Справа № 2а-4068/08/3
Суддя: Шкляр Т.О.
Дата ухвалення: 2008-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
вул. Київська, 150, м. Сімферополь, Автономна Республіка
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.10.08

Справа №2а-4068/08/3

10:23 м.
Сімферополь

Окружний адміністративний суд Автономної Республіки Крим у складі: судді
Шкляр Т.О. , за участю секретаря судового засідання Сисоєвої С. А.

за участю сторін:

від позивача: Кульфедінова Л. Е., довіреність від
09.01.2008р.

від відповідача: Богаченко О. О., довіреність від
04.09.2008р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом
Міністерства праці та соціальної політики АР Крим

до Головного
управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК Відділ державної
виконавчої служби підрозділу примусового виконання рішень

про скасування постанови

Обставини справи:

Позивач звернувся до Окружного адміністративногосуду АР
Крим із позовною заявою та просить скасувати постанову від 24.09.2008р. підрозділу
примусового виконання рішень ГУ МЮУ в АР Крим про стягнення виконавчого збору з
Міністерства праці та соціальної політики АР Крим в розмірі 850 грн. за
невиконання рішення Центрального районного суду м. Сімферополя по справі
№2-а-390/07.

Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що Міністерство праці та соціальної політики АР Крим є
головним розпорядником бюджетних коштів, отже лише виділяє кошти, які
передбачені до виплати до Дня Перемоги в межах цільових бюджетних асигнованій. Отже, відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного
кодексу України бюджетні платежі можливо здійснити з бюджету тільки за
наявністю відповідного бюджетного
призначення, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості виконувати рішення
судів щодо сплат виплат до Дня Перемоги у встановлений органами ВДВС строк,
зокрема інваліду війни першої групи ОСОБА_1

Відповідач на позовних вимогах заперечує з підстав
наведених у відзиві на позов, зазначаючи, зокрема, що оспорювана постанова була
винесена відповідачем відповідно до положень ст. 46 Закону України "Про виконавче
провадження" у зв'язку з невиконанням Міністерством праці та соціальної політики України рішення в строк,
встановлений для добровільного його виконання.

Вислухав пояснення представників позивача та третьої
особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши доказі по справі в їх
сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

21.08.2008р. відповідно до положень ст.ст. 18, 24 Закону
України "Провиконавче провадження" державним виконавцем Підрозділу
примусового виконання рішень ГУЮ МЮУ в АР Крим на підставі заявиОСОБА_1 було
винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому
виконання виконавчого листа №2-а-390/07, який 10.06.2008р. було видано
Центральним районним судом м. Сімферополя про зобов'язання боржника -
Міністерства праці та соціальної політики АР Крим, виділити Управлінню праці та
соціального захисту населення Центральної районної ради м. Сімферополя грошові кошти у розмірі 3610 грн.
для здійснення виплати разової грошової допомоги інваліду війни першої групи
ОСОБА_1

Згідно зазначеної постанови боржнику - Міністерство
праці та соціальної політики АР Крим, був наданий строк для добровільного
виконання рішення в 7-денний строк з часу отримання постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 резолютивної частини постанови,
боржника було попереджено, що у випадку невиконання рішення у встановлений
строк, рішення буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника
виконавчого збору в розмірі 850,00 грн. та витрат, пов'язаних зі здійсненням
виконавчих дій.

Зазначена постанова була отримана Міністерством праці та
соціальної політики АР Крим відповідно до поштового повідомлення 26.08.2008р.

29.09.2008р. Міністерство праці та соціальної політики
АР Крим отримало Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі
850,00 грн. за невиконання постанови від 21.08.2008р. в строк, наданий для
добровільного виконання виконавчого документу від 10.06.2008р., виданого
Центральним районним судом м. Сімферополя.

Як свідчать матеріали справи, станом на 17.10.2008р.
рішення Центрального районного суду м. Сімферополя щодо зобов'язання
Міністерства праці та соціальної політики АР Крим виділити Управлінню праці та
соціального захисту населення Центрального району м. Сімферополя для здійснення
останнім виплати разової грошової допомоги інваліду війни першої групи
ОСОБА_1 виконано не було, що
підтверджується постановою Головного державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень ГУЮ МЮУ в АР Крим від 17.10.2008р., у зв'язку з
чим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків, коли
щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України
компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових
актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1
статті 3 КАС України дано
визначення суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Статтею 2 Закону України “Про виконавче провадження” №
606-XIV від 21.04.1999 року примусове виконання рішень в Україні покладається
на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства
юстиції України. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про державну
виконавчу службу" від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим,
обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних,
міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної
виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (далі - державні виконавці).

Статтею 5 Закону України “Про виконавче провадження”
державний виконавець, здійсняючи свої повноваження має право одержувати
необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки, іншу інформацію;
проводити перевірки, огляди приміщень і сховищ, накладати арешт на майно
боржника, накладати стягнення у вигляді штрафу на громадян і посадових осіб у
випадках, передбачених законом та інше.

Отже, органи державної виконавчої служби у відносинах з
фізичними та юридичними особами під час реалізації своїх завдань та функцій,
встановлених законодавством України, являються суб'єктами владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій,
мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо
вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, відповідно до ст. 181 КАС України, яка
регулює порядок розгляду позовних заяв з приводу рішень, дій чи бездіяльності
державної виконавчої служби, до компетенції адміністративних судів відносяться
справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби
щодо виконання рішень в адміністративних справах, рішень інших органів та
посадових осіб, що можуть виконуватися примусово, рішень, для яких не
встановлено іншого порядку судового оскарження, особами, які не наділені правом
оскарження рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби у
цивільному та господарському судочинстві.

Предметом оскарження по даної справі є рішення
державного виконавця щодо стягнення з Міністерства праці та соціальної політики
АР Крим виконавчого збору в розмірі 85000 грн. за невиконання рішення суду у
встановлений для добровільного виконання строк.

Таким чином, спір, який виник між сторонами по справі
являється публічно-правовим, інший порядок судового оскарження постанови
державного виконавця про накладення штрафу, яке являється санкцією за
невиконання вимог Закону України “Про виконавче провадження” для позивача, який
не є учасником виконавчого провадження, законодавством не передбачений, тому
справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 181 КАС України позовну заяву у справах з приводу рішень, дій
або бездіяльності державної виконавчої служби може бути подано до суду у
десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення її прав, свобод та інтересів.

Постанова про стягнення виконавчого збору від
24.09.2008р. була фактично отримана позивачем 29.09.08р., що підтверджується
штампом про отримання. До Окружного адміністративного суду позивач звернувся
08.10.2008р. відповідно до штемпелю органу поштового зв'язку на конверті, в
якому надійшов до суду даний позов, тобто до спливу встановленого КАС України
десятиденного строку.

Отже, суд вважає за можливе розглянути адміністративний
позов по суті.

Згідно зі статтею
19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження”
визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження
та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на
примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону
підлягають примусовому виконанню.

Права та обов'язки державних виконавців встановлені статтею 5 Закону
України “Про виконавче провадження”, відповідно до якої державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим
Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Здійснюючи свої обов'язки державний виконавець має право
вчиняти необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; роз'яснює сторонам їх права і обов'язки; накладати
стягнення у вигляді штрафу на громадян і посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України “Про
виконавче провадження” державний виконавець зобов'язаний використовувати надані
йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Таким чином, законодавцем встановлені певні обмеження
повноважень державного виконавця, відповідно до яких всі рішення приймаються на
підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених Законом “Про виконавче
провадження”, вони повинні бути повними, неупередженими та своєчасними, спосіб
та порядок виконання рішення суду встановлюється не виконавцем, а саме рішенням
суду, яке відображено у виконавчому документі, виконавчі дії не можуть
порушувати права та законні інтереси громадян та юридичних осіб.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі прийняття виконавчого документа до
виконання, державний виконавець у триденний строк з дня його надходження
виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій встановлює
строк для добровільного виконання рішення.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що, починаючи виконувати
рішення, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії,
спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

У разі, якщо боржник у встановлений державним виконавцем
строк добровільно рішення не виконав, останній, відповідно до статті 30 Закону
України "Про виконавче провадження", повинен невідкладно розпочати
його примусове виконання.

Згідно зі ст. 46 Закону у разі невиконання рішення у
строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а
в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для
добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому
ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Отже, зазначена норма, в порядку якої була прийнята
постанова від 24.09.2008р., яка оскаржується за даним позовом, пов'язує
стягнення коштів за постановою про стягнення виконавчого збору після повного виконання рішення, яке не було
виконано боржником в добровільному порядку.

Таким чином, враховуючи те, що виконання рішення станом
на час винесення оспорюваної постанови не було здійснено, суд вважає, що
відповідач по справі вийшов за межі своєї компетенції.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 4 статті 71 КАС України суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний подати суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані, як докази по справі.

Доказів з виконання рішення суду стосовно боржника -
Міністерства праці та соціальної політики АР Крим на час винесення постанови
відповідачем 24.09.2008р. суду під час розгляду справи не надано.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд може
вийти за межі позовних вимог тільки в
разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб. Приймаючи
до уваги, що позивач заявив позовні вимоги лише про скасування постанови про
стягнення виконавчого збору, а вимоги щодо визнання її протиправною, як це
передбачено для актів індивідуальної дії позивачем не заявлено, суд вважає
можливим в цій частини вийти за межи позовних вимог, оскільки це необхідно для
повного захисту прав та інтересів позивача по справі.

Вступна та резолютивна частина постанови оголошені у
судовому засіданні 23.10.2008р., повний текст постанови складений та підписаний
28.10.2008р.

На підставі викладеного, керуючись статтями 158, 159,
160, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати постанову Головного державного виконавця
підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в АРК від 24.09.2008 року про стягнення
виконавчого збору з боржника Міністерства праці та соціальної політики АР Крим
в розмірі 850,00 грн. за невиконання
боржником в наданий для добровільного виконання виконавчого листа Центрального
районного суду м. Сімферополя по справі №2-а-390/07 від 10.06.2008р.
протиправною та скасувати.

Постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
складення у повному обсязі у разі неподання заяви про апеляційне оскарження
(апеляційної скарги).

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження
апеляційна скарга не подана, постанова набуває законної сили через 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Протягом 10 днів з дня складення постанови у повному
обсязі до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через Окружний
адміністративний суд Автономної Республіки Крим може бути подана заява про
апеляційне оскарження, після подачі якої, протягом 20 днів може бути подана
апеляційна скарга.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається в строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Окружного

адміністративного суду

Автономної Республіки Крим Шкляр Т.О.