Про Єдиний митний
тариф» визначено, що всі товари та інші предмети, які ввозяться на митну
територію України підлягають обкладенню митом згідно з Українською
класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності.

Стаття 206 Митного кодексу України визначає виключний перелік товарів щодо
яких може надаватися дозвіл на тимчасове ввезення (вивезення) з умовним повним
звільненням від оподаткування.

Відповідно до ст. 2 Конвенції про тимчасове ввезення, дозвіл на тимчасове
ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування надається у відношенні
товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї
Конвенції. Статтею 2 Додатку В. 5 до зазначеної Конвенції встановлено, що
правом на тимчасове ввезення користуються товари, які ввозяться виключно для
освітніх, наукових чи культурних цілей. При цьому, зазначені товари не повинні
використовуватися у комерційних цілях.

Листом Державної митної служби України від 30 січня 2006 року
№11/4-15/893-ЕП роз'яснена діяльність атракціонів та луна-парків, згідно з
класифікацією видів економічної діяльності, затвердженої Державним
класифікатором України ДК 009-96 віднесено до групи «Інша розважальна
діяльність» розділу «Діяльність у сфері відпочинку і розваг, культури та
спорту». При визначенні підстав звільнення від оподаткування Державна митна
служба України виходить з мети ввезення атракціонів: комерційна чи благодійна.

Зі справи вбачається, що позивач уклав угоди №1 від 20 лютого 2004 року, №2
від 21 лютого 2004 року та №1 від 20 лютого 2005 року з директорами «Луна -
парків» на умовах тимчасового ввезення майна
без переходу права власності для виконання та проведення спільними
зусиллями культурно - освітньої та благодійної діяльності на території України,
що підтверджується подяками органів місцевого самоврядування, громадських
організацій та зверненнями про спонсорську та благодійну допомогу у вигляді
грошових коштів та квитанціями про внесення грошових коштів та відповідні
рахунки осіб, які зверталися за допомогою до позивача.

Суд, задовольняючи позов, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач
здійснював свою підприємницьку діяльність, відповідно до вимог Закону України
«Про благодійництво та благодійні організації», без мети одержання прибутку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести належними і
допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем
комерційної мети ввезення позивачем атракціонів, відповідно до п.7 ч.2 ст. 252
МК України та п. 5.17 ст. 5 Закону України Про податок на додану вартість» а
такі вантажі , як атракціони «Луна - парк» підлягають звільненню від
оподаткування, як вантажі, тимчасово ввезені на митну територію України з метою
проведення культурно - масової та благодійної діяльності.

Доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують.

З огляду на викладене, постановлені по справі судові рішення відповідають обставинам справи, наданим
доказам та нормам матеріального і процесуального закону.

Підстав для перегляду судових рішень з мотивів, викладених в касаційні
скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального
права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220¹, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, постанову
Господарського суду Львівської області від 25 квітня 2006 року та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду
від 26 червня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.237 КАС
України.

Суддя
підпис
Мироненко О.В.

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар