Справа № 22-а-3002/2007
Суддя: Летягіна О.В.
Дата ухвалення: 2007-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого
судді: Іващенко В.В.

Суддів:
Летягіної О.В., Руснак А.П.

При секретарі:
Урденко Г.В.

розглянувши
у відкритому судову засіданні в місті Сімферополі адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Прокуратури Автономної Республіки Крим, третя особа: ОСОБА_2 - про визнання
протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку за
час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Алуштинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 21 грудня 2006року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся до суду з позовом до Прокуратури Автономної Республіки Крим, третя
особа: ОСОБА_2 - про визнання протиправним і скасування наказу прокурора АР
Крим від 30 серпня 2006року за № 1617, поновлення на посаді помічника прокурора
м. Алушта, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу.

Вимоги
мотивовані тим, що він з 14 червня 2004 року служив на посаді помічника
прокурора м. Алушта.
30.08.2006року він був звільнений з органів прокуратури за ст. 8, п. 5
ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України за вчинення проступку, який
порочить його як працівника прокуратури. З вищевказаним наказом він не згоден,
вважає його незаконним, оскільки такого проступку він не скоїв.

Постановою
Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 21 грудня 2006 року
у задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
ставить питання про скасування постанови суду і ухвалення нової постанови
про задоволення його позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Апелянт вказує, що суд не повинен був брати до уваги
покази свідків, оскільки вони ніяким чином не підтвердили факт спричинення
ОСОБА_3тілесних ушкоджень її чоловіком. Крім того, апелянт вказує, що підставою
для визнання особи винною у спричиненні тілесних ушкоджень є лише судовий акт
(вирок, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності), який
набрав законної чинності, інші способи встановлення вини особи законодавством
не передбачено. Таким чином вважає, що висновки, зроблені за результатами
перевірки цих обставин прокуратурою АР Крим, не є відповідними дійсності та доведеними.

Справа №
22-а-3002/2007 Головуючий суду першої
інстанції- Куксов В.В..

Доповідач
- Летягіна О. В.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача, та його
представника ( представники прокуратури АР Крим: Силивоненко О.В. та Аленикова
Н.М. не з'явились у судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про
час і місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення, отриманого представниками 25.06.2007р.) проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою
і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
в позові, суд виходив з того, що ОСОБА_1
був звільнений з посади помічника прокурора м. Алушта з законних
підстав, тому що скоїв проступок, який порочить його, як працівника
прокуратури.

Проте
таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального й процесуального
права.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу на посаду помічника прокурора м. Алушта 14.06.2004 року.

Наказом
прокурора Автономної республіки Крим № 1617 від 30.08.2006 року ОСОБА_1 був звільнений з
органів прокуратури на підставі ст.8, 9 п.5 Дисциплінарного Статуту прокуратури
України.

Відповідно
до ст. 8 Дисциплінарного Статуту прокуратури України дисциплінарні стягнення до
прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та
інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання
службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника
прокуратури.

В наказі
№ 1617 від 30.08.2006р. прокурора Автономної Республіки Крим зазначено, що
13.08.2006р. приблизно о 01 год.
30 хв., знаходячись за місцем свого постійного проживання - в кімнаті
АДРЕСА_1, ОСОБА_1, грубо порушуючи громадський порядок, наніс кілька ударів
дружині ОСОБА_3, навмисно спричинивши їй тілесні ушкодження.

Проте,
відповідно до ч.1 ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 2 Кримінального Кодексу
України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З
матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_1
не було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст.
296 КК України -хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з
мотивів явної небоги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи
винятковим цинізмом.

Більш
того, постановою старшого слідчого прокуратури м. Алушти від 17.08.2006р.
відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 296 КК України з підстав п. 2 ст. 6 КПК України -
відсутності складу злочину ( арк. сп. 5-6).

Таким
чином, твердження прокурора АР Крим в наказі № 1617 від 30.08.2006р. про грубе
порушення громадського порядку з боку ОСОБА_1,
не доведено будь-якими допустимими доказами.

Посилання
прокурора АР Крим у наказі про звільнення на наявність у діях ОСОБА_1 складу злочину,
передбаченого ч.1 ст. 125 КК України також не ґрунтується на допустимих доказах.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3до суду
з заявою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками ч.1
ст. 125 КК України не зверталась. Вона навіть відмовилась від своїй заяви до
Алуштинського ТВ ГУ МВС України в АР Крим ( арк. сп. 19-20), вказавши, що саме
вона у стані алкогольного сп'яніння, вчинила сварку з подружжям.

У
будь-якому випадку вина
ОСОБА_1 у скоєні злочину не доведена.

За таких обставин
звільнення ОСОБА_1 з
підстав п.8 ст. 8, п. 5 ст. 9
Дисциплінарного статуту прокуратури
України на підставі наказу
№ 1617 від 30.08.2006р.
прокурора Автономної Республіки Крим не є законним.

Недоведеність
обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає
встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права відповідно
до п. п. 2, 4 ч.1 ст. 202 КАС України є підставами для скасування постанови
суду і ухвалення нової постанови про задоволення позову.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1, колегія
суддів виходить із того, що він без законних підстав був звільнений з посади
помічника прокурора м. Алушта
з підстав п.8 ст. 8, п. 5 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури
України, оскільки вчинення ним проступку, який порочить його як працівника
прокуратури, не доведено будь-якими допустимими доказами.

Він
підлягає поновленню на роботі з оплатою середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу: з 30.08.2006р. по 18.07.2007р., виходячи з середнього
заробітку 1775 грн. в місяць.

Розмір
середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу : 10 місяців і 18 днів, - складає
19291 грн. з розрахунку: 1775 грн. (середньомісячний заробіток) х 10 місяців =
17750 грн. + 84 грн. 50 коп. (середньоденний заробіток) х 18 днів = 1541 грн.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 195, 196, 202, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 21
грудня 2006 року скасувати,
ухвалити нову постанову про
задоволення

адміністративного
ОСОБА_1.

Наказ
Прокурора Автономної республіки Крим № 1617 від 30 серпня 2006 року про
звільнення ОСОБА_1 з
посади помічника прокурора м. Алушта
скасувати.

Поновити
ОСОБА_1 на роботі
на посаді помічника прокурора м. Алушта
з 30 серпня 2006 року.

Стягнути
з Прокуратури Автономної республіки Крим на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2006 року по 18 липня 2007 року
за 10 місяців 18 днів в сумі 19291 грн.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця.