Справа № 22-а-4989/2008
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2008-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Тимошенко К.В.
Доповідач 2 інстанції:
суддя Мінаєва О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2008 року

№ 22-а-4989/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатов Ю.М.,

Суддів - Мінаєва О.М.,
Водолажська Н.С.,

при секретарі судового
засідання - Житєньовій Н.М.,

за участю представників:

позивача - Пусан Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Кременчуцької
об'єднаної державної податкової інспекції на постанову господарського суду
Полтавської області від 27 березня 2008 року по справі № 1564/9-17-3/187-9/243

за
позовом Кременчуцької
об'єднаної
державної податкової інспекції

до
приватного
підприємця ОСОБА_1

колективного підприємства «Льон»

про визнання
угоди недійсною та стягнення в доход держави 27000, 35 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Кременчуцька об'єднана
державна податкова інспекція звернулась до суду з позовною заявою до приватного
підприємця ОСОБА_1 та колективного
підприємства «Льон» про визнання
угоди недійсною та стягнення в доход держави 27000, 35 грн.

Постановою господарського суду Полтавської області від 27
березня 2008 року по справі № 1564/9-17-3/187-9/243 у задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Позивач, Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція, не
погоджується з вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, вважає, що судом
невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, та скаржник
зазначає, що судом не повно і не всебічно
з'ясовано обставини в адміністративній справі, що мають значення для справи, та
вказує, що у другого відповідача був намір на укладення спірної угоди з метою
за відомо суперечною інтересам держави і суспільству, оскільки колективного
підприємства «Льон» було засновано невстановленими особами.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову
господарського суду Полтавської області від 27 березня 2008 року по справі №
1564/9-17-3/187-9/243 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні
вимоги Кременчуцької ОДПІ.

Представник позивача в судовому засіданні наполягає на задоволенні
апеляційної скарги, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши
правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства,
колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено
та підтверджено судом апеляційної інстанції, між приватним підприємцем ОСОБА_1
та колективним підприємством „Льон" укладено усну угоду, згідно якої
22.12.2003р. колективне підприємством „Льон" здійснило поставку приватному
підприємцю ОСОБА_1. 24,129 тон насіння соняшника на загальну суму 27000,35грн.,
що підтверджується накладною №56 від 22.12.2003р. та податковою накладною
№68/12 від 22.12.2003р. За отриману продукцію приватний підприємець ОСОБА_1
сплатив колективному підприємству „Льон" 27000,35грн., що підтверджується
квитанцією про прибутковий касовий ордер.

Позивач вважає спірну угоду такою,
що вчинена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,
посилаючись на те, що рішенням господарського суду Полтавської області від
10.10.2002р. по справі №6/397 скасовано державну реєстрацію колективного
підприємства „Льон" у зв'язку з неподанням звітів про
фінансово-господарську діяльність до органів державної податкової служби з
01.08.2001р., а також анульовано свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ з
29.10.2002р. та що згідно акту обстеження місцезнаходження колективне
підприємство „Льон" за юридичною адресою не знаходиться.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 26.09.2007р., скасовуючи
рішення господарського суду Полтавської області від 14.01.2006р. по даній
справі зазначив, що у рішенні суду відсутні обставини, встановлені на
підтвердження того, що, укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечить
інтересам держави та суспільства.

Виходячи з ухвали Вищого адміністративного суду України сама по собі угода
про поставку насіння соняшника не є такою, що суперечить інтересам держави та
суспільства. Такий товар не виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю
ним не вимагалася ліцензія, не було і інших законодавчих обмежень стосовно його
купівлі-продажу. Наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням суду
про скасування державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у такій
справі є, зокрема, встановлення дотримання суб'єктом господарювання вимог,
встановлених законодавством України для здійснення господарської діяльності, а
не наявність протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час
підприємницької діяльності суб'єкта. Сам факт скасування державної реєстрації
2-го відповідача не спричиняв недійсності всіх угод, укладених з моменту його
державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру. Відповідно
до ч.2 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003р. якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до
нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя
особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати
про те, що такі відомості є недостовірними.

Вказаною ухвалою скасовано рішення господарського суду Полтавської області
від 14.01.2006р. та постанову Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 17.05.2006р. і справа направлена на новий розгляд до
господарського суду Полтавської області.

Відповідно до ч.5 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України
висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при розгляді справи.

Таким чином, зазначені позивачем обставини, а саме: скасування державної реєстрації
колективного підприємства „Льон" з врахуванням витребуваного судом витягу
з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно
якого колективне підприємство „Льон" значиться в ЄДРПОУ і станом на
13.03.2008р. колективне підприємство „Льон" не виключене з державного
реєстру, а знаходиться в стані припинення підприємницької діяльності (т.2 а.с.
22), не може бути підставою для визнання угоди недійсною.

При новому
розгляді справи позивач надав додаткові пояснення, в яких посилається на те, що
згідно пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3. (т.2 а.с. 26), які значаться як засновники
підприємства, останні не мали ніякого відношення до колективного підприємства
„Льон" та не здійснювали від його імені фінансово-господарської діяльності,
що підприємство було засноване невстановленими особами, тобто було відсутнє
волевиявлення осіб, які вказані у статутних документах як засновники та навіть
якщо ще один із засновників - ОСОБА_4 дійсно проводив реєстрацію даного
підприємства, то здійснив дану реєстрацію з порушенням норм законодавства і на
момент укладання угоди, а саме станом на 22.12.2003р. він був померлим.
Зазначені доводи позивач підтверджує копіями пояснень (т.1 а.с. 162-163) та
копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с. 165).

На
підставі цього, позивач стверджує, що спірна угода була укладена з метою,
завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, що зазначені факти є
достатніми доказами спрямованості умислу суб'єкта підприємницької діяльності на
приховування від оподаткування прибутків та доходів, а відтак - підтвердженням
укладення спірної угоди з метою, завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства.

У
відповідності до Роз'яснень Президії ВГСУ від 26.04.2002р. №04-5/491 умисел
юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи,
що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні
повноваження. За відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної
особи не може вважатися встановленим.

З врахуванням
викладеного, посилання позивача на те, що два з трьох засновників колективного
підприємства „Льон" - ОСОБА_2 та ОСОБА_3згідно їхніх пояснень, ніякого
відношення до діяльності колективного підприємства „Льон" не мають, ніяких
відносин з приватним підприємцем ОСОБА_1 не мали, а третій засновник ОСОБА_4
помер до укладення угоди, може свідчити лише про відсутність угоди, оскільки
вказані доводи свідчать про те, що угода повноважною особою від імені
колективного підприємства „Льон" не укладалась, але не про наявність
умислу у колективного підприємства „Льон" (посадової або іншої фізичної
особи, що діяла від імені колективного підприємства „Льон" маючи на це
належні повноваження).

Стосовно вимоги Кременчуцької ОДПІ
про стягнення в доход держави 27000,35грн., то Вищий адміністративний суд
України в ухвалі від 26.09.2007р., скасовуючи рішення господарського суду
Полтавської області від 14.01.2006р. по даній справі зазначив, що Цивільний
кодекс України, який набув чинності, не містить таких публічно-правових
наслідків укладення недійсної угоди, які були встановлені ст.49 Цивільного
кодексу УРСР. Цим кодексом скасована відповідальність (правові наслідки) у
вигляді публічно-правової санкції - стягнення в доход держави, одержаного
однією чи обома сторонами за угодою, за укладення угоди з метою, суперечною інтересам
держави і суспільства. Наслідком укладення угоди, яка порушує публічний порядок
(ст.228 ЦК України), не є адміністративно-правова конфіскація.

За змістом ч.2 ст.5 ЦК України
Кодекс має зворотну дію у часі у випадках, коли він пом'якшує або скасовує
відповідальність особи.

Таким чином, застосування судом при
вирішенні спору публічно-правових санкцій, які були встановлені законом, чинним
на момент укладення угоди, але відсутні в ЦК України на момент укладення
рішення про притягнення до відповідальності, є помилковим.

Відповідно до ч.5 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді
справи, в зв'язку з чим позов в частині стягнення в доход держави 27000,35грн.
задоволенню не підлягає з мотивів, зазначених в ухвалі Вищого адміністративного
суду України.

Окрім того, з 01.01.2004 р. набрав
чинності Цивільний кодекс України (далі ЦК України), згідно з п.1 та п.2
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, - Цивільний кодекс Української
РСР від 18 липня 1963 року втратив чинність.

Чинний ЦК України не містить таких
публічно-правових наслідків укладення недійсної угоди, які були встановлені ст.
49 ЦК України в редакції 1963 року. Цим кодексом скасована відповідальність у
вигляді публічно-правової санкції - стягнення в доход держави, одержаного
однією чи обома сторонами за угодою, за укладення угоди з метою, суперечною
інтересам держави та суспільства.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те, що застосування при вирішенні спору
публічно-правових санкцій, які були встановлені законом, чинним на момент
укладення угод, але відсутніх в ЦК України на момент прийняття рішення про
притягнення до відповідальності, неможливо.

З огляду на наведене, судова
колегія вважає, що підстав передбачених ст.ст. 201, 202 Кодексу
адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення
та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196,
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової інспекції на постанову господарського суду
Полтавської області від 27 березня 2008 року по справі № 1564/9-17-3/187-9/243
залишити без задоволення.

Постанову господарського суду
Полтавської області від 27 березня 2008 року по справі № 1564/9-17-3/187-9/243
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний текст виготовлено та підписано 04
серпня 2008 року

Головуючий
Філатов Ю.М.

Суддів Мінаєва О.М.

Водолажська Н.С.