Справа № 22а-348/2007
Суддя: Кузнєцов В.О.
Дата ухвалення: 2007-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№22
а - 348 Головуючий
у їй інстанції- Єлисєєва Т.Ю.
36 Доповідач
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2007 року Колегія суддів судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого :
судді - Кузнецова В.О.

суддів -
Красвітної Т.П., Пищиди М. М.

при секретарі - Качур
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2006 року за
позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, 3-я особа - житлово - будівельний кооператив
№ 175, про визнання права на отримання
дозволу та зобов'язати виконати певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні
2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання
права на отримання дозволу та зобов'язати виконати певні дії . В обгрунтування
вказуває на те, що рішенням Жовтневої
районної у м. Дніпропетровську ради №
112 від 24.02.2006 року був затверджений акт про визнання, квартири АДРЕСА_1 непридатною для проживання.
08 лютого 2006 року вона звернулася із заявою до голови міської ради з
проханням дати вказівку відповідним службам на підготовку документів на вивід
із жилого фонду та реконструкцію зазначеної квартири. Листом від 01 серпня 2006
року за підписом начальника управління житлового господарства її було
повідомлено про необхідність надати погодження мешканців суміжних квартир на
реконструкцію квартири, а також протокол
загальних зборів членів ЖБК - 175 про погодження виведення квартири з житлового
фонду. Вважаючи, що ця вимога не
ґрунтується на законі просила постановити рішення яким визнати за нею право на
отримання дозволу міськвиконкому на вивід квартири з житлового фонду та
переобладнання її під перукарню без отримання погодження мешканців суміжних
квартир і протоколу загальних зборів членів ЖБК - 175, а також зобов'язати міськвиконком надати їй
дозвіл на вивід квартири з житлового фонду та переобладнання її під перукарню.

Постановою
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 вересня 2006 року позовні вимоги задоволені у
повному обсязі.

З даним
рішенням не погодилася ОСОБА_1, яка не приймала участі у справі і яка є власницею
суміжної квартири і звернулася до суду з апеляційною скаргою у якій просила
скасувати постанову і направити справу до суду першої інстанції.

В
апеляційній скарзі вказує на те, що
рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального
права, суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, не залучив її та інших власників
суміжних квартир до участі у справі.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених позовних вимог, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду скасувати на підставі п.3, 4 ст. 202 КАС України, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову, з наступних підстав.

Встановлено
судом і підтверджується матеріалами справи,
позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі -
продажу від 16 07.2005 року ( ас. 8 ).
Вказаний будинок належить ЖБК№ 175 Рішенням виконавчого комітету Жовтневої
районної у м. Дніпропетровську ради №
142 від 24.02.2006 року затверджений акт районної технічної комісії від
15.02.2006 року про визнання спірної квартири непридатною для проживання (а.с. 10, 11
). 08 лютого 2006 року позивачка звернулася до міського голови із заявою про
надання дозволу про виведення квартири з житлового фонду ( а.с. 12 ). Листом від 01.08.2006 року за підписом
начальника управління житлового господарства позивачку було повідомлено про
необхідність додатково надати погодження мешканців суміжних квартир, а також протокол загальних зборів членів ЖБК
№ 175. (а.с. 13 ).

Ухвалюючи
постанову про задоволення позову, суд
першої інстанції дослідив та застосував не всі норми матеріального права, а тому і прийшов до помилкового висновку про
задоволення позову. Приймаючи постанову,
суд першої інстанції виходив з положень
ст. 2 Закону України „ Про
кооперацію „ , ст. . 4 Закону України „ Про власність
„, ст.
317, ст. ст.
319, 320, 321,
ст. 384 ЦК України.

Згідно ч.3 ст. 7 ЖК Української РСР непридатні для
проживання жилі приміщення в будинках житлово - будівельних кооперативів може
бути переобладнано в нежилі за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом
районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Суд
першої інстанції цих положень не врахував,
не прийняв до уваги, що при
прийнятті рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 142 від 24.02.2006
року не було отримано рішення загальних зборів членів кооперативу на
переобладнання спірної квартири в нежиле і не дав належної оцінки рішенню
районної ради. Тобто таке рішення, як
прийняте без рішення загальних зборів членів кооперативу на переобладнання
спірної квартири, не має законних
підстав.

Згідно
ч. 4 ст.
8 ЖК Української РСР переведення жилих будинків житлово - будівельних
кооперативів у нежилі не допускається.

За вказаних
обставин у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову. За
таких обставин колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки не вбачається підстав для
направлення справи на новий розгляд. Постанову суду першої інстанції необхідно
скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позову.

Керуючись ст.
ст. 195, 198, 202 п.3,
4, ст. ст.
205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Постанову
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 вересня 2006 року скасувати.

У
задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської
ради, 3-я особа - житлово - будівельний
кооператив № 175, про визнання права на
отримання дозволу та зобов'язати виконати певні дії - відмовити.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного

місяця.