Справа № К-28319/06
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2008-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного
суду України в складі:

головуючого:
судді Сіроша М.В.

суддів: Гончар Л.Я.

Кравченко
О.О.

Харченка
В.В.

Шкляр Л.Т.

при секретарі: Капустинському М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві
справу за касаційною скаргою Красноармійського
міжрайонного прокурора на постанову
апеляційного суду Донецької області від
17 липня 2006 року у справі за позовом Красноармійського міжрайонного
прокурора до Красноармійської районної
державної адміністрації, треті особи - Державне підприємство «Донецький науково
- дослідний та проектний інститут», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування
розпорядження про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року Красноармійський
міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом до Красноармійської
районної державної адміністрації, треті особи - Державне підприємство
«Донецький науково - дослідний та проектний інститут», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
скасування розпорядження про передачу у приватну власність громадянам земельних
ділянок.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 21 квітня 2006 року позовні вимоги Красноармійського
міжрайонного прокурора задоволено повністю.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 17 липня 2006
року постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від
21 квітня 2006 року скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням апеляційного суду Красноармійський
міжрайонний прокурор в касаційній скарзі
просить його скасувати та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь
судді Вищого адміністративного суду України, пояснення осіб, що беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи, розпорядженням голови
Красноармійської районного державної адміністрації
від 5.08.2005 року проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для
ведення особистого селянського господарства у приватну власність на території
Ровенської сільської ради був затверджений та відповідно до нього передано у
приватну власність 7-ми громадянам земельні ділянки для ведення особистого
селянського господарства загальною площею 14 га пасовищ з перенесенням меж
ділянок в натурі та видачею державних актів на право приватної власності на
земельні ділянки.

На
підставі вказаного розпорядження громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали державні акти на право приватної власності на землю.

Відповідно
до договорів купівлі-продажу земельних ділянок власники земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 продали належні ним земельні ділянки третім особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2

На час пред'явлення адміністративного
позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були власниками 14 га земельних ділянок на підставі
державних актів про право приватної власності на землю та договорів
купівлі-продажу.

Звернувшись до суду з
адміністративним позовом прокурор наполягав на неправомірності прийнятого головою розпорядження про передачу у
приватну власність земельних ділянок з тих підстав, що відповідно до
проекту реформування КСП „Молочне" Ровненської сільської ради землі балки
„Орсовська" на території Красноармійського району віднесені до категорії
земель водного фонду. Такі земельні ділянки
не могли бути надані у приватну власність відповідно до вимог ст. 59 ЗК
України.

На час внесення
протесту прокурора та пред'явлення позову до
суду треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками земельних ділянок на
підставі державних актів на право приватної власності та договорів
купівлі-продажу. Прокурор не ставить питання про визнання недійсними
правочинів, на підставі яких треті особи є власниками земельних ділянок.
Фактично власники земельних ділянок
позбавляються права власності на землю, оскільки при висновку щодо недійсності
розпорядження голови можуть бути визнані недійсними вказані правочини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЗК України ЗК України власник не може
бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

У позовній заяві
прокурор, посилається на проект
реформування КСП „Молочне", відповідно до якого спірні земельні ділянки
віднесені до земель водного фонду. Проте при прийнятті розпорядження
враховувався проект землеустрою щодо відводу
земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, який був виконаний
Донбаським державним підприємством геоінформатики та маркшейдерії і, відповідно до якого, вказані земельні ділянки не відносяться до
земель водного фонду.

Відповідно до вимог
ст.19 Земельного кодексу землі України за основним цільовим призначенням поділяються на наступні категорії:
землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської
забудови, землі водного фонду та інші.

Частиною
1 статті 20 цього Кодексу передбачено, що віднесення земель до тієї чи
іншої категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

На
час прийняття розпорядження голови щодо передачі у приватну власність спірних земельних ділянок відсутнє відповідне рішення
органів державної влади та органів місцевого
самоврядування щодо віднесення земельних ділянок до земель водного фонду.

Прийняте
рішення Ровненською сільською радою від 5.04.2006 року щодо погодження з передачею із земель сільськогосподарського
призначення (запас) на території Ровненської сільської ради земельної ділянки
площею 5,01 га пасовищ в землі водного фонду, не свідчить про те, що на час
винесення оскаржуваного розпорядження голови від 5.08.2005 року щодо передачі у власність спірних земельних ділянок
громадянам, земельні ділянки у встановленому законом порядку були
віднесені до земель водного фонду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно
до технічного звіту по коригуванню планових
матеріалів зйомок минулих років колишнього КСП „Молочне" розробленого ДП
„Донецький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" спірні
землі віднесені до пасовищ, а не до земель водного фонду.

Аналогічний висновок
міститься й в відповіді Донецького обласного головного управління земельних
ресурсів.

Зважаючи на те, що на
час винесення розпорядження від 05.08.2005 року щодо передачі земельних ділянок в приватну власність громадянам
відсутні належні докази, що передані у власність земельні ділянки
віднесені у встановленому законом порядку до земель водного фонду, підстав для
висновку що розпорядження прийняте з порушенням вимог закону немає.

Оскільки
рішення апеляційної інстанції відповідає
вимогам процессуального закону, то воно не може бути
скасоване чи змінене з підстав,
наведених в касаційній скарзі.

Керуючись
ст.ст. 220, 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Красноармійського міжрайонного прокурора залишити без
задоволення, а постанову
апеляційного суду Донецької області від
17 липня 2006 року - без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

Суддя Вищого адміністративного

суду України
Харченко В.В.