Справа № 2-а-3159/2008
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а- 3159/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10»
липня 2008 року

11 год. 05 хв.

м. Рівне

Рівненський
окружний адміністративний суд під головуванням судді Шарапи В.М. за участю
секретаря судового засідання Пилипчук В.Є. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
- міського голови міста Рівне: представник ОСОБА_2,

третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
- Головне управління Державного казначейства України в
Рівненській області: представник не з'явився,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління земельних ресурсів у м. Рівне Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача - міський голова міста Рівне та Головне
управління Державного казначейства України в Рівненській області, про
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А
Н О В И В :

Позивач
звернувся до суду з позовом до Управління земельних ресурсів у м. Рівне
Рівненської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача - міський голова міста Рівне про зобов'язання
вчинити певні дії, а саме: погодити громадянину ОСОБА_1 технічну документацію
та підписати державні акти на право власності на земельні ділянки загальною
площею 3,2316 га, що розташовані на території Рівненської міської ради,
кадастровий номер земельної ділянки №1 - 56:101:000:00:01:054:0057, кадастровий
номер земельної ділянки №2 - 56:101:000:00:01:061:0089, цільове призначення
яких - для ведення особистого селянського господарства. В судовому
засіданні позивач позовні вимоги
підтримав. Пояснив суду, що 03 квітня 2008 року між ним та громадянкою ОСОБА_3
був укладений договір міни, який був посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі
за №1193. Згідно з п.1 Договору позивач, належну йому на праві власності
земельну ділянку № 12 площею 0,0100 га, кадастровий номер
:01:054:0539, цільове призначення якої - для ведення особистого
селянського господарства, що розташована на території Рівненської міської ради,
обміняв на земельні ділянки загальною площею 3,2316 га кадастровий номер
земельної ділянки №1 56:101:000:00:01:054:0057, кадастровий номер земельної
ділянки №2 56:101:000:00:01:061:0089, цільове призначення яких - для ведення
особистого селянського господарства, що розташовані на території Рівненської
міської ради, і які належали на правах приватної власності ОСОБА_3. Відповідно
до умов договору позивачем було виготовлено технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на
земельні ділянки, виготовлено державні акти на право приватної власності на
землю, які 21.05.2008 р. були направлені відповідачу для погодження технічної
документації та підписання державних актів на право власності на земельну
ділянку.

Управління земельних ресурсів у м. Рівне листом за №
С-08-579/01 від 23.05.2008 р. відмовило позивачу у погодженні технічної
документації та підписанні державного акта на право власності на земельну
ділянку, стверджуючи, що оскільки одна із земельних ділянок, що обмінювались, є
земельною ділянкою, виділеною в натурі (на місцевості) власнику земельної
частки (паю) для ведення особистого селянського господарства, то позивач
повинен був діяти згідно ст. 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі
(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», який, на думку
відповідача, є єдиним законом, що регулює обмін земельних ділянок. Позивач вважає дану відмову незаконною,
оскільки згідно ч.1 ст. 131 Земельного кодексу України право власності на
земельні ділянки набувається шляхом укладення, зокрема, договору міни. Частиною
2 цієї ж статті встановлено, що
укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з
урахуванням вимог цього Кодексу. В зв'язку з цим просить позов задоволити.

Представник
відповідача і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідача - міського голови міста Рівне у судовому засіданні позов
не визнав. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачем здійснено обмін
земельної ділянки, яка знаходилася у його власності для ведення особистого
селянського господарства на земельну ділянку такого ж цільового призначення гр.
ОСОБА_3. Одна з ділянок, що обмінювалися, є земельною ділянкою, виділеною в
натурі (на місцевості) власнику земельної ділянки (паю) для ведення особистого
селянського господарства.

Відповідно
до п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України до набрання чинності
законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель не
допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і
зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у
власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на
місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у
спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до
закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Вважає
єдиним законом, в якому йдеться про обмін земельних ділянок, Закон України «Про
порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам
земельних часток (паїв)». Відповідно до ст. 14 цього закону, у разі, якщо,
власник земельної ділянки, яка знаходиться в середині єдиного масиву, що
використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для
ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання
використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її
на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними
ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та
посвідчується нотаріально. Інших варіантів обміну земельних ділянок діючим
законодавством не передбачено. В зв'язку з цим, просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник
третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Головне управління Державного казначейства України в
Рівненській області в судове засідання не з'явився з невідомих причин. Про
дату, час і місце розгляду справи були повідомлений належним чином. Суд вважає
за можливе розглянути справу без його участі.

Заслухавши
пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до
задоволення.

Судом
встановлено, що на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 03 квітня 2008 року
(реєстровий номер 1193), позивачем здійснено обмін належної йому на праві
власності земельної ділянки № 12 площею 0,0100 га, кадастровий номер
:01:054:0539, цільове призначення якої - для ведення особистого
селянського господарства, що розташована на території Рівненської міської ради,
на земельні ділянки загальною площею 3,2316 га кадастровий номер земельної
ділянки №1 56:101:000:00:01:054:0057, кадастровий номер земельної ділянки №2
56:101:000:00:01:061:0089, цільове призначення яких - для ведення особистого
селянського господарства, що розташовані на території Рівненської міської ради,
і які належали на правах приватної власності ОСОБА_3.

21.05.2008
року позивач направив Управлінню земельних ресурсів у м. Рівне для погодження і
підписання виготовлену відповідно до умов договору міни технічну документацію
із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на
земельні ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку площею
3,2316 га.

23.05.2008
року Управління земельних ресурсів у м. Рівне листом за № С-08-579/01 відмовило
позивачу у погодженні технічної документації та підписанні державного акта на
право власності на земельну ділянку. Дану відмову відповідач мотивував тим, що
згідно з п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України до набрання
чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель
не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок
і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають
у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на
місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у
спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до
закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Єдиним законом,
що регулює питання обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку є Закон
України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)» згідно зі ст. 14 якого у разі, якщо, власник
земельної ділянки, яка знаходиться в середині єдиного масиву, що
використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для
ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання
використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її
на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними
ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та
посвідчується нотаріально. Інших варіантів обміну земельних ділянок, на думку
відповідача, діючим законодавством не передбачено.

Дані
обставини підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами: копією
договору міни від 03.04.2008 року (а.с.5), копією листа ОСОБА_1 від 21.05.2008
р. (а.с.6), копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії
ЯУ № 245466 (а.с.7), копією листа Управління земельних ресурсів у м. Рівне №
С-08-579/01 від 23.05.2008 р. (а.с.8).

Згідно
ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини, тобто суспільні відносини
щодо володіння, користування і розпорядження землею, регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Відповідно
до ч.1 ст. 85 Земельного кодексу України громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Пунктом
15 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що до набрання
чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель
не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок
і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають
у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського
виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а
також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної
ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу)
земельних ділянок для суспільних потреб.

Згідно
зі ст. 131 цього ж Кодексу громадяни та юридичні особи України, а також
територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні
ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших
цивільно-правових угод.

Частиною
другою ст. 131 Земельного кодексу України встановлено, що укладення таких угод
здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

У
відповідності зі статтею 715 Цивільного кодексу України за договором міни
(бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність
один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем
того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує
взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що
обмінюється на товар меншої вартості.

Право
власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання
зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею
125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну
ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його
державної реєстрації.

На
виконання ч.3 цієї статті, якою приступати до використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує
право на неї, та державної реєстрації забороняється, позивачем було виготовлено
технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки, виготовлено державні акти на право приватної
власності на землю, які 21.05.2008 р. були направлені відповідачу для
погодження технічної документації та підписання державних актів на право
власності на земельну ділянку.

Згідно
з п.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних
актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування
земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 р. N 43,
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 р. за N 354/3647
(далі - Інструкція ) право власності на землю і право постійного користування
землею посвідчується державним актом.

Відповідно
до розділу 2 Інструкції роботи зі складання державного акта на право власності
на земельну ділянку включають в себе підготовчі роботи, які полягають,
зокрема, в проведенні аналізу договору
купівлі-продажу земельної ділянки або іншого правоустановного документа, що
посвідчує перехід права власності на землю.

Пунктом
2.14 Інструкції встановлено, що у разі відчуження земельних ділянок із земель
приватної власності державний акт на право власності на земельну ділянку
підписує відповідний державний орган земельних ресурсів на підставі копії
відповідного договору, вірність якої засвідчена нотаріусом.

З
аналізу норм ст. 85, ст. 131 Земельного кодексу України та Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі, вбачається, що договір міни є
правоустановним документом, що посвідчує перехід права власності на землю.

Договір
міни від 03.04.2008 року, укладений між позивачем та гр. ОСОБА_3., посвідчений
приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, в судовому
порядку недійсним не визнавався, а тому є підставою для підписання державного
акта на право власності на земельну ділянку.

Згідно
із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач
відсутність підстав для погодження технічної документації та підписання
державного акту на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_1 не довів та
доказів цьому не надав.

Відмовивши
гр. ОСОБА_1 у погодженні технічної документації та підписанні державного акта
на право власності на земельну ділянку, відповідач діяв з перевищенням меж
наданих йому повноважень та у спосіб і на підставах, не передбачених
Конституцією та законами України.

Таким
чином, відмова Управління земельних ресурсів у м. Рівне Рівненської області
позивачу погодженні технічної документації та підписанні державного акта на
право власності на земельну ділянку є незаконною, а позовні вимоги такими, що
підлягають до задоволення.

Згідно з ст. 158 Земельного Кодексу України держава
забезпечує громадянам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної
ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

За
наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими
доказами і підлягають до задоволення повністю.

Доводи представника відповідача та третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - міського
голови м. Рівне не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому
відхиляються судом.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, витрати по сплаті судового збору, здійснені
позивачем у розмірі 3,40 грн., підлягають відшкодуванню з Державного бюджету
України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити.

2. Зобов'язати Управління земельних ресурсів у місті Рівному Рівненської
області погодити громадянину ОСОБА_1 технічну документацію та підписати
державні акти на право власності на земельні ділянки загальною площею 3,2316
га, що розташовані на території Рівненської міської ради, кадастровий номер
земельної ділянки №1 - 56:101:000:00:01:054:0057, кадастровий номер земельної
ділянки №2 - 56:101:000:00:01:061:0089, цільове призначення яких - для ведення
особистого селянського господарства.

3. Присудити ОСОБА_1 з державного бюджету 3 грн. 40 коп. судових витрат.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про
апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у
встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

5. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову.
Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови в повному обсязі - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
складена в повному обсязі 15 липня 2008 року.

Головуючий:
В.М.Шарапа