Справа № 22-а-7039/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий 1 інстанції - Стиран В.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 серпня 2008 року справа №
22-а-7039/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача представника
позивача представника відповідача

Дяченко С.П., Нікуліна О.А. Кірсановій ОСОБА_1 ОСОБА_2
Вангородського О.О.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Головного управління МВС України в
Донецькій області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

10.01.2008 р.

по справі

№ 2-а-744/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Головного управління МВС України в
Донецькій області, треті особи -
Міністерство внутрішніх справ України, Державне казначейство України

про

стягнення разової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1,
звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх
справ в Донецькій області, третя особа на стороні відповідача Міністерство внутрішніх справ, (ухвалою суду
у якості третьої особи на стороні відповідача залучено
Державне казначейство України), про стягнення разової грошової допомоги,

В обґрунтування своїх
вимог позивач зазначив, що з 26.12.2006 року його звільнено з органів внутрішніх справ України на підставі
п. «б» ст. 65 Положення про проходження служби - за
хворобою у відставку, у званні капітана міліції з посади інспектора дозвільної системи сектору суспільної безпеки
Іллічівського РВВС Маріупольського міського
управління УМВС України в Донецькій області. Причиною звільнення послужило захворювання, пов'язане з проходженням служби,
рішенням військово-медичної комісії його було визнано інвалідом третьої групи
безстроково. При звільненні йому не було виплачено
разову допомогу у розмірі від 3-х до 5-ти річного грошового утримання.

Виходячи із розміру
грошового утримання, отриманого ним у період проходження служби, відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити
йому одноразову допомогу у розмірі від 41124 грн. до 68520 грн. при
розрахунку:

(90 + 120 + 73,5 + 105 + 283,5 +
470,40) х 3 х 12 - 41124 грн. (3-річне грошове утримання),

(90 + 120 + 73,5 + 105 + 283,5 +
470,40) х 5 х 12 - 68520 грн. (5-річне грошове утримання).

Суми щомісячного утримання, вказані
у розрахунку, підтверджені відповідачем у грошовому атестаті, у якому проведено розрахунок вихідної
грошової допомоги, тобто визнані відповідачем та не підлягають
доказуванню.

У липні 2007 року, не
дочекавшись відповіді на усні звернення до відповідача, він звернувся письмово до Міністерства внутрішніх справ
України у зв'язку із чим йому нарахована та виплачена
одноразова допомога у зв'язку із встановленням групи інвалідності у розмірі 10206 грн.

У теперішній час одноразова допомога у вказаному розмірі
ним було отримано, однак він не згоден із рішенням прийнятим відповідачем у
частині виплати одноразової допомоги, так як вважає, що вона неправомірно
занижена.

Просив зобов'язати відповідача
доплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі
30918 гри,

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10
січня 2008 року позов ОСОБА_1 було задоволено, стягнуто з ГУМВС України в Донецькій області
на його користь одноразову грошову допомогу
у сумі 30918 грн.

Не погодившись з
таким рішення суду першої інстанції, Головне
управління МВС України в Донецькій області подало апеляційну скаргу,
якою просить оскаржувану постанову скасувати, та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ч.6 ст. 23 Закону України „Про міліцію” у
разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових
обов'язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби чи після закінчення служби чи після закінчення
цього строку, або не пізніше як
через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але
внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період
проходження служби, йому виплачується
одноразова допомога в розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового утримання (залежно від втрати
працездатності) і призначається пенсія по інвалідності. Позивачем не враховано вимоги ч.8 ст. 23 ЗУ „Про міліцію”,
які передбачають, що дія цього
закону поширюється на осіб, залучених до заходів щодо охорони громадського порядку і боротьби зі злочинністю.
Крім того, у відповідача в наявності немає довідки МСЕК, що посвідчувала
б інвалідність позивача. Відповідно до п. 1 Порядку та умов виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, одноразова грошова допомога виплачується лише у випадку, якщо
інвалідність настала в період проходження служби або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення з служби чи
після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що
сталися під час виконання службових
обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбою із злочинністю. Пунктом 2
вказаної постанови визначено вичерпний
перелік обставин, які є виконанням службових обов'язків, пов'язаних безпосередньою з участю в охороні громадського
порядку та боротьбою зі злочинністю. Обставини
отримання інвалідності позивачем та виявлені у нього захворювання не дозволяють пов'язувати їх безпосередньо із
охороною громадського порядку, громадської безпеки і боротьби зі злочинністю,
оскільки на думку ГУМВС області такі дії повинні бути пов'язані з
переслідуванням, затриманням, ліквідуванням пожежі, аварії та інше. Відповідно до абз.2 ч.2 п.1 вищевказаного Порядку та довідки
МСЕК позивачу виплачено грошову допомогу
у відсотках згідно із ступенем втрати працездатності у розмірі 10206 грн. у
зв'язку із встановленням інвалідності
у період проходження служби.

В судовому
засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив
її задовольнити, проти чого заперечували позивач та його представник.
Представники третіх осіб до апеляційного суду не прибули.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а
судове рішення таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Судом
апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Позивач був звільнений з органів
внутрішніх справ з посади начальника чергової
частини штаба Іллічівського РВ Маріупольського МУ УМВС України у Донецькій області за ст. 65 п. „б" Постанови
Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29.07.1991 р. „Про затвердження положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР" (через хворобу) у відставку, що підтверджено копією витягу із наказу N
432 о/с від 21.12.2006 року по особовому складу ГУ МВС України у Донецькій
області.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2006 р. ОСОБА_1
був обстежений військово-лікарською комісією. Згідно Свідоцтва про хворобу №
220/378 йому встановлений діагноз - анкілозіруючий
спондилоартрит (хвороба Бехтерева), активність І ступеню, хронічна течія, переважно
центральна форма, простий далекозорий астигматизм обох очей, хронічний гастродуоденіт з рідким загостренням. Цим
свідоцтвом встановлено, що вказане захворювання
пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, та ОСОБА_1визнано непридатним до військової служби зі зняттям
з військового обліку.

Згідно довідки медико-соціальної
експертної комісії від 13.03.2007 року захворювання
позивача визнане пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та йому встановлено III групу інвалідності.

Відповідно до ст. 65 п. „б"
Постанови Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29.07.1991 р. „Про затвердження положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР" особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з
військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до
військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Характер спору полягає в наступному.

Позивач стверджує, що в зв'язку з встановленням третьої
групи інвалідності він отримав право на виплату йому трирічного грошового
утримання, при цьому посилаючись на ч.6 ст. 23 Закону України “Про міліцію”.

Зазначена норма змінювалась законодавцем.

Так, відповідно до ч.6 ст. 23 Закону України «Про
міліцію» (яка діяла на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ) у
разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при
виконанні службових обов'язків, а також інвалідності, що настала у період
проходження служби чи після закінчення зі служби чи після закінчення цього
строку або не пізніше як через 3 місяці після звільнення
зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання
або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому
виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового утримання (залежно від
втрати працездатності) і призначається
пенсія по інвалідності.

Нова редакція ч.6 ст. 23 Закону України “Про
міліцію” набрала чинності з 01.01.2007 року (Закон України № 328-V (328-16) від 03.11.2006 року).

Як зазначено вище, III
групу інвалідності (з зазначенням відсотка
втрати працездатності) ОСОБА_1 встановлено медико-соціальною експертною
комісією лише в березні 2007 року (довідка від 13.03.2007 року).

Відтак на час свого звільнення з органів внутрішніх справ
в грудні 2006 року позивач не мав документів щодо втрати ним працездатності,
тому не отримав права на виплату йому
трирічного грошового утримання, передбачених ч.6 ст. 23 Закону України “Про
міліцію” в редакції, яка діяла до 01.01.2007 року.

Тобто ОСОБА_1 отримав право на
виплату йому відповідної компенсації лише в березні 2007 року.

На цей час (і по
теперішній час) ч.6 ст. 23 Закону України “Про міліцію” діяла в такій редакції:
“У разі поранення (контузії, травми або каліцтва),
заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а
також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх
справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від
ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в
розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в
порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Визначення ступеня втрати працездатності
працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у
кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку
відповідно до законодавства.

Тому застосування відповідачем до спірних правовідносин
підзаконного нормативного акту - Постанови Кабінету Міністрів України
відповідає нормам діючого законодавства.

Так, відповідно до п.п. 2 п.
1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707
(далі - Порядок № 707), одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала
в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через
три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку
внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися:

- під час виконання службових обов'язків, пов'язаних
з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із
злочинністю, у розмірі:

п'ятирічного
грошового забезпечення - інвалідам І групи;

чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II
групи;

трирічного
грошового забезпечення - інвалідам III групи;

- у період проходження служби, - у відсотках
відповідного розміру грошового забезпечення
згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною
експертною комісією.

Тобто, пунктом 2 Порядку № 707 визначені
різні підходи до розміру одноразової грошової допомоги в залежності від
отримання захворювання просто під час проходження служби та під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою
участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю.

Так, особам, яким встановлено третю групу
інвалідності, без врахування ступеня втрати працездатності трирічне грошове
забезпечення сплачується тільки у випадках,
зазначених у даному пункті, а саме - за наявності обставин, які є виконанням службових обов'язків,
пов'язаних безпосередньою з участю в охороні громадського порядку та
боротьбою зі злочинністю.

Пунктом 2 Порядку № 707 визначено
вичерпний перелік обставин, які є виконанням службових обов'язків, пов'язаних з
безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбою зі
злочинністю:

несення постової чи патрульної служби;

вчинення дій із забезпечення особистої
безпеки громадян, захисту їх прав і свобод, законних інтересів;

припинення або запобігання злочинам та
правопорушенням;

охорона і забезпечення громадського порядку;

виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб,
що їх вчинили;

забезпечення безпеки дорожнього руху;

участь у ліквідації наслідків
аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших
надзвичайних подій.

Обставини отримання інвалідності позивачем та виявлені у нього захворювання
не дозволяють пов'язувати їх безпосередньо із охороною громадського
порядку, громадської безпеки і боротьбі зі злочинністю. Захворювання позивача просто виникло у період проходження служби.

Крім
того, розмір грошового забезпечення позивачем обраховано також неправильно,
тобто не у відповідності з Порядком № 707, згідно п.3 якого до грошового
забезпечення, з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги, включається
посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу
років та щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового
забезпечення та надбавки
за вислугу років) згідно із законодавством.

Оскільки
ч.6 ст. 23 Закону України “Про міліцію” Кабінету Міністрів України надано право
визначати порядок та умови для виплати одноразової грошової допомоги,
колегія суддів не вбачає суперечності положень Порядку № 707 нормам вищого
законодавчого акту - ч.6 ст. 23 Закону України “Про міліцію”.

Відповідно до
абзацу 2 частини 2 п.1 вищевказаного Порядку та довідки МСЕК ОСОБА_1 виплачено
грошову допомогу у відсотках відповідного розміру
грошового забезпечення згідно зі ступенем втрати працездатності у розмірі 10206 грн. у зв'язку із встановленням
інвалідності у період проходження
служби.

Таким чином, колегія суддів вважає, що всі необхідні розрахунки проведені
із позивачем у відповідності до порядку, встановленому чинним законодавством.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку,
що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права при
задоволенні позову, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з
чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про
відмову в позові.

В повному обсязі постанова складена 08.08.2008 року.

Керуючись
ст.ст. 195-196, п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ст. 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О
С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну
скаргу Головного управління МВС України в Донецькій області - задовольнити.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2008 р. у справі №
2-а-744/08 - скасувати.

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій
області, треті особи - Міністерство внутрішніх справ України, Державне
казначейство України «про стягнення разової грошової допомоги» - відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту
складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: