Справа № 22-а-7997/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Савкевич К.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2008 року справа
№ 22-а-7997/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М

суддів: при секретарі

Горбенко К.П., Яманко В.Г. Білоус
К.І.

розглянувши у відкритому за участю
представників: позивача відповідача апеляційну скаргу

судовому засіданні ОСОБА_1 -
особисто не з'явився Управління праці
та соціального захисту населення
Красноармійської міської ради Донецької області;

на постанову

Красноармійського міськрайонного
суду Донецької області;

від

13 червня 2008 року

У адміністративній справі

№ 2-а-44/08

за позовом

ОСОБА_1

До

Управління праці та соціального
захисту населення Красноармійської міської ради Донецької області;

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2004-2007 роки

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2007 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Постановою Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2008 року позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Красноармійської міської ради
Донецької області про стягнення недоотриманої суми на оздоровлення за 2004-2007
роки було задоволено частково, відмовлено щодо стягнення сум на оздоровлення за
період 2004-2006 років на підставі ст. 99 КАС України, тобто у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду за захистом своїх прав, в іншій частині
позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, управління праці та соціального захисту населення Красноармійської
міської ради Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просять
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Суд першої інстанції при
розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення Красноармійської міської ради Донецької області
як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
1, визнаний інвалідом 3 групи, у зв'язку з чим користується правами та
пільгами, передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, йому
передбачена щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних
плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати становив:
у 2007 році - 440 грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: за 2007 рік - 90 грн.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що
фактично за 2007 рік відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної
разової допомоги у розмірі 1670 грн.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, вважає постанову суду законною та
обґрунтованою.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився,
був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що
підлягає задоволенню частково, а постанова суду скасуванню, з наступних
підстав.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень,
допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення
справи.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та є інвалідом 3
групи (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення (серія НОМЕР_1 від
22.11.1994 року), наявною у матеріалах справи (а.с. 3).

Відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка виплачується інвалідам
третьої групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір
такої допомоги встановлений для інвалідів 3 групи в 21,50 грн., а з 2005 року -
постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений в
90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами №№
836, 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) встановлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів другої групи - 21,50 гривень
та з 2005 р. 90 грн. відповідно.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами та з огляду на приписи частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України,
при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови №№ 836, 562.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі 90 гривень за 2007 р. суд першої інстанції обґрунтовано визнав
неправомірними.

Проте, суд першої
інстанції помилково дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог
позивачу в частині виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2004, 2005 роки
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99
КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно приписів ч. 1 ст.
100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Зазначена норма носить імперативний характер і у випадку,
якщо на її застосуванні наполягає відповідач, вона є обов'язковою для
виконання.

Отже, у суду першої інстанції не було законних підстав в застосуванні
вказаної норми, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції
представник відповідача не звертався до суду щодо застосування ст. 99 КАС
України.

Таким
чином, Красноармійський міськрайонний суд Донецької області порушив норми
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Проте, колегія суддів
відзначає, що згідно ч. 1 ст. 99 адміністративний позов може бути подано в
межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом
або іншими законами.

Так, іншим законом -
Цивільним Кодексом України у п. 3 ч. 1 ст. 268 встановлено, що позовна давність
не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

В розумінні преамбули та
статей 13 і 48 Закону № 796-ХІІ
допомога на оздоровлення є способом відшкодування шкоди, спричиненої здоров'ю
громадянина внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог
за 2006 рік, однак невірно застосував норму права, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України
N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006
рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним
Конституційним Судом України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з
управління праці та соціального захисту населення Красноармійської міської ради
Донецької області, за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 необхідно
стягнути недоотримані суми допомоги на оздоровлення за 2004, 2005 та 2007 роки,
виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати у загальній
сумі 3834, 50 грн.;
в 2004 році - (237 грн. х 4) - 21,50 грн. = 926, 50 грн.; в 2005 році - (332 грн. х 4) - 90 грн. = 1238 грн.; в 2007 році
- (440 х 4) - 90 грн. = 1670 грн.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.2 ч.1 ст. 198, ст. 202, ст.
205, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення
Красноармійської міської ради Донецької області на постанову Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2008 у справі № 2-а-44/08 - задовольнити частково.

Постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13
червня 2008 року у справі № 2-а-44/08 - за позовом ОСОБА_1 до управління праці
та соціального захисту населення Красноармійської міської ради Донецької
області про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2004-2007 роки -
скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії посадових осіб управління праці та соціального
захисту населення Красноармійської міської ради Донецької області щодо виплати
ОСОБА_1 суми компенсації на оздоровлення за період 2004, 2005 років та за 2007
рік у розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення
Красноармійської міської ради Донецької області за рахунок державного бюджету
на користь ОСОБА_1 недоотримані суми на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки у
розмірі 3834, 50 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту
населення Красноармійської міської ради Донецької області - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин постанови, з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий: Г.М. Міронова

Судді: К.П.Горбенко

В.Г.Яманко