Справа № 22-а-5737/2008
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 червня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Шавеля Р.М., Заверухи О.Б.,

при секретарі
судового засідання - Соколовській
А.С.,

за участю осіб:

від позивача -
не явився,

від відповідача - Москаленко Т.Г. - представник,

від 3-ї особи - не явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційною скаргою - ОСОБА_1

на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької
області від 03 грудня 2007 року по справі № 2-а-866/07

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Антимонопольного комітету України,

третя особа на стороні відповідача без
самостійних вимог на предмет спору Головне управління державної служби України,

про визнання незаконною відмови у продовжені терміну
перебування на державній службі та визнання незаконним наказу про звільнення, -

В С Т А Н О В И
Л А :

03 грудня 2007 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області
прийнято постанову по даній
адміністративній справі № 2-а-866/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1до
Антимонопольного комітету України, третя особа на стороні відповідача без
самостійних вимог на предмет спору Головне управління державної служби України,
про визнання незаконною відмови у продовжені терміну перебування на державній
службі та визнання незаконним наказу про звільнення.

Суд
першої інстанції відмовляючи в задоволені позову виходив з того, що відмова
відповідача продовжити позивачу термін перебування на державній службі та його
звільнення з державної служби з посади голови Хмельницького обласного
територіального відділення Антимонопольного комітету України в зв'язку з
досягненням граничного віку перебування на державній службі, відповідають
вимогам ст.23 Закону України „Про державну службу”, Закону України „Про
антимонопольний комітет України”, є правомірними.

Вказану
постанову оскаржив позивач - ОСОБА_1, який в поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що судом першої інстанції постанова прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків
суду обставинам справи, що призвело до прийняття неправильного по суті рішення,
в зв'язку з чим просить постанову скасувати та постановити нову, якою повністю
задовольнити позовні вимоги.

Як на
доводи в своїй апеляційній скарзі позивач
покликається на те, що судом не взято до уваги ст.ст.24,43 Конституції України,
щодо права на працю, та те що причиною відмови у продовжені строку перебування
на державній службі було негативне до нього ставлення з боку керівництва
Антимонопольного комітету України, та не взято до уваги його тривалий стаж
перебування на державній службі, наявність заохочень та нагород.

Апелянт - позивач та представник третьої особи в судове
засідання не явились, хоча належним чином були повідомлені про час, місце та
дату апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України такий
проведено у їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги заперечив та пояснив, що постанова суду прийнята у
відповідності до вимог процесуального та матеріального права на підставі
повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин справи, та така
скасуванню не підлягає.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача на заперечення
проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Колегія
суддів вважає, що судом першої інстанції правильно надано оцінку діям та
прийнятому рішенню індивідуальної дії суб'єкту владних повноважень, щодо
відмови у продовжені терміну перебування на державній службі та прийняття
наказу про звільнення позивача, з точки зору його правомірності,
обґрунтованості, об'єктивності, а також інших визначених ч.3 ст. 2 КАС України
обов'язкових критеріїв і зроблено відповідні висновки.

Судом
першої інстанції було безспірно встановлено, що позивач проходив державну
службу в державному органі - Антимонопольному комітеті України на посаді голови
Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету
України з 23.01.1995 року.

Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 досяг 60-ти річного віку 18 лютого 2007
року.

З
подання наявного в матеріалах справи та відповіді відповідача (а.с.6-7)
вбачається, що позивачу було відмовлено у продовжені терміну перебування на
державній службі та як вбачається з копії наказу в.о.голови Антимонопольного
комітету України від 12.02.2007 року № 80-вк (а.с.17) його звільнено з державної служби у зв'язку з
виходом на пенсію (досягнення граничного віку перебування на державній службі)
та днем звільнення слід вважати останній день відпустки позивача.

При
цьому судом першої інстанції правильно враховано, що порядок призначення та
звільнення голови територіального відділення Антимонопольного комітету України
регулюється Законом України „Про державну службу” та Законом України „Про
антимонопольний комітет України”, де чітко визначено, що голова територіального
відділення та його заступник призначаються та звільняються з посади Головою
Антимонопольного комітету України.

Як
вбачається з вимог ст.23 Закону України «Про державну службу» і п.10. Положення
про Головне управління державної служби України, затвердженого Постановою
Кабміну України від 26.09.2007 року № 1180, термін перебування на державній
службі продовжує керівник державного органу, у якому працює державний
службовець, за погодженням з Начальником Головдержслужби, при цьому питання
щодо погодження продовження терміну перебування на державній службі регулюються
ст.23 Закону України «Про державну службу» та Порядком погодження продовження
терміну перебування на державній службі, затвердженим ПКМ України від
26.12.2003 року № 2020.

Колегія суддів
вважає доведеним, що законодавством України не встановлено, що державний
службовець має право після досягнення ним граничного віку перебування на
державній службі вимагати продовження цього терміну, оскільки законодавець у
ст.23 Закону України «Про державну службу» надає таке право, щодо продовження
терміну перебування на державній службі, виключно керівнику державного органу у
разі необхідності, яку він визначає з урахуванням потреб в управлінській
діяльності, кваліфікації працівника та його відповідності посаді і віку, а
також наявності кадрового резерву, за погодженням з Начальником Головдержслужби
України.

При цьому
колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції
правильно враховано, що оскільки позивач працював в системі органів
Антимонопольного комітету України, тому лише керівник Комітету, який має
повноваження щодо прийняття на посаду (роботу) та звільнення з посади (роботи),
може вносити подання стосовно продовження терміну перебування позивача на
державній службі, та оскільки законодавством не встановлено іншого порядку
вирішення такого питання, тому після досягнення граничного віку перебування на
державній службі, за відсутності відповідного рішення про продовження терміну
перебування на державній службі,
позивача було правомірно у відповідності до вимог п.3 ст.30 Закону
України «Про державну службу» звільнено з державної служби.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно
до ст.71 КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім
випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив дану справу та
прийшов до правильного висновку про правомірність дій та рішення відповідача,
щодо звільнення позивача з публічної служби в органі державної виконавчої влади
- Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету
України.

З огляду
на це колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, відповідає вимогам ст.ст.10,11,71,138,143,159,161-163 КАС України,
доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2007 року по справі №
2-а-866/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1до Антимонопольного комітету
України, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет
спору Головне управління державної служби України, про визнання незаконною
відмови у продовжені терміну перебування на державній службі та визнання
незаконним наказу про звільнення, - без
змін.

Ухвала набирає
законної сили негайно після проголошення.

На ухвалу апеляційного
суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після проголошення, а у
разі прийняття ухвали в порядку ч.3ст.160 КАС України, протягом того ж строку з
часу складення такої в повному обсязі.

Головуючий суддя :
І.Я.Олендер

Судді:
Р.М.Шавель

О.Б.Заверуха