Справа № 22-а-2779/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
червня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.,

Суддів Бенедик А.П.,
Кононенко З.О.

за участю
секретаря Маймуліної А.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду в м.Харкові адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління
праці та соціального захисту населення Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області та ОСОБА_1
на постанову Харківського окружного адміністративного
суду від 31.01.2008 року по справі
№2-а-860/08

за позовом
ОСОБА_1

до
Управління
праці та соціального захисту населення Вовчанської районної державної

адміністрації Харківської
області

Головного управління праці та
соціального захисту населення у Харківській області

про стягнення недоплаченої грошової допомоги на
оздоровлення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області (надалі по
тексту -перший відповідач, УПСЗН Вовчанської РДА Харківської області) та
Головного управління праці та соціального захисту населення у
Харківській області (надалі по тексту - другий відповідач - ГУ ПСЗН у Харківській області), в якому
просила стягнути з першого відповідача недоплачені суми одноразової грошової
допомоги на оздоровлення за 2001-2007 роки, всього в сумі 7012,00 грн.,

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача
підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - УПСЗН
Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області в судове
засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи у його
відсутність, в запереченнях на
адміністративний позов просили в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник Головного УПСЗН
Харківської області заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись
на те, що відповідно до ст. ст. 62, 63 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону
здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету,
а порядок застосування цього Закону визначається
Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання
органами виконавчої влади. Головним розпорядником коштів вищого рівня є
Міністерство праці та соціальної політики України. Відповідно до пункту 5
статті 51 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів, яким у
даному випадку є Головне управління праці та соціального захисту населення
облдержадміністрації на нижчому рівні, бере бюджетні зобов'язання та проводить
видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановленими затвердженими
кошторисами. Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно Законом
України "Про Державний бюджет України" визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих
видатків. Закон про Державний бюджет України є правовим актом, зміст якого
чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання
фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються
органами державної влади та органами місцевого самоврядування протягом
бюджетного періоду. Такий закон затверджує повноваження органів державної влади
здійснювати виконання Державного бюджету України протягом

_____________________________________________________________________________________

Справа
№22-а-2779/08 Головуючий 1 інстанції:Самойлова В.В.

Категорія: 49 Доповідач:
Шевцова Н.В.

бюджетного періоду. Пунктом. 8 ст. 7, ч. 1 ст. 23, ч. 8
ст. 51 Бюджетного кодексу України передбачено цільове використання бюджетних
коштів виключно на ті цілі, які визначені бюджетними призначеннями, будь-які
платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності бюджетного призначення,
Державним казначейством України платежі здійснюються за дорученням
розпорядників коштів у разі відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів
бюджетному асигнуванню, а тому,
представник відповідача вважав, що головне управління, як орган виконавчої
влади нижчого рівня, діяло в межах повноважень, передбачених законодавством,
згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів розпису Державного бюджету
України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному
асигнуванню. Також зазначив, що згідно ст. 100 КАСУ позовні вимоги необхідно
розглядати тільки в обсязі річної позовної давності.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
31.01.2008 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано
Управління праці та соціального захисту населення Вовчанської районної
державної адміністрації Харківської області та Головне управління праці та соціального захисту
населення у Харківській області зробити перерахунок належної до виплати ОСОБА_1
у 2007 році щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
та здійснити виплату цих коштів.

Позивачка,
не погодившись з постановою суду подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись на прийняття оскаржуваної постанови
з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 99,
100 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити.

Перший відповідач не погодившись з постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на прийняття
оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права,
а саме: ст. 113 Конституції України, ст.
ст. 62,63 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» , ст. 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.5 ст. 51 Бюджетного
кодексу України, просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати
та прийняти нову постанову відповідно до вимог чинного законодавства.

Першим відповідачем надані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких посилаючись на п.2 ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України , просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи
апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну
скаргу позивачки необхідно -
задовольнити, а апеляційну скаргу першого відповідача - залишити без
задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1
є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС першої категорії, захворювання, яке
пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та згідно з висновком
МСЕК є інвалідом третьої групи.

Суд
першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, щодо зобов'язання першого відповідача зробити
перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2006 роки,
посилався на пропущення позивачем річного строку звернення до суду.

Колегія
суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Посилання відповідача на пропущення позивачем річного строку
звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки виходячи з того, що ст.99 КАС України набрала
чинності з 01.09.2005 року, в той час, як спірні правовідносини стосуються
періоду до 01.09.2005 року, протягом якого зазначена норма не діяла, а тому
строк звернення до суду не пропущено.

Крім того, позовні вимоги щодо
виплати недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення стосуються майнових прав
позивачки, на які строки давності не розповсюджуються.

Таким чином відповідно до 1
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод кожна особа має право мирно володіти майном
.хто не можу бути позбавлений свого
майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом
або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України та ст. 55 Закону України
«Про власність» передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права власності
та право власності є непорушним.

Позивачка в 2001, 2002,
2003,2004,2005, 2006 році мала право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення на підставі Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та обґрунтоване сподівання на отримання такої допомоги в розмірі
визначеного абз. 2 ч 4. ст.48 зазначеного закону.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Абзацом 2 ч.4 ст.48 Закону України
„Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи виплачується
в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат .

Згідно ч.7 ст.48 Закону України
„Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” вищенаведеного закону розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Зі змісту законів України про
встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 1999-2006 роки не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Слід зазначити, що встановлений ще
в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996
року за №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років
не змінювався і не відповідає розміру, встановленому
іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме
ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 1999-2005 роки, а не Постанова Кабінету
Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за №836.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відповідач по справі повинен виплатити
позивачу щорічну допомогу із сум мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Відповідно до Законів України
розмір мінімальної заробітної плати склав у 1999 р. - 74 грн., 2000р. - 74
грн., 2001р. - 118 гри., 2002р. - 140 грн., 2003р. - 185 грн., 2004р. - 205
грн., 2005р. - 262 грн.

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням наведених розмірів мінімальної заробітної плати у 2001-2006 роки,
позивач повинен отримати суму
компенсації на оздоровлення у розмірі:

2001р. 165 грн. х4 = 660 - 21,50 = 638,50 грн.

2002р. 165 грн. х4 = 660 - 21,50 = 638,50 грн.

2003р. 205 грн. х 4 - 820 - 21,50 = 798, 50 грн.

2004р. 205 грн. х 4 - 820 - 21,50 = 798, 50 грн.

2005р. 332 грн.. х 4 - 1328 - 90 = 1238,00 грн.

2006 р. 350 грн. х 4= 1400 грн. - 90, 00 грн. = 1310
грн., 00 коп.

Таким чином за вищевказаний період не доплачено 5422, 00 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, щодо зобов'язання
першого відповідача перерахувати та сплатити позивачці належну щорічну
допомогу на оздоровлення за 2007 рік, суд першої інстанції виходив з того, що розмір
щорічної допомоги на оздоровлення, встановлений постановою Кабінету Міністрів
України тривалі роки не змінювався і не відповідає розміру встановленому Законами України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В 2007 році грошова допомога на
оздоровлення виплачувалася позивачці, відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року за №562, а не статті 48 Закону України „Про соціальний
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Відповідно
до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав
і свобод.

Кабінет Міністрів України не уповноважений
Законом № 796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат,
пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1
статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

У
Законі № 796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного
права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону
їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою, конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та
обсягу права, наданого Законом № 796-ХІІ, є безпідставним.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Законом
України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи
виплачується в розмірі п'ятьох мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного
закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Слід зазначити, що встановлений ще
в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався і
не відповідає розміру, встановленому
законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме
ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2007 рік, а не Постанова Кабінету Міністрів
України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за №836.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відповідач по справі повинен виплатити
позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із сум мінімальної
заробітної плати на момент виплати.

Проте, колегія суддів зазначає, що
задовольняючи позовні вимоги, щодо виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення, суд першої інстанції не
визначив розмір щорічної грошової допомоги на оздоровлення, необхідної для сплати
позивачу.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» розмір
мінімальної заробітної плати складав у 2007 р. - 420 грн.,

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням наведених розмірів мінімальної заробітної плати у 2007 році, суд
першої інстанції обґрунтовано розрахував недовиплачену позивачу суму
компенсації на оздоровлення у 2007р. 420
грн. х 4 - 90 = 1680-90=1590,00 грн.

Таким чином за вищевказаний період
недовиплачено 1590,00 гривень.

Отже,
зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а
також саме статті 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України,
призвели до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні позову щодо виплати разової щорічної
грошової допомоги за 2001-2006 р. р.

Крім
того, задовольняючи позов щодо
перерахунку та виплати позивачці щорічної допомоги на оздоровлення суд не
визначив її розміру.

Таким чином, апеляційна скарга позивачки -
підлягає задоволенню, апеляційна скарга
відповідача в частині скасування рішення суду підлягає
задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про
задоволення позовних вимог про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2001-2007р.р.

Керуючись ст.ст. 160,
195, ч.3 ст. 198, ч.4 ст. 202, ч.2 ст. 205,
207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Вовчанської районної державної
адміністрації Харківської області
- залишити без задоволення

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
31.01.2008 року по справі №2-а-860/08 -
скасувати.

Прийняти нову
постанову, якою позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Вовчанської районної
державної адміністрації Харківської області та Головного управління праці та
соціального захисту населення у Харківській області про стягнення недоплаченої грошової допомоги на
оздоровлення - задовольнити.

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Вовчанської районної
державної адміністрації Харківської області, Головне управління праці та соціального захисту
населення у Харківській області зробити перерахунок належної до виплати ОСОБА_1
у 2001-2006 роках щорічної допомоги на
оздоровлення, відповідно до частини 4 статті
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та здійснити виплату цих коштів», у розмірі 7012, 00 грн.

Постанова
набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом місяця з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст
виготовлено 23.06.2008 року.

Головуючий
(підпис) Н.В.
Шевцова

Судді: (підпис) А.П.Бенедик

(підпис)
З.О.Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.
Шевцова