Справа № 22-а-2325/2008
Суддя: Сухарьок М.Г.
Дата ухвалення: 2008-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя 1-ї інстанції Іващенко В.М. справа № 22 -а- 2325/08
Суддя - доповідач Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21
травня 2008 року м. Донецьк

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Білак С.В., Гаврищук Т.Г.,

при секретарі
Безруковій В.М.,

з участю сторін: позивачаОСОБА_1, ­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­
відповідач - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради на постанову
Ровеньківського міського суду Луганської області від 20 грудня 2007 року по справі № 2-а-390/2007
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради про визнання дій
неправомірними та зобов'язання виплатити
заборгованість, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з заявою в якому
вказав, що він є інвалідом війни і за своїм статусом має пільги згідно із ст.
13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії та їх соціальний
захист". Йому недоплатили одноразові допомоги. Просив стягнути з
відповідача недоплачену суму допомоги 2007 рік. Крім того, зазначив, що з
11.10.2006 року йому встановлена 3-тя група по інвалідності, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії у зв'язку з чим
просив перерахувати виплату
компенсації та щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та стягнути загальну суму заборгованості у розмірі 17281 , 82 грн.

Постановою Ровеньківського міського суду Луганської області від 20 грудня 2007 року позовні вимогиОСОБА_1 задоволені у повному обсязі.

Відповідач з постановою суду не погодився, подав
апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду прийняте з порушенням норм
процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати і прийняти
нове, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень,
перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, вважає за необхідне
в задоволенні апеляційної скарги відмовити, постанову суду залишити без
змін.

Позивач є
інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для
ветеранів війни - інвалід війни, що підтверджується відповідними посвідченнями.
Правовий статус ветеранів війни, визначає Закон України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року
№3551. Розділом 3 якого визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх
соціального захисту, стаття 13 якого передбачає пільги інвалідам війни.

Приписами
частини 5 статті 13 зазначеного закону встановлено, що щорічно
до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Фінансування витрат пов'язаних з введенням
в дію цього Закону, відповідно до статті 17 здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів, а виплата разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, відповідно до
статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці та соціального захисту
населення.

Колегія судів зазначає, що на відповідача
покладений обов'язок здійснення виплати разової грошової допомоги саме в
розмірах, передбаченим цим Законом.

Конкретні розміри для інвалідів
війни 3 групи були встановлені Законами України „Про Державний бюджет
України”, але відповідно до внесених змін до розділу III Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” сума
виплат здійснювалась у розмірах встановлених саме Законом України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, для інвалідів 3 групи: у 2007
році - 300 грн.

Саме у
зазначених розмірах позивач отримав, а відповідач виплатив разову грошову
допомогу за вказаний строк, наведені
обставини встановлені судом першої інстанції та не спростовуються сторонами,
внаслідок чого факт недоплати разової грошової допомоги відсутній, і як
наслідок цього відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині,
за виключенням 2007 року.

Пунктом 1
Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі
№ 1-29/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України серед інших
положення статті 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”,
якими встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” серед інших здійснюється
у розмірі 300 грн.

Таким чином,
виплата одноразової щорічної допомоги до 5 травня у 2007 році здійснена відповідачем з
порушенням норм спеціального закону, суд
першої інстанції вірно на користь позивача стягнув недоплачені суми за
2007 рік.

Суд першої інстанції вірно визначився, що відповідно до Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (далі Закон №3054-III), передбачена
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків на ЧАЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам 3 групи -30
мінімальних заробітних плат, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам третьої
групи - 4 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Управління праці і соціального захисту населення
виплачувало позивачу одноразову
компенсацію, яка була встановлена постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року №836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” та щорічну
допомогу на оздоровлення, згідно з
вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України. Постановою №836, на яку
посилається відповідач, всупереч Закону №3054-III , (який встановив
розмір щорічної допомоги як величину кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомога в твердій грошовій сумі. Між тим, з моменту
прийняття постанови №836 встановлені нею розміри щорічної допомога на
оздоровлення залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався новий державний бюджет.

Суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору
підлягають застосуванню ст. 48 Закону України №3054-III та Закони України Про
державний бюджет на відповідні роки ,
тобто суд правильно задовольнив позов і зобов'язав зробити перерахунок щорічної
грошової допомоги з урахуванням отриманих позивачем коштів.

Враховуючи
вищевикладене, коле судова
колегія прийшла до висновку, що рішення першої інстанції відповідає вимогам
матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з
підстав, що наведені в апеляційній скарзі, судом ретельно перевірено доводи
сторін, дано їм вірну оцінку, постанова суду від 20 грудня 2007 року є законною
і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому
рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого по справі
судового рішення відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 2, 11, 21, 70, 71, 159, 160, 184, 195, 196,
198 - 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія судів, -

П О С Т А
Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Ровеньківської міської ради на постанову Ровеньківського
міського суду Луганської області від 20
грудня 2007 року по справі № 2-а-390/2007 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Ровеньківської міської ради про визнання дій
неправомірними та зобов'язання виплатити
заборгованість -залишити без
задоволення.

Постанову Ровеньківського міського суду Луганської області від 20 грудня 2007 року по справі №
2-а-390/2007 -залишити без змін.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті та проголошений її
повний текст у судовому засіданні 21 травня 2008 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: Сухарьок
М.Г.

Судді:
Білак С.В.

Гаврищук Т.Г.