Справа № к-3118/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.
Києва від 24 грудня 2003 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 квітня
2004 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського інституту по
проектуванню нафтопереробних та нафтохімічних підприємств Відкритого
акціонерного товариства "Укрнафтохімпроект" (надалі - ВАТ
"Укрнафтохімпроект", відповідач), Управління Пенсійного фонду
України у Шевченківському районі м. Києва про надання довідки для підтвердження
стажу наукової роботи та перерахунок пенсії, -

встановила:

У квітні 2003 року ОСОБА_1
звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що
відповідач всупереч вимогам ст.ст. 1, 6 Закону України "Про наукову і
науково-технічну діяльність" відмовив їй видати довідку про стаж наукової
роботи в інституті за період з 27.04.1971 року по 01.10.1992 року мотивуючи
свою відмову тим, що вона працюючи на посадах керівника групи та провідного
інженера в електротехнічному відділі займалася роботами, які не мають
науково-технічного спрямування.

При цьому ОСОБА_1 зазначала, що
посади, які вона обіймала в інституті протягом вказаного періоду постановою
Кабінету Міністрів України від 22.11.2001 року №1571 були віднесені до Переліку
посад наукових (науково-педагогічних) працівників державних підприємств,
установ, організацій, перебування на яких дає право на призначення пенсій та
виплати грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24
Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" (яка була
чинною на момент звернення з позовом).

У зв'язку з цим позивачка просила
суд визнати її роботу в інституті за період з 27 квітня 1971 року по 01 січня
1992 року на посаді керівника групи та провідного інженера як основний вид
діяльності і зобов'язати надати довідку для підтвердження стажу наукової роботи
та отримання пенсії, як наукового працівника.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 грудня 2003 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
надання довідки для підтвердження стажу наукової роботи та перерахунок пенсії
було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 28 квітня 2004 року апеляційну скаргу позивачки відхилено. З резолютивної
частини рішення суду першої інстанції виключено висновок суду про відмову в
позові до УПФ України в Шевченківському районі м. Києва щодо перерахунку
пенсії.

В решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із постановленими
по справі судовими рішеннями, ОСОБА_1
звернулася до Верховного Суду України з касаційною скаргою в порядку
визначеному ЦПК України 1963 року в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального права, просила вказані судові рішення скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Листом Верховного Суду України від
09.11.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, оскільки
у відповідності з положеннями статей 1, 24 Закону України "Про наукову і
науково-технічну діяльність" підставами для призначення наукової пенсії,
крім іншого, є науковий статус державної установи та підрозділу, де працював
робітник, а також науковий (науково-технічний) характер діяльності самої особи.

Отже, наукова і науково-технічна
діяльність (у всіх своїх формах або видах) може бути визнана такою лише у
випадку, коли її результат відповідає зазначеним умовам закону і обов'язково
містить елемент наукової новизни, зафіксований на носіях науково-технічної
інформації чи у відповідній документації. Діяльність (у тому числі і характерні
для проектних організацій види робіт - технічне керівництво проектом, розробка
проектно-кошторисної документації, розрахунки, що визначають відповідні рішення
у різних галузях, розробка типових чи індивідуальних проектів, для різних видів
промисловості тощо), якщо вона має своїм результатом інженерне (або інше)
рішення, що не містить наукової новизни, не може бути віднесена до наукової
(науково-технічної) діяльності (незалежно від рівня важливості її результатів
для країни).

Окремому підтвердженню підлягає й
інформація про науковий характер роботи самої особи, яка звертається за
призначенням наукової пенсії.

Як встановлено судом, ОСОБА_1
працювала:

з 20 липня 1966 року по 28 жовтня
1970 року - в Державному науково-дослідному інституті нафтовидобувальної промисловості
"УкрНДІПНВ" на посаді керівника групи;

з 30 жовтня 1970 року по 27 квітня
1971 року - в Проектно-конструкторському і технологічному інституті
Міністерства обслуговування населення УРСР на посаді завідуючого сектором;

з 27 квітня 1971 року по 01 січня
1992 року - в інституті "ВНДПКнафтохім" на посадах керівника групи,
провідного інженера в електротехнічному відділі (проектне відділення
"ВНДПКнафтохім" 06.09.1982 року було перейменовано у Проектне
відділення НВО "МАСМА", яке в свою чергу, 29.12.1994 року було
перетворене у ВАТ "Укрнафтохімпроект").

За довідкою ВАТ
"Укрнафтохімпроект" від 15.10.2002 року ОСОБА_1, працюючи в інституті
на зазначених посадах виконувала роботи, що не віднесені до наукових.

Можливість віднесення до наукових
працівників тих осіб, які займали посади, що є в Переліку посад наукових
працівників державних підприємств, установ, організацій, перебування на яких
дає право на призначення пенсії та грошової допомоги у разі виходу на пенсію
відповідно до ст. 24 Закону України "Про наукову та науково-технічну
діяльність", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від
22.11.2001 року №1571, проте за своїми назвами є аналогічними з посадами в
ненауковій сфері (зокрема посади головного інженера (конструктора, технолога, іншого
фахівця), має бути підтверджена відповідно до чинного законодавства інформацією
про науковий характер їхньої основної роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, за довідкою ВАТ
"Укрнафтохімпроект" від 13.10.2003 року ОСОБА_1 було запропоновано
надати комісії інституту інформацію, яка б підтверджувала науковий характер її
роботи в електротехнічному відділі проектного відділення "ВНДПКнафтохім.
На запити позивачки відповідачем надавалась інформація щодо характеру роботи,
яка нею виконувалась в електротехнічному відділі на посадах керівника групи,
провідного інженера. Проте на підставі висновку кваліфікаційної комісії,
отриманого за аналізами результатів роботи позивачки з точки зору виявлення в
ній наукового направлення, не підтверджено наукового характеру її роботи
протягом періоду заняття цих посад. На підставі такого висновку керівник
установи та Голова кваліфікаційної комісії підписали довідку, що ОСОБА_1
працюючи в інституті в електротехнічному відділі виконувала роботи, що не
віднесені до наукових.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку про обґрунтованість судових рішень, постановлених
у даній справі, оскільки вони відповідають вимогам закону та підтверджуються
наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи касаційної скарги зазначені
висновки суду не спростовують та зводяться до незгоди з ними.

Відповідно до ст. 86 КАС України,
виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

При вирішенні справи
судами правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм
процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 224
КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення,
а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
- залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва
від 24 грудня 2003 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 квітня 2004
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і
може бути оскаржена за винятковими обставинами лише у випадках, з підстав, у
строки та в порядку, які визначені статтями 235-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: