Справа № 22-а-2647/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Якимів Р.В. Справа № 22-а-2647/08
районний суд Івано-Франківської області ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі -
Неміш О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення Калуської міської ради на постанову
Калуського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2007 року у
справі № 2-а-121/07 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської ради, третя особа управління Державного
казначейства України в м. Калуші Івано-Франківської області про стягнення
недоплаченої разової грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у
якому просила поновити їй строк позовної давності та стягнути з УПСЗН Калуської
міської ради на її користь недоплачену разову щорічну грошову допомогу,
передбачену ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, як учаснику бойових дій, у розмірі 4872 грн. за 2004-2007
рр.

У ході судового розгляду справи позивачка уточнила
позовні вимоги та збільшила їх розмір. Просила зобов'язати відповідача
виплатити їй заборгованість з виплати щорічної разової грошової допомоги у сумі
4932,55 грн., з яких 342,25 грн. за 2004 рік, 1410 грн. за 2005 рік, 1410 грн.
за 2006 рік та 1770,30 грн. за 2007 рік.

Крім того, до участі у справі в якості третьої особи було
залучено управління Державного казначейства України в м. Калуші
Івано-Франківської області.

Постановою Калуського районного суду Івано-Франківської
області від 11 жовтня 2007 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено
повністю.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену
постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального права та невідповідність його висновків обставинам справи. Вимоги
за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що УПСЗН Калуської міської ради
належним чином та відповідно до вимог Законів України про Державний бюджет
України на 2004-2007 роки виконало свій обов'язок перед позивачем щодо виплати
щорічної разової грошової допомоги у розмірі відповідно 120, 250, 250 та 280
грн. Просить врахувати, що рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007
стосується виключно виплат за 2007 рік і не може бути застосоване до попередніх
років. Крім того, дане рішення датоване 09 липня 2007 року, тобто після
проведення виплати грошової допомоги до 5 травня у 2007 році. Стверджує, що при
ухваленні оскаржуваного судового рішення не були враховані положення бюджетного
законодавства України, а також строк звернення до суду із адміністративним
позовом, який пропущено позивачкою без поважних причин. Вважає, що встановлений
ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення
розміру пенсій, призначених згідно із цим Законом, і не може враховуватися для розрахунку разової
щорічної допомоги.

Представник
апелянта у ході апеляційного розгляду вимоги апеляційної скарги підтримала,
давши пояснення, аналогічні до викладеного у самій скарзі.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання
на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що вона є учасником бойових дій, якій відповідно до
вимог ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Рішеннями Конституційного Суду
України від 01.12.2004 року та від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення ст. 44 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2004 рік” та ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на
2007 рік”, якими обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”,
у тому числі й учасникам бойових дій. Розмір отриманої позивачкою у 2004-2007
роках разової грошової допомоги до 5 травня не відповідає вимогам зазначеного
Закону і сума заборгованості перед ОСОБА_1, виходячи із законодавчо
встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму за
2004-2007 роки, становить 4932,55 грн. Пропущений позивачкою строк звернення до
суду підлягає поновленню, оскільки тимчасове зупинення виконання положень ст.
12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
давало їй підстави вважати, що держава не знімає з себе зобов'язання виплатити
таку одноразову грошову допомогу повністю, і у подальшому виконає зобов'язання
перед особами, що мають відповідний статус.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи.

Безспірно встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових
дій, якій відповідно до вимог ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на
2007 рік”, якими було обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня,
встановленої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання
про підставність позовних вимог ОСОБА_1 у частині стягнення на її користь
заборгованості з виплати щорічної допомоги за 2007 рік.

При визначенні розміру такої заборгованості колегія
суддів виходить із того, що станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового
мінімуму, а відтак і мінімальної пенсії за віком, становив 410,06 грн.

З врахуванням виплаченої відповідачем у 2007 році
щорічної грошової допомоги до 5 травня в розмірі 280 грн., сума заборгованості
перед позивачкою ОСОБА_1 становить 1770,30 грн.(410,06 х 5 - 280) та підлягає
виплаті у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої
інстанції про необхідність стягнення спірної виплати саме із УПСЗН Калуської
міської ради в силу вимог ст. 17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” розмірів щорічної грошової допомоги як на причину
невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “Кечко проти України”).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо аналогічних спірних
виплат за 2005-2006 роки судом першої інстанції, на думку колегії суддів,
безпідставно не враховано тієї обставини, що положення ст. 34 Закону України
“Про Державний бюджет на 2005 рік” та ст. 30 Закону України “Про Державний
бюджет на 2006 рік”, якими розмір одноразової грошової допомоги до Дня Перемоги
учасникам бойових дій встановлювався на рівні 250 грн., на предмет
конституційності не розглядалися, у встановленому порядку неконституційними
визнанні не були та своєї чинності не втратили.

Оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення заборгованості із одноразової грошової допомоги до
5 травня за 2005-2006 спірні роки, на думку колегії суддів, немає.

Вимоги позивачки про стягнення на її користь відповідної
заборгованості за 2004 рік заявлені нею з пропущенням строку звернення, що є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову відповідно до ч.1
ст. 102 КАС України.

При цьому колегія суддів вважає безпідставним висновок
суду першої інстанції про те, що строк на звернення до суду з такими вимогами
ОСОБА_1 пропущено з поважних причин, оскільки позивачкою не наведено достатніх
об'єктивних причин, які б позбавляли її можливості звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав до суду з часу прийняття 01 грудня 2004 року
Конституційним Судом України рішення за №20-рп, яким визнавалися
неконституційними положення ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2004 рік”.

Крім
того, згідно із ч.4 ст. 17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки
на час прийняття Конституційним Судом України вищевказаного рішення №20-рп
закінчився встановлений законом строк виплати разової грошової допомоги,
колегія суддів приходить до переконання про неможливість задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 в частині проведення таких виплат за 2004 рік.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207
КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Калуського районного суду Івано-Франківської
області від 11 жовтня 2007 року у справі № 2-а-121/07 скасувати і прийняти
нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення Калуської міської ради провести виплату недоплаченої ОСОБА_1 у 2007
році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1770,30 грн.

У задоволенні
решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.М.Багрій

В.З.Улицький