Справа № 2-а-5629/2008
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2008-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07
липня 2008 р. Справа
№ 2-а-5629/08

м.
Вінниця

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

Головуючого
судді Мельник-Томенко Жанни Миколаївни,

При секретарі
судового засідання: Пивовар Інні
Михайлівні

За участю представників сторін:

позивача :
ОСОБА_1

відповідача
: Вознюк В.В., Рибаченко В.М.,
представники на підставі довіреностей

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: фізичної особи ОСОБА_1

до: Державної податкової інспекції у м.
Вінниці

про:
визнання акту недійсним, зобов'язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ
:

Заявлено
позов про визнання недійсним та скасування акту державної податкової інспекції
у м. Вінниці №558/17/ від 11.03.2008 року.

Позов
мотивовано наступним.

ДПІ у м.
Вінниці провела перевірку дотримання податкового законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 20.01.2006 року по 31.07.2007 року, про що
склали акт перевірки №558/17/ від 11.03.2008 року. На підставі даного
акту винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 19.02.2008 року.

Відповідач
дійшов висновку, що позивач не має права на бюджетне відшкодування тому, що не
надала вантажно-митну декларацію на товар, за розмитнення якого сплачувала
податок на додану вартість при імпорті та не зробила розрахунок бюджетного
відшкодування, чим порушила ст.7 Закону України “Про податок на додану
вартість”і завищила суму бюджетного відшкодування на 65895 грн.

Позивач
вважає такі висновки відповідача протиправними з наступних підстав.

Позивач
надала відповідачу декларацію за липень 2006 року, постанову слідчого УСБУ у
Вінницькій області від 04.07.2006 року, платіжне доручення №1 від 05.07.2006
року про сплату безпосередньо на рахунок Державного бюджету України податку на
додану вартість в розмірі 65895 грн., акт прийому-передачі від 10.07.2006 року.

А тому
вважає, що нею наданий державі безпроцентний податковий кредит, який має їй
бути повернуто в тому ж порядку.

Позивач в
судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила позов
задовольнити.

Відповідач
проти позову заперечив і просив у позові відмовити повністю, мотивуючи це
наступним.

За
результатами проведеної виїзної позапланової перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за період
з 20.01.2006 року по 31.07.2007 року (акт перевірки №558/17/ від
11.03.2008 року) встановлено наступне.

За
перевіряємий період позивачем завищено податковий кредит по податку на додану
вартість на 65895 грн. Вказане порушення виникло внаслідок того, що позивачем в
декларації за липень 2006 року відображено податковий кредит в розмірі 65895
грн., не підтверджений вантажно-митними деклараціями, всупереч вимогам
п.п.7.2.7 п.7.2 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Відповідач
вважає, що у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що
посвідчує право на отримання податкового кредиту, є виключно вантажно-митна
декларація, оформлена відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того,
позивач всупереч вимог п.п.7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на
додану вартість”не надала податковому органу разом з декларацією розрахунок
бюджетного відшкодування.

А тому
відповідач вважає, що дії податкового органу є правомірними і позов задоволенню
не підлягає.

Представники
відповідача в судовому засіданні заперечення проти позову підтримали та просили
в позові відмовити повністю.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід
відмовити повністю з наступних підстав.

Згідно п.1.8
ст.1 Закону України “Про податок на додану вартість”бюджетне відшкодування
- сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з
надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно
п.п.7.2.7 п.7.2 ст.7 цього Закону, у разі імпорту товарів на митну територію
України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту,
вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог
законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений
податковий вексель.

Згідно
п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 цього Закону не підлягають включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином,
судом встановлено, що висновки акту перевірки №558/17/ від 11.03.2008
року щодо документального непідтвердження податкового кредиту в розмірі 65895
грн. згідно декларації за липень 2006 року, відповідають фактичним обставинам
справи.

Згідно
п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового
кредиту такого звітного податкового періоду.

При
позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені
законом для відповідного податкового періоду.

При
від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно
п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому
податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок
від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно
п.п.7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону платник податку, який має право на одержання
бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми
бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій декларації. При цьому, платник податку в
п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу
Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового
органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі
платників.

До декларації
додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових
векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі
наявності експортних операцій.

Як вбачається
з наведених норм Закону та матеріалів справи, у позивача через відсутність
підтвердження податкового кредиту вантажно-митними деклараціями було відсутнє
від'ємне значення суми, розрахованої згідно з п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України “Про податок на додану вартість”, а відповідно і право на отримання
бюджетного відшкодування.

Крім того, як
встановлено судом, позивач до декларації за липень 2006 року не додала
розрахунок суми бюджетного відшкодування, наявність якого є невід'ємною умовою
для проведення такого відшкодування.

Судом не
беруться до уваги рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.10.2002
року та постанова слідчого УСБ України у Вінницькій області від 04.07.2006
року, оскільки даними документами не встановлено будь-яких обставин, які б
підтверджували право позивача на отримання бюджетного відшкодування з податку
на додану вартість.

Тому суд
дійшов висновку про законність дій відповідача щодо завищення позивачем суми,
що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку згідно
декларації з податку на додану вартість за липень 2006 року в розмірі 65895
грн., а тому в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до
ст. 118 КАС України, суд може одночасно з прийняттям постанови скасувати заходи
забезпечення позову.

Згідно п. 7
ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує чи є підстави
для скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

Враховуючи
те, що в задоволенні позову відмовлено повністю, необхідність у забезпеченні
адміністративного позову відпала, а тому наявні підстави для скасування заходів
забезпечення адміністративного позову вжитих ухвалою суду від 05.06.2008 року.

Керуючись
ст.ст. 2, 11, 71, 72, 86, 94, 118, 158, 159, 161, 163, 167, 186, 255 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні
позову фізичної особи ОСОБА_1до Державної податкової інспекції у м. Вінниці про
визнання акту недійсним, зобов'язання до вчинення дій, - відмовити повністю.

Скасувати
заходи забезпечення адміністративного позову вжитих ухвалою суду від 05.06.2008
року.

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення
цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено:
14.07.08

Суддя/підпис/ Мельник-Томенко Жанна Миколаївна