Справа № 2-а-576/2008
Суддя: Штих К.М.
Дата ухвалення: 2008-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-576/2008 року
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2008 року Канівський
міськрайонний суд

Черкаської області

в складі :

головуючого - судді
Штих К.М.

за участю секретаря -
Десятник О.А.

позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
Науменко А.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Канів Черкаської області справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду України в м. Канів про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача про стягнення недоплати до пенсії відповідно до ст. 39 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» яким передбачено, що до пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю
проводиться доплата в розмірі мінімальної заробітної плати, в порушення цього
відповідач виплачував щомісячно по 5,20 грн. і недоплата за період з
01.01.2005 року по 31.01.2006 рік та з
01.09.2007 року по даний час становить - 8369 грн. яку і просить стягнути.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що доплата до пенсії в розмірі 5,20 грн. позивачу почала
здійснюватись не з 01.01.2005р. як вона вказав в позовній заяві, а з 01.04.2005
року по 09.02.2006р., період коли вона не працювала з 09.02.06р. по даний час
позивачка отримує пенсію як працюючий пенсіонер і виплата доплат повинна
здійснюватись роботодавцем, а після припинення роботи - непрацюючому пенсіонеру
нараховують з місяця його звернення з необхідними документами, але не раніше
ніж з дати наступної за датою звільнення, відповідно до роз'яснень Пенсійного Фонду
України № 6177/05 від 30.05.05р. Після припинення роботи позивач за доплатою в
УПФ України в м. Каневі не зверталася. Також пояснив, що міським управлінням
Пенсійного фонду України в м. Каневі щомісячну доплату виплачують в тому
обсязі, які були виділені Головному Управлінню для даної виплати, крім того,
вони виконують лише делеговані повноваження з питань соціального захисту і до
їх компетенції не входить прийняття рішення по визначенню розмірів доплат і
компенсацій, тому дана виплата здійснюється в межах коштів виділених Кабінетом
Міністрів України згідно Постанови № 863 від 26.07.96 року в розмірі по 5,20
грн. щомісячно. Крім того, позивачем при розрахунку недоплаченої суми не взято до уваги
розмір виплаченої доплати за кожен місяць. Просить відмовити в
задоволенні позову повністю.

Суд заслухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове
задоволення адміністративного позову.

В судому засіданні з достовірністю
встановлено, що згідно посвідчення НОМЕР_1 ОСОБА_1 являється постраждалою (1
категорія) інвалід 2-ї групи та постійно проживає в м. Каневі який віднесено до
зони посиленого радіоекологічного контролю, що не заперечує в судовому
засіданні і представник відповідача.

Відповідно до трудової книжки
відповідача встановлено, що вона з 09.02.06р. по 03.09.07р. працювала і в
подальшому запис відсутній (а.с. 9-10) та в судзасіданні заявила, що дійсно
після звільнення з роботи 03.09.07 року до відповідача не зверталася в зв'язку
з необізнаністю.

Ст.257 ЦК України встановлює загальну
позовну давність тривалістю три роки, а тому суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають до часткового задоволення.

Згідно довідки Управління Пенсійного
фонду України в м. Каневі, ОСОБА_1 отримувала доплату як непрацюючий пенсіонер,
який проживає в зоні посиленого радіологічного контролю з 01.04.2005 року по
09.02.2006 рік в сумі, визначеною у відповідності до Постанови Кабміну України
„Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 26.07.96 р. № 836 (а.с. 23).

Відповідно до ст. 39 Закону
України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення
у зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються на одну мінімальну
заробітну плату, при цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати, згідно ч.4 ст.48 даного Закону.

Розмір мінімальної заробітної плати з
2004 року згідно з п.п. 5-2 п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України (Закон України
від 21.06.2001 р. № 2542-ІІІ) визначається законами про державний бюджет на
відповідний рік.

Враховуючи те, що мінімальна заробітна
плата на момент проведення позивачу виплат згідно Закону України № 2285-IV від 23.12.2004р. на 2005 р.
становила: 01.04.2005 р.-30.06.2005р. - 290 грн.; 01.07.2005
р.-31.08.2005р. - 310 грн.; 01.09.2005 р.-31.12.2005р. - 332 грн.;
згідно Закону України № 3235-IV від 20.12.2005р. на 2006 р. становила: 01.01.2006 р.-30.06.2006р. - 350 грн.; то позивачка повинна була отримувати доплату в розмірі
мінімальної заробітної плати, а оскільки виплати проводилися УПФУ в м. Каневі
по 5,20 грн. із 01.06.2005 року по 01.02.2006 року, а тому недоплата становить
за цей період (2 588 грн. - 41,60 грн. = 2546,40 грн.) де 2 588 грн. сума яка
повинна бути сплачена, 41,60 грн. сума яку вона фактично отримала, 2 546,40
грн. і є недоплатою.

Посилання представника відповідача на
те, що Закон України «Про Державний бюджет України» є пріоритетним відносно
чинних Законів і тому виплати проводились відносно даного Закону не ґрунтується
на ч.2 ст.152 Конституції України де зазначено, що Закони, інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А
відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права, а Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони
та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй.

Згідно ч. 1 ст. 67 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом міністрів України відповідно до
зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ст. 71 Закону
України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” дія положень
цього закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону.

Відповідно до ст. 75 Конституції
України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна
Рада України.

Згідно
ст. 92 п. 6 ч. 1 Конституції України, виключно законами України визначаються
основи соціального захисту.

Отже,
Закон України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” має вищу
юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.96 р.
„Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, а тому суд вважає, що підлягає застосуванню вимога ст. 39 Закону
України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, який передбачає
щомісячну доплату в розмірі мінімальної заробітної плати.

Крім
того, слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році Постановою Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.96 р. „Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” розмір доплат і компенсацій
протягом тривалих років не змінювався не зважаючи на постійне підвищення
мінімальної зарплати і не відповідає розміру встановленим іншими законами. Також
Закони України „Про розмір мінімальної заробітної плати” не містили обмежень до
застосування ст. 39 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Оскільки
ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішені даного спору підлягає
застосуванню ст. 39 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Більше того, згідно з частиною 2
ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

П. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» визначає, якщо при розгляді справи буде встановлено, що
нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

Дану позицію також підтримав Вищий
Адміністративний Суд у своїй ухвалі від 30.05.07 року, стосовно позову до
Управління Державного Казначейства України в Житомирській області, Управління
праці і соціального захисту населення в Олевському районі Житомирської області
та Управління Пенсійного Фонду в Олевському районі Житомирської області про
стягнення заборнованості; позову до Управління Пенсійного Фонду в Овруцькому
р-ні Житомирської області та обласного центру з нарахуваня та виплати пенсій і
доплат Головного Управління праці та соціального захисту населення в
Житомирській облдержадміністрації про стягнення невиплачених коштів.

Закони України «Про Державний бюджет»
на відповідний рік до 2006 року не містили обмежень щодо застосування ст. 39
Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” в частині здійснення доплат до пенсій
непрацюючим пенсіонерам у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати,
на 2006 рік - п. 37 ст.77 Закону України від 20.12.2005 р. № 3235-ІУ «Про
Державний бюджет на 2006 рік» та на 2007 рік п. 30 ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію соціальних гарантій.

В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 17
березня 2004 року №7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що
Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості
громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним
законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного
права на забезпечення життєвого рівня який принаймні не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу
цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів
за ст.22 Конституції України не допускається.

Крім того,
рішенням Конституційного суду України від 22.05.08р. визнано такими, що не
відповідають Конституції і є неконституційними положення ст. 67 р.1 п. 2-4,
6-8, 10-18, пункту 7 п. 19, п. 20-22, 24-34, п. 1-6, 8-12 п. 35, п. 36-100 р.
ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 р. ІІІ
«Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Відповідно до
ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з
прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада
2004 року у справі «Бакалов проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату
боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів
не може бути підставою для
відмови в задоволенні позову.

Суд вважає, помилковим посилання представника
відповідача про те, розмір виплат, передбачених Законом України „ Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
визначений постановою КМУ від 26.07.1996р. № 836, відповідає вимогам ст.ст. 62,
67цього Закону, оскільки даною постановою Кабінет Міністрів України значно
звужує зміст та обсяг прав позивача, встановлених цим же Законом.

А тому, враховуючи вищенаведене, суд
вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково, та стягнути
з відповідача на її користь недоплачену доплату до пенсії за період часу з
01.06.2005 року по 01.02.2006 рік, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в
зоні посиленого радіоекологічного контролю, в сумі 2 546,40 гривень.

Від сплати судових витрат сторони
звільнені.

На
підставі наведеного та керуючись ст.ст. 21, 22, 24, 46, 55, 75, 92 Конституції
України, ст.ст. 1, 13, 39, 67, 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.91 р. №796-ХІІ, рішеннями Конституційного Суду України №
20-рп від 01.12.04 року, року №5-рп/2002 від
20 березня 2002, №7-рп/2004 від 17
березня 2004 року, №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, рішенням
Конституційного суду України від 22.05.08р., правових позицій Вищого
Адміністративного Суду України, ст.ст.
6-11, 86, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1до Управління пенсійного
фонду України в м. Канів про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з Управління пенсійного Фонду
України в м. Каневі на користь ОСОБА_1, 1980 р.н., заборгованість за період з
01.06.05р. по 01.02.06р. в сумі 2546,40 грн. (дві тисячі п'ятсот сорок шість
гривень 40 коп.).

Від сплати судових витрат сторони
звільнені.

На постанову суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження до Київського апеляційного адміністративного суду через Канівський
міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського
апеляційного адміністративного суду через міськрайсуд
на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Головуючий
К.М.
Штих