Справа № 2-а-10/2007
Суддя: Гнип О.І.
Дата ухвалення: 2007-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-10/2007р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2007
року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судці Гнипа О.
І., при секретарі Бород іній В. В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Семенівка Чернігівської області з участю
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача - головного
управління Пенсійного фонду України в і Чернігівській області - Гриценко І. В., адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного військового комісаріату
про визнання нечинним рішення стосовно відмови у призначенні пенсії та
спонукання до прийняття рішення щодо призначення пенсії за вислугу років,
другий відповідач - головне
управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,-

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2007 року ОСОБА_1
звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області з
адміністративним позовом до Чернігівського обласного військового комісаріату
щодо визнання нечинним рішення Чернігівського обласного військового комісаріату
від 14 грудня 2005 року про відмову
у призначенні йому пенсії за вислугу років і зобов'язання цього військового
комісаріату призначити йому пенсію за вислугу років.

Ухвалою судді Семенівського районного суду від 16 березня 2007 року вказаний
адміністративний позов залишено без руху, оскільки він не відповідав вимогам
ст. 106 Кодексу
адміністративного судочинства України які стосуються даних, що мають бути
зазначені у позовній заяві. ОСОБА_1 цією ж ухвалою було надано строк для
виправлення недоліків позову до 22
березня 2007 року.

20 березня 2007 року ОСОБА_1
подав до Семенівського районного суду адміністративний позов з вищезазначеними
позовними вимогами, який відповідає формі позовної заяви, таким чином усунувши
недоліки, зазначені в ухвалі судді від 16
березня 2007 року про
залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою судді Семенівського районного суду від 20 березня 2007 року відкрите
провадження у адміністративній справі за вищезазначеним позовом ОСОБА_1 до
Чернігівського обласного військового комісаріату. Згідно ухвали вважається, що
позов поданий ОСОБА_1 до суду 15
березня 2007 року,
тобто у день первинного його подання.

Ухвалою Семенівського районного суду від 5 квітня 2007
року з урахуванням позиції Чернігівського обласного військового
комісаріату, яка зазначена ним у листі до суду від 2 Квітня 2007 року за вих. №
632, щодо необхідності залучення до судового розгляду як відповідача установи
Пенсійного фонду, та за клопотанням ОСОБА_1 по справі як співвідповідач
залучене головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

У своєму адміністративному позові від 20 березня 2007
року позивач ОСОБА_1 зазначив, що 30 червня 1977 року він був призваний на
строкову військову службу до лав Радянської Армії, яку проходив до 12 травня
1979 року, після чого був звільнений в запас на підставі наказу № 72 від 26
березня 1979 року. Відслуживши строкову службу, після звільнення

2

в запас з 15 серпня 1979, ОСОБА_1 знову був зарахований
на військову службу до Збройних Сил СРСР тобто він вступив на навчання до 68
школи прапорщиків, військова частина 96463, яку закінчив 24 січня 1980 року про
що є відповідний наказ № 24 від 25 січня 1980 року. Після закінчення школи
прапорщиків, він проходив військову службу в Збройних Силах СРСР на різних
посадах до 8.квітня 1991 року і був звільнений в запас згідно наказу командира
військової частини № 03013 № 91 від 1 квітня 1991 року за п. а ст. 46, тобто по
вислузі встановленого строку служби „Положення про проходження військової
служби прапорщиками і мічманами Збройних Сил СРСР". Таким чином ОСОБА_1
прослужив на строковій військовій службі і на посадах прапорщика в Збройних
Силах СРСР протягом 13 років 6 місяців і 6 днів. Має
військове звання прапорщика. До кримінальної відповідальності не притягувався.
Після закінчення військової служби він продовжував працювати в різних цивільних
установах і на сьогоднішній день його трудовий загальний стаж складає значно
більше ніж 25 років, а вік складає 48 років. 15 листопада 2005 року ОСОБА_1
звернувся до Чернігівського обласного військового комісаріату із заявою про
призначення йому пенсії за вислугу років на підставі п. б ст. 12 Закону України
„Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року
з подальшими змінами від 04 липня 2002 року, так як належить до осіб, які мають
право на зазначену відповідно згаданого закону пенсію. Згідно вказаної норми
закону зі змінами від 04 липня 2002 року право на пенсію за вислугу років мають
особи офіцерського складу, звільнені зі служби; незалежно від підстав та часу
звільнення, які досягли 45 - річного віку і мають загальний трудовий стаж 25
календарних років і більше з яких 12 календарних років і 6 місяців становить
військова служба. Відповідно до ст. 2, 49 зазначеного Закону, пенсія за вислугу
років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам та другим особам, які
мають право на пенсію за цим Законом призначається органами пенсійного
забезпечення Міністерства оборони України і яким є відповідним підрозділом в
Чернігівській області Чернігівській обласний військовий комісаріат. На
звернення ОСОБА_1 щодо призначення пенсії від 15 листопада 2005 року військовий
комісар Чернігівського обласного військового комісаріату полковник ОСОБА_2
відмовив йому в призначенні пенсії. Як на підставу відмови він послався на те,
що відповідно Закону України „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців..." право на призначення пенсії мають особи, які на
день звільнення з Збройних сил мають 45 - річний вік, загальний трудовий стаж
на день звільнення 25 років і більше і з яких би служба в Збройних Силах
повинна бути останньою, тобто на момент мого звільнення з військової служби у
мене не було відповідного трудового стажу і 45 - річного віку /лист від 14
грудня 2005 року, копію яікого він додає до адміністративного позову/. Ця норма
розтлумачена облвійськкоматом таким чином, що право на пенсію згідно
вищезгаданого закону мають тільки ті особи, які йдуть на пенсію безпосередньо з
військової служби, /тобто на час звільнення зі служби мають необхідну вислугу
років, необхідний трудовий стаж та яким виповнилось 45 років/. Таким чином
тлумачення облвійськкомату зводиться до того, що право на пенсію залежить від
дати звільнення. ОСОБА_1 вважає, що відмова в призначенні йому пенсії є
незаконно і надуманою оскільки відмова є наслідком небажання правильного
тлумачення законодавства облвійськкоматом. Відповідач навмисно розширює зміст
ст.12 названого Закону та штучно звужує коло осіб, що мають право на пенсію за
вислугу років. Ст. 50 Закону встановлюється, що право на пенсію за вислугу
років виникає після звільнення зі служби і законодавець уточнює у п. „б",
крім випадків призначення пенсій з більш пізніх строків. Таким чином змінами
внесеними законом України від 04
липня 2002 року, не
передбачено такої норми /умови/ як досягнення 45 років і наявність необхідного трудового стажу на момент
звільнення зі служби. Новою редакцією вказаного пункту встановлено право на
пенсію за вислугу років незалежно від підстав та часу звільнення військовослужбовця,
який має вік 45 років,
загальний трудовий стаж не менше 25
календарних років, з яких не менше 12
років 6 місяців
становить служба в Збройних силах України. Ця ж норма закріплена у Постанові
Пленуму Верховного Суду України від 15
квітня 2005 року № 4 „Про окремі
питання застосування судами України законодавства про
пенсійне забезпечення
.військовослужбовців, осіб начальницького та

3

рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", де в п. 4 ч.2 зазначено
наступне: - « Виняток
із цього правила встановлено п.
б ст. 12 Закону (в редакції закону від 04 липня 2002 року який набув
чинності 06 серпня 2002 року) для
військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію згідно з цим законом,
раніше звільнених зі служби. На підставі цього закону починаючи з 06 серпня 2002 року незалежно
від підстав та часу звільнення їм може бути призначена пенсія за умови, що цим
особам виповнилося 45 років і
що вони мають загальний трудовий стаж 25
календарних років і більше з яких не менше 12 календарних років і шести місяців становить військова
служба або служба в органах внутрішніх справ чи в державній пожежній охороні».
Узагальнюючи практику законодавець не ставить в залежність той факт, коли особа
досягла загального трудового стажу та 45-річного віку тобто чи під час служби,
чи вже після звільнення. На день звернення до облвійськкомату з заявою про
призначення пенсії ОСОБА_1,
на його думку, були до держані всі норми, перераховані в згаданому законі.
Незаконна відмова в призначенні пенсії змусила його звернутись до суду для
захисту своїх прав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав свій
адміністративний позов, та зазначив, що відмова Чернігівського обласного
військового комісаріату у призначенні йому пенсії за вислугу років є незаконною,
тому що не узгоджується з нормами матеріального права, які зазначені ним у
позові. Просив позов задовольнити, визнати нечинним Ірішення Чернігівського
обласного військового комісаріату від 14
грудня 2005 року про
відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років та зобов'язати компетентні
установи призначити йому пенсію за вислугу років. Відповідь Чернігівського
обласного військового комісаріату від 14 грудня 2005 року, у якій міститься
рішення про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років, він отримав в
грудні 2005 року, точної дати не пам'ятає.

Відповідач - Чернігівський
обласний військовий комісаріат -
в судове засідання свого представника не направив, але надіслав до суду
листа від 2 квітня 2007 року за вих. № 632, у якому
зазначив, що позов не визнає, просить справу розглянути без його представника.

Представник відповідача -
головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - заступник
начальника юридичного відділу головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській
області ОСОБА_3, адміністративний позов не визнала та пояснила, що до головного
управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_1 із приводу
призначення йому пенсії за вислугу років не звертався. Позивач пропустив
встановлений Кодексу адміністративного судочинства України річний строк
звернення до адміністративного суду, на застосуванні цього строку судом вона
наполягає. Згідно вимог на даний час діючого законодавства військовослужбовцям,
особам начальницького і рядового складу пенсії призначаються (перераховуються)
органами Пенсійного фонду України. Мається на увазі призначення нових пенсій та
перерахунки пенсій особам, яким пенсію було призначено облвійськкоматом і
пенсійні справи яких були передані до головного управління. Однак, передача
пенсійних справ осіб, яким відмовлено у призначенні пенсії законодавством не
передбачена, і тому такі справи Чернігівським обласним військовим комісаріатом
до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не
передавалися. Головне управління не є правонаступником облвійськкомату.
Відповідно до п. б ст. 12, ст. 50 Закону України № 2262-ХП від 9 квітня 1992
року „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб" (із змінами, останні - згідно Закону України № 3591-IV від 4
квітня 2006 року) у разі досягнення відповідними особами на день звільнення
45-річного віку за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких
не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба,
пенсії цим особам пенсії призначаються з наступного дня після звільнення. У
зв'язку з цим представник відповідача просить суд повністю відмовити позивачеві
у задоволенні його позову.

Суд, вислухавши доводи позивача, представника відповідача
- головного
управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вивчивши матеріали
справи, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача - Чернігівського
обласного військового

4

комісаріату
- щодо визнання нечинним рішення стосовно відмови у призначенні пенсії та
зобов'язання призначити йому пенсію за вислугу років, другий відповідач -
головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, - не
підлягає задоволенню за наступних обставин.

Так, на час звернення до Чернігівського обласного військового комісаріату
згідно заяви від 15 листопада 2005 року (а.с. 10) позивач мав право на
призначення пенсії за вислугою років за п. б ст. 12 Закону України № 2262-ХІІ
від 9 квітня 1992 року „Про пенсійне забезпечення військовослужбовціві осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб", оскільки досяг більш ніж 45-річного віку, мав трудовий стаж більш
ніж 25 років, з яких більш ніж 12 років і 6 місяців становила військова служба,
що відповідає вимогам чинної на час звернення редакції ст. 12 вказаного Закону
№ 2262-ХІІ, згідно з якою право на пенсію за вислугою років мають особи
офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за
цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і
досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних
звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин,
вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного
діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають
загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12
календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах
внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні.

Проте, не зважаючи на такі обставини, суд не може визнати
нечинним рішення Чернігівського обласного військового комісаріату щодо відмови
у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 14
грудня 2005 року,
тому що позивачем без поважних причин пропущено встановлений ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України річний строк звернення до суду за
захистом свого права (з моменту отримання ОСОБА_1 в грудні 2005
року рішення Чернігівського обласного військового комісаріату про відмову у
призначенні пенсії за вислугою років і до звернення з позовною заявою до суду 15 березня 2007 року минуло
більше року) і відповідно до вимог ст. 100
Кодексу адміністративного судочинства України на застосуванні Цього
матеріального строку наполягає сторона по справі - головне управління Пенсійного фонду України в
Чернігівській області, що є підставою для прийняття постанови про відмову у
задоволенні адміністративного позову.

Суд також не знаходить підстав для виходу за межі
позовних вимог згідно ч. 2
ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України для прийняття по справі іншої постанови
відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України, якою було б зобов'язано головне
управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити
позивачеві пенсію за вислугою років, оскільки позивач до цього органу,
уповноваженого згідно ст. 99
Закону України №
489-V від 19
грудня 2006 року
„Про Державний бюджет України на 2007
рік" призначати з 1
січня 2007 року
пенсії військовослужбовцям на умовах Закону № 2262-ХІІ, за призначенням пенсії не звертався. Крім
цього, на даний час змінилася редакція п. б ст. 12 вищезазначеного Закону №
2262-ХІІ (внесені зміни Законом України № 3591-IV від 4
квітня 2006 року „Про внесення змін до деяких законів України з питань
пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців",
відповідно до яких змінилася і сама назва Закону з „Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб" на „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших осіб"), згідно якої пенсія за
вислугою років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за
контрактом у разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку,
за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12
календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах
внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного
захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій

5

службі
України, виходячи з чого на момент звернення до суду, судового розгляду справи
та црийняттяі постанови по справі ОСОБА_1 не може мати права на призначення
пенсії за вислугою років.

На підставі викладеного, керуючись ст. 99 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2007
рік", п. б ст. 12
Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб", ст. ст. 7, 11, 17, 99, 100, 122, 158, 159,
160, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернігівського обласного
військового комісаріату про визнання нечинним рішення стосовно відмови у
призначенні пенсії та спонукання до прийняття рішення щодо призначення пенсії
за вислугу років, другий відповідач -
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду
Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області
шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про
апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги з подачею її копії до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може
бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга Подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.