Справа № 22-а-2508/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06
червня 2008 року справа
№ 22-а-2508/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк,
бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суд у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М.

суддів: при секретарі за участю представників
від позивача від відповідачів

ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_1 - особисто; не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1

на постанову

Донецького окружного
адміністративного суду

Від

23 листопада 2007 року

У справі

№
2-а-364/07 (суддя Хрімлі О.Г.)

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

До

Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті у Донецькій області

Про

накладення фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И Л А :

11 червня 2007 року позивач
звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада
2007 року було відмовлено в задоволенні позову Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті у Донецькій області про накладення
фінансових санкцій.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, посилаючись на те, що суд першої інстанції не прийняв до
уваги, що позивач не займається підприємницькою діяльністю щодо перевезення
вантажів, у тому числі перевезенням меблів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції послався на приписи ст. 60 Закону України
«Про автомобільний транспорт», де вказано, що за порушення законодавства про
автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за
надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів,
перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі 100
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким
чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні перевезення, тому відсутність ліцензійної
картки дає підстави вважати, що перевезення меблів було здійснене з порушенням
чинного законодавства.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача був присутнім в одному судовому
засіданні, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, потім не з'явився,
був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, постанову суду скасувати з
наступних підстав.

Як встановлено в судах першої та апеляційної інстанцій, позивач є суб'єктом
господарської діяльності, зареєстрований виконкомом Краматорської міської ради
Донецької області 07 березня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи підприємця (а.с. 10).

Крім того, на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного
засобу, позивач є власником автомобіля марки «ГАЗ 3302 СПГ» державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску.

Згідно довіреності від 04.11.2004 року, посвідченої приватним нотаріусом
Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_2 і зареєстрованої у реєстрі
за № 8157, позивач на підставі доручення уповноважив ОСОБА_3 користуватися (в
тому числі керувати) вищевказаним транспортним засобом позивача.

Під час проведення перевірки працівниками Територіального управління
Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Донецькій області
виявлено порушення водієм ОСОБА_3, який керував транспортним засобом позивача
на підставі доручення, законодавства про
автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів
автотранспортом та складений акт, з якого вбачається, що у водія ОСОБА_3
відсутня ліцензійна картка та інші документи, передбачені ст. 48 Закону України
«Про автомобільний транспорт».

Постановою начальника Територіального управління Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті у Донецькій області від 13 лютого 2007
року до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, тобто позивача у справі,
застосовані фінансові санкції за порушення законодавства про автотранспорт.

Згідно свідоцтва про сплату єдиного податку серія А № 435089 від 01 квітня
2003 року, виданого державною податковою інспекцією м. Краматорська Донецької
області суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_1, видом
діяльності суб'єкту господарювання вказано ремонт та виготовлення меблів,
зокрема, у відповідності до заяви № 14667/10 від 15.04.2003 року внесено зміни
до п. 3 свідоцтва щодо виду діяльності, де додатково доповнено «роздрібна
торгівля непродовольчими товарами, надання допоміжних послуг, пов'язаних з
виготовленням і продажу меблів”, інші
доповнення до теперішнього часу не
вносилися.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про
автомобільний транспорт» від 05.04.2001 р. № 2344-ІІІ автомобільним
перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт
господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає
послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що
використовують на законних підставах.

Таким чином, колегія суддів відзначає, що посилання суду першої інстанції
на приписи ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не заслуговують
на увагу, оскільки відповідно з видом діяльності позивача - СПД ОСОБА_1 не
здійснює будь - яких перевезень.

Тому висновки суду першої інстанції
стосовно правомірності застосування штрафних санкцій до позивача за порушення
ст. 60 вищевказаного Закону є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з
боку, у тому числі, органів державної влади.

Частиною 2 статті 19 Конституції
України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 159 КАС України передбачає,
що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм
процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно
і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, суд
першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував те, що відповідно до ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Але при розгляді справи
представник відповідача не надав доказів правомірності і законності
прийнятого ним рішення стосовно ОСОБА_1

На підставі
вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова
прийнята з порушенням норм матеріального права і позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 підлягають
задоволенню.

У відповідності до
статті 160 КАС України повний текст виготовлено 13 червня 2008 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23
листопада 2007 року - задовольнити.

Скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23
листопада 2007 року у справі №
2-а-364/07 за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі
Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті у Донецькій області про накладення фінансових санкцій.

Позовні вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
- задовольнити.

Скасувати постанову начальника територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті у Донецькій області від13 лютого 2007 року № 005795 щодо
накладення на суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
фінансових санкцій в сумі 1700 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом одного місяця з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.М.
Міронова

Судді колегії Т.Г.
Арабей

І.В.
Геращенко