Справа № 22-а-4659/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуюча у I інстанції: Гребик Л.В. Справа № 22-а-4659/08
районний суд Івано-Франківської області ряд. стат. звіту № 66
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Багрія
В.М., Пліша М.А.,

при секретарі - Гідеї
К.М.,

з участю прокурора - Коваль
Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Івано-Франківського міжрайонного природоохоронного прокурора на постанову
Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2007 року
у справі № 2-а-29/07 за його позовом до Яблуницької сільської ради Яремчанської
міської ради Івано-Франківської області, третя особа ОСОБА_1 про визнання незаконними
рішень, -

в с т а н о в и л а :

Івано-Франківський міжрайонний природоохоронний прокурор
(далі - прокурор) звернувся до суду з
позовом про визнання незаконними рішень Яблуницької сільської ради
Яремчанської міської ради Івано-Франківської області (далі - Яблуницька
сільрада) від 05.07.2005 року у частині надання дозволу приватному підприємцю
ОСОБА_1 на збір матеріалів попереднього погодження земельної ділянки площею
0,008 га для будівництва та обслуговування автозупинки з торговим приміщенням
на роздоріжжі Поляниця - Яблуниця; від 23.02.2006 року у частині затвердження
збору вказаних матеріалів попереднього погодження земельної ділянки та дачі
дозволу на виготовлення її проекту-відведення, а також від 22.09.2006 року у частині
затвердження проекту відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 та передачу
її в оренду терміном на 5 років.

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської
області від 05 грудня 2007 року у задоволенні позову було відмовлено. Вирішуючи
даний публічно-правовий спір, суд виходив із того, що надана ОСОБА_1 земельна
ділянка розташована у межах населеного пункту с. Яблуниця. На місці її
відведення у передбаченому законом порядку водоохоронна зона, а у її межах і
прибережна захисна смуга, не встановлені. При цьому судом були враховані
необхідні для відведення земельної ділянки позитивні висновки щодо погодження
місця її розташування всіх відповідних служб, а також висновок державної
експертизи головного управління земельних ресурсів Івано-Франківської області
від 20.09.2006 року № 3046/П. Одночасно судом було відкинуто листи головного
управління земельних ресурсів Івано-Франківської області від 03.12.2007 року
про зупинку дії висновку державної землевпорядної експертизи від 20.09.2006
року № 3046/П та державного управління охорони навколишнього природного
середовища в Івано-Франківській області від 04.12.2007 року про відкликання
висновку від 30.11.2005 року через те, що такі дії не передбачені
законодавством.

Оскаржуючи у апеляційному порядку постанову суду першої
інстанції від 05 грудня 2007 року по даній справі, прокурор просив її скасувати
та ухвалити нову, якою задовольнити його позов. Вважає, що відповідачем при
прийнятті оспорюваних рішень було порушено вимоги як земельного, так і водного законодавства,
а судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини справи та визнано
доведеними ті обставини, які відповідачем доведені не були. При цьому
покликається на те, що оскаржуване судове рішення було прийняте з порушенням
норм матеріального права, оскільки не враховує вимоги ст.ст. 87, 88, 89 Водного
кодексу України, ст. 60 Земельного кодексу України, п.2 Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в
них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 486 від 08.05.1996
року. Вважає, що суд при прийнятті оскаржуваного судового рішення повинен був
врахувати листи головного управління земельних ресурсів Івано-Франківської
області від 03.12.2007 року про зупинку дії висновку державної землевпорядної
експертизи від 20.09.2006 року № 3046/П та державного управління охорони
навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області від 04.12.2007
року про відкликання висновку від 30.11.2005 року.

У поданих апеляційному суду письмових запереченнях
відповідач Яблуницька сільрада та третя особа ОСОБА_1 вважають вимоги
апеляційної скарги безпідставними з мотивів, викладених у оскаржуваному
судовому рішенні, та просять залишити його без змін.

Прокурор у ході апеляційного розгляду вимоги за
апеляційною скаргою підтримала повністю, давши пояснення, аналогічні до
викладеного у самій скарзі.

Представник Яблуницької сільради на виклик апеляційного
суду не прибув, що відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_1 під час судового розгляду у суді
апеляційної інстанції вимоги апелянта заперечив, вважає оскаржувану постанову
суду першої інстанції законною та обґрунтованою і просить залишити її без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників апеляційного
розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань.

Положеннями
ст. 60 Земельного кодексу України передбачено виділення у межах водоохоронних
зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження
їх водності земельних ділянок під
прибережні захисні смуги, а також визначено ширину таких прибережних захисних
смуг. При цьому зазначено, що розмір та межі прибережної захисної смуги в межах
населених пунктів встановлюються за проектами землеустрою з урахуванням
містобудівної документації.

Стаття
87 Водного кодексу України передбачає встановлення водоохоронних зон для
створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення,
засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також
зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і
інших водойм.

Зовнішні
межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами.

Порядок
визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської
діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Виконавчі
комітети місцевих Рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх
заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних
захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях.

Контроль
за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за
додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими
комітетами місцевих Рад і державними органами охорони навколишнього природного
середовища.

Статтею
88 Водного кодексу України передбачено з метою охорони поверхневих водних
об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон
виділення земельних ділянок під прибережні захисні смуги, а також визначено
їх розміри. При цьому у межах існуючих
населених пунктів встановлення прибережних захисних смуг передбачено з
урахуванням конкретних умов, що склалися.

Як
зазначено у ст. 89 Водного кодексу України, прибережні захисні смуги є
природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, у
яких забороняється, у тому числі, будівництво будь-яких споруд (крім
гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач,
гаражів та стоянок автомобілів.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №
486 від 08.05.1996 року, цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм
визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської
діяльності в них.

Пунктом 5 вказаного Порядку встановлено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються
проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон
розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально
уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу,
Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними
місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами Рад.

Як було встановлено у ході судового розгляду судом першої
інстанції, спірна земельна ділянка розташована у межах с. Яблуниця і такий
проект водоохоронних зон вказаного населеного пункту, що територіально входить
у межі м. Яремче Івано-Франківської області, не розроблявся спеціально
уповноваженими органами, а отже не узгоджувався з органами Мінекоресурсів,
Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і не
затверджувався відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами Рад.

Крім того, оскільки як положення ст. 88 Водного кодексу
України, так і положення ст. 60 Земельного кодексу України, а також положення
п. 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року N434,
передбачають урахування умов, що склалися у кожному конкретному випадку,
колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на загальні розміри
прибережних захисних смуг.

З
огляду на наведене, колегія суддів приходить до переконання про
відсутність правових підстав для
висновку про те, що надана третій особі ОСОБА_1 у оренду земельна ділянка для
спорудження автозупинки розташована у межах водоохоронної зони, оскільки її
розміри не було визначено відповідним проектом у встановленому порядку.

З урахуванням всіх необхідних для відведення спірної
земельної ділянки позитивних висновків щодо погодження місця її розташування
відповідних служб, а також висновку державної експертизи головного управління
земельних ресурсів Івано-Франківської області від 20.09.2006 року № 3046/П,
колегія суддів приходить до переконання, що за таких обставин у Яблуницької
сільради були відсутні правові підстави для відмови ОСОБА_1 у погодженні відведення земельної ділянки площею 0,008га
для будівництва та обслуговування автозупинки з торговими приміщеннями на
роздоріжжі Поляниця - Яблуниця.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
підставно не врахував при ухваленні оскаржуваного судового рішення листи
головного управління земельних ресурсів Івано-Франківської області від
03.12.2007 року про зупинку дії висновку державної землевпорядної експертизи
від 20.09.2006 року № 3046/П та державного управління охорони навколишнього
природного середовища в Івано-Франківській області від 04.12.2007 року про
відкликання висновку від 30.11.2005 року з огляду на непередбаченість таких дій
вимогами закону та їх хронологічну віддаленість
від моменту прийняття відповідачем оспорюваних рішень.

Відтак
колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції при
вирішенні даного публічно-правового спору було правильно встановлено фактичні
обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи апелянта не спростовують висновків суду і не дають
підстав для скасування постанови суду першої інстанції з ухваленням нової про
задоволення його позовних вимог.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Івано-Франківського міжрайонного
природоохоронного прокурора залишити без задоволення, а постанову Яремчанського
міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2007 року у справі №
2-а-29/07 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.М.Багрій

М.А.Пліш