Справа № 22ас-750/2007
Суддя: Морозовський В.І.
Дата ухвалення: 2007-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22ас - 750 / 2007 Постанову ухвалено під
Категорія 22 судді
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
квітня 2007 року місто
Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Вінницької області в складі :

головуючого :
Морозовського В. І.,

суддів : Оніщука В.В. і Чорного В.І.,

при секретарі : Мазур Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу т.в.о. Вінницького обласно-го військового комісара на постанову
Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 7 грудня 2006 року за
адміністративним позовом ОСОБА_1до Вінницького обласного військового
комісаріату (далі - ОВК) про перерахунок розміру пенсії за вислугу років, -

встановила:

У
листопаді 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив
зобов'язати Вінницький ОВК провести перерахунок призначеної йому пенсії та
відшкоду-вати недоплату пенсії за минулий час, починаючи з 2 грудня 1992 року,
з урахуванням щомісячних надбавок та доплат, встановлених Указами Президента
України від 14 липня 1995 року № 615 "Про надбавки до грошового
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України", від 14 липня 1999
року № 847 "Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил України", від 23 лютого 2002 року № 173
"Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ"; від 5 травня 2003 року №
389 "Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства
внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України
та Управління державної охорони України за безперервну службу". При цьому
позивач просив провести перерахунок пенсії, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму, посилаючись на те, що він є ветераном військової служби.

Вимоги обґрунтовані тим, що до 2 грудня 1992 року ОСОБА_1. проходив
військову службу та був звільнений в запас за віком у військовому званні
"майор", однак після нарахування пенсії за вислугу років зазначені
вище надбавки і доплати враховані не були та в подальшому перерахунок
призначеної йому пенсії Вінницьким ОВК не здійснювався, що є порушенням прав
позивача.

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 7
грудня 2006 року зазначений позов повністю задоволено: зобов'язано Вінницький
ОВК провести позивачу перерахунок пенсії як ветерану військової служби від
прожиткового

мінімуму, з
урахуванням усіх вказаних ним надбавок і доплат, з моменту введення в дію
відповідних нормативних актів, та виплатити ОСОБА_1 недоплачену пенсію за
період з 2 грудня 1992 року. Постанову в частині стягнення недоплаченої суми
допущено до негайного виконання. Також з відповідача в дохід держави стягнуто
судовий збір в розмірі 8,50 грн.

В апеляційній скарзі керівник Вінницького ОВК, посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить судове
рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні
позову.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про дату, час та
місце судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином. При цьому
апелянт просив розглянути справу без участі його представника, а представник
позивача ОСОБА_2. заявив
клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку з його відрядженням, тому
у відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України колегією суддів прийнято рішення про
розгляд справи у відсутність зазначених осіб.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про те, що скарга підлягає задоволенню, при
цьому виходить з таких підстав.

Частиною 1 статті 71 КАС України визначено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, безпосередньо встановлених законом.

Згідно ст.159 КАС України судове рішення повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.163 КАС України у
мотивувальній частині постанови вимагається зазначати встановлені судом
обставин із посиланням на докази, а також мотиви, з яких суд виходив при
прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Проте, ухвалюючи постанову у справі за позовом ОСОБА_1.,
суд першої інстанції вказаних вимог процесуального закону не дотримався,
оскільки у мотивувальній частині постанови не навів жодних мотивів прийнятого
рішення із зазначенням належних доказів, що їх підтверджують.

Що стосується посилання в обґрунтування прийнятого
рішення на п. "г" ст.15 Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ" (в редакції Закону від 25 березня 1996 року №
103/96-ВР), то остання норма до суті спору відношення не має, так як передбачене
нею положення про підвищення розміру пенсії за вислугу років на 150 %
мінімальної пенсії за віком поширюється на осіб офіцерського складу,
прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової
служби за контрактом, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ, які є ветеранами війни, учасниками бойових дій, членами сімей,
зазначеними у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантіїїх соціального захисту", а також дружинами (чоловіками) померлих
інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге. Між тим,
ОСОБА_1. будь-яких доказів про віднесення його до вказаних категорій громадян
суду не надав, а документально підтверджений ним статус ветерана військової
служби такого права на підвищення розміру пенсії за вислугу років не надає.

Посилання на ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" та
ст.19 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у даному конкретному
випадку є недоречним, так як вони не містять положень про обчислення пенсії для
ветеранів військової

служби,
виходячи з розміру прожиткового мінімуму. Крім того, ОСОБА_1. є особою, якій
пенсію за вислугу років призначено в порядку та на підставі іншого Закону
України - "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", що є
спеціальною нормою по відношенню до Закону, який регулює загальні положення
пенсійного забезпечення громадян, не пов'язані з проходженням ними військової
служби.

Колегія суддів також враховує, що згідно ст. 43 Закону
України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб", на момент звільнення позивача з військової служби пенсії особам,
які мають право на неї за цим Законом, та членам їх сімей, обчислювались з
грошового забезпечення з урахуванням відповідного окладу за посадою,
спеціального звання, процентної надбавки за вислугу років, надбавки за вчене
звання й вчену ступінь, кваліфікацію і умови служби в порядку й розмірах, що
визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України
від 17 липня 1992 p. N 393 "Про порядок обчислення вислуги років,
призначення пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та
членам їх сімей" пенсії обчислювались з таких видів грошового забезпечення:
окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, окладу за
військові звання; процентної надбавки за вислугу років, додаткових видів
грошового забезпечення, що надаються щомісячно (надбавки за вчене звання і
науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби).

З
наведеного вбачається, що щомісячні надбавки та доплати, встановлені Указами
Президента України від 14 липня 1995 року № 615 "Про надбавки до грошового
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України", від 14 липня 1999
року № 847 "Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил України", від 23 лютого 2002 року № 173
"Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ"; від 5 травня 2003 року №
389 "Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства
внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України
та Управління державної охорони України за безперервну службу",
відносяться до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в
розрахунок при нарахуванні пенсії особам, які отримували їх під час проходження
служби.

Між тим, з наданих позивачем доказів (а.с.10) видно, що
на момент звільнення з військової служби в грудні 1992 року ОСОБА_1. жодної із
перерахованих у позовній заяві надбавок та доплат не отримував, так як вони
були запроваджені пізніше дати його звільнення.

Оскільки Закон України "Про внесення змін до статті
43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутріш-ніх справ та деяких інших
осіб", який набув чинності з 1 січня 2005 року, не має зворотної сили,
тому вимоги щодо перерахунку пенсії з урахуванням запроваджених після
звільнення зі служби нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення
та премії за минулий час, тобто до 1 січня 2005 року, задоволенню не
підлягають.

Крім того, позивачем не доведено належними доказами того, що Вінницький ОВК
не здійснював перерахунок призначеної ОСОБА_1 в грудні 1992 року пенсії, у той
час як її розмір неодноразово мав збільшуватись, зокрема: з 1 січня 2003 року -
відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2002 року №
1576, з 1 жовтня 2003 року - згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27
серпня 2003 року № 1350, з 1 вересня 2004 року - на підставі постанови Кабінету
Міністрів України від 13

липня 2004 року
№ 895, з 1 січня 2005 року та з 1 січня 2006 року - у відповідності до Закону
України від 15 червня 2004 року № 1769-ІУ.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права, що призвело" до неправильного
вирішення справи, тому відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України постанова
підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову ОСОБА_1 в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу т.в.о. Вінницького обласного військового комісара
задовольнити.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 7 грудня
2006 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до
Вінницького обласного військового комісаріату про зобов'язання відповідача
провести перерахунок призначеної пенсії та відшкодувати недоплату пенсії за
минулий час.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України
протягом одного місяця.