Справа № 21-217во08
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30
вересня 2008 року м. Київ

Колегія
суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого Кривенка В.В.,

суддів: Гусака М.Б., Маринченка
В.Л.,

Панталієнка П.В., Самсіна І.Л., -

розглянувши у
порядку письмового провадження за винятковими обставинами за скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області (далі - УПФ)
справу за позовом ОСОБА_1 до УПФ про визнання незаконними дій та зобов'язання
провести перерахунок пенсії,

в с т а
н о в и л а:

У серпні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПФ про перерахунок раніше
призначених державної та додаткової пенсій, виплата яких передбачена статтями
50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - Закон №
796-ХІІ).

Позивач
зазначав, що він як інвалід ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю
в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримує державну та
додаткову пенсії, передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Посилаючись на
те, що розміри призначених і виплачуваних йому пенсій не відповідають розмірам,
установленим цим Законом, та на відмову УПФ привести їх у відповідність з
останніми, позивач просив суд визнати дії відповідача неправомірними та
зобов'язати його усунути зазначені порушення, провівши відповідні перерахунки.

Первомайський
міський суд Луганської області постановою від 22 червня 2007 року в задоволенні
позову відмовив.

Донецький
апеляційний адміністративний суд постановою від 14 вересня 2007 року, залишеною
без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 грудня 2007 року,
постанову суду першої інстанції скасував і позов задовольнив.

У скарзі
до Верховного Суду України УПФ порушило питання про скасування ухвали Вищого
адміністративного суду України від 19 грудня 2007 року з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, з
направленням справи на новий апеляційний розгляд. На підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної інстанції статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ скаржник
посилається на постанову Вищого адміністративного суду України від 14 листопада
2007 року у справі за аналогічним позовом ОСОБА_2. до УПФ, якою в задоволенні
позовних вимог було відмовлено.

Перевіривши
за матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного Суду України виявила неоднакове
застосування судом касаційної інстанції зазначених норм права і визнала, що
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею
49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно
до частини 4 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних
пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника,
в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких установлено
зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми
мінімальних пенсій за віком.

Згідно
зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії І,
призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема
інвалідам ІІ групи - у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Як
передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким
чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає
мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі

статтею
28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється в
розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Як
установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи,
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесений до
категорії 1 осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує
пенсію по інвалідності на підставі статті 54 Закону № 796 та додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі статті 50 цього Закону.

Розрахунок
пенсій позивачу УПФ провело виходячи з розміру 19 грн 91 коп., установленого
чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №
1 “Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету” (далі - постанова КМУ від 3 січня 2002 року № 1).

Задовольняючи
позов, суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли правильного висновку про
те, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50,
54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет
України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Порядок
обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від
30 травня 1997 року № 523. Ця
постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій
відповідають змісту статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ. А в пункті 2 постанови від
3 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких
проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей закону,
причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

При
вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанцій виходячи із загальних
засад пріоритету законів над підзаконними актами обґрунтовано визнали, що при
розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону
№ 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на
відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за
віком.

Положення
частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV, на думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для
розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті.

На
підставі наведеного та керуючись статтями 242, 244 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах
Верховного Суду України

п о с т
а н о в и л а:

У
задоволенні скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську
відмовити.

Ухвалу
Вищого адміністративного суду України від 19 грудня 2007 року та постанову
Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2007 року
залишити в силі.

Постанова
є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 2
частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

В.В. Кривенко

Судді

М.Б. Гусак

В.Л. Маринченко

П.В. Панталієнко

І.Л. Самсін