Справа № 2-а-5369/2008
Суддя: Сауляк Ю.В.
Дата ухвалення: 2008-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11
червня 2008 р. Справа
№ 2-а-5369/08

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

Головуючого
судді Сауляка Юрія Васильовича,

При секретарі
судового засідання: Кащук С.В.

За участю представників сторін:

позивача :
ОСОБА_1

відповідачів
: Кузьменко М.О., Добровольської
Н.С.

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: ОСОБА_1

до: Вінницького квартирно-експлуатаційного
відділу

про:
визнання права та визнання дій незаконними

ВСТАНОВИВ
:

ОСОБА_1
звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до
Вінницького квартирно-експлуатаційного відділу про визнання його дій
неправомірними та визнання права позивача на поліпшення житлових умов, або
надання кредиту на придбання житла терміново згідно Закону України „Про
державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із
служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України”.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що він проходив військову службу у військовій частині
А0533 на різних посадах з 17.06.1993р. по 29.12.2004р. На квартирному обліку
позивач знаходився у в/ч А 0533.
16.12.2004 року був звільнений з Збройних Сил України у зв'язку із
реформуванням ЗСУ, однак був залишений в гарнізонній черзі з правом
позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони
України. Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону України „Про державні гарантії
соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв'язку з
реформуванням Збройних Сил України” особи, які звільняються з військової служби
і потребують поліпшення житлових умов протягом трьох років після звільнення
забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством
або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи погашення
їх за рахунок коштів державного бюджету України. На свої неодноразові звернення
до командування військової частини щодо отримання житла або кредиту на
будівництво, позивач отримав відмову, яка була мотивована тим, що фінансування
на реалізацію цього Закону державою не передбачено. Однак, позивач із цим не
погоджується і вважає, що відповідач своїми діями порушив вимоги Конституції
України, Житлового Кодексу України, Закону України „Про державні соціальні
гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у
зв'язку з реформуванням Збройних Сил України”, інших нормативно правових актів,
а тому він змушений був звернутися до суд з позовом про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

В попередньому судовому засіданні судом для
всебічного і об'єктивного розгляду справи було залучено в якості
співвідповідача Вінницький військовий гарнізон.

Під час
судового засідання позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені позовній заяві, просив суд позов
задовольнити повністю.

Натомість,
представники відповідачів -Вінницького квартирно-експлуатаційного відділу та
Вінницького гарнізону проти заявлених позовних вимог заперечували. Так,
зокрема, представник Вінницького КЕВ суду пояснив, що ОСОБА_1 звільнений з
військової служби в запас по стану здоров'я, а не у зв'язку із реформуванням
Збройних Сил України. Тобто, дія Закону України „Про державні гарантії
соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв'язку з
реформуванням Збройних Сил України” на позивача не поширюється. Крім того,
Кузьменко М.О. суду повідомив, що механізму реалізації цього Закону не
передбачено, оскільки кошти на його
фінансування Кабінетом Міністрів України
не виділялися. Тому, уся житлова площа, яка надходить до гарнізону для
забезпечення військовослужбовців, розподіляється відповідно до гарнізонної
черги, виходячи з часу перебування військовослужбовців на квартирному обліку.
Разом з тим, представник КЕВ зазначив, що позивач ОСОБА_1 восени 2008 року
отримає житло, оскільки його гарнізонна черга вже підійшла. Враховуючи
викладене, представники відповідачів вважають позовні вимоги безпідставними, та
просять у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши
пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали адміністративної справи,
дослідивши та оцінивши надані у справу докази, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом у справ
встановлено, що відповідно до витягу з
послужного списку старшого прапорщика ОСОБА_1 та відповідно до витягу з наказу
Головнокомандувача Повітряних сил Збройних Сил України позивач був звільнений з
військової служби у запас за п.63 п.п. „в” (за станом здоров'я). Крім того,
відповідно до зазначеного Наказу, судом
встановлено, що позивач був звільнений у зв'язку зі реформуванням ЗСУ із
залишенням у гарнізонній черзі для позачергового отримання житла за рахунок
житлового фонду Міністерства оборони України.

З пояснень
представника КЕВ, судом досліджено, що позивач перебуває на загальній та
пільговій черзі на отримання житла у
Вінницькому гарнізоні. Так, зокрема, на пільговій черзі ОСОБА_1 стоїть за №15.

Питання
забезпечення житлом осіб, які звільнені з військової служби у зв'язку із
реформування Збройних Сил України відповідно до Закону України „Про державні
гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у
зв'язку із реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей” іншими
нормативно-правовими актами України не визначено. Тобто, як встановлено судом,
що і підтверджується поясненнями представників відповідачів, самого механізму
реалізації цього закону не передбачено, на практиці він не реалізовувався,
оскільки Кабінетом Міністром України він не був профінансований.

З рахуванням
вищезазначеного, суд відмовляючи у задоволенні позову виходить з наступного.

Основні
засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та
членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту визначає та
встановлює Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей”, цей Закон також гарантує військовослужбовцям та членам їх
сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для
реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює
відносини у цій галузі.

Відповідно до абзацу першого частини 1 ст. 12
Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей”держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на
підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом
Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок
забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями
визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою
Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 р. затверджено Порядок
забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до
п. 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням
житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової
частини.

У рішенні
зазначаються дата зарахування на облік, склад сім'ї, підстави для зарахування
на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також
підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або
позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на
облік -підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Пунктом 1.7
Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних
Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом
Міністра оборони України від 06.10.2006 року № 577 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 30.10.2006 року за 1171/13045 передбачено, що уся житлова
площа, яка надходить до гарнізону для забезпечення військовослужбовців,
розподіляється відповідно до гарнізонної черги, виходячи з часу перебування
військовослужбовців на квартирному обліку.

Крім того,
відповідно до п. 39 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою
Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 передбачає, що
громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в
порядку загальної черги, крім осіб, які користуються перевагою у строках
одержання жилих приміщень.

Ч. 9 ст. 12 Закону України “Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”військовослужбовці, що
перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при
звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, або
проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на
військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання
житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування -у військових
комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються
правом позачергового одержання житла.

Як передбачено
ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Суд при
вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти
владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши
матеріали адміністративної справи, обставини встановлені в судовому засіданні
та проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку про те, що
Вінницький квартирно-експлуатаційний відділ
ніяким чином не порушував прав ОСОБА_1, оскільки житло у гарнізоні
розподіляється відповідно до гарнізонної черги (пільгової та загальної черги),
виходячи з часу перебування військовослужбовців на квартирному обліку. Як встановлено
в судовому засіданні позивач знаходиться на пільговій черзі під №15, тобто
перед ним знаходяться інші військовослужбовців, які мають право отримати житло,
а на момент розподілу житла в гарнізонні черга ОСОБА_1 ще не підійшла, тому
збоку Вінницького КЕВ при розподілі житла в Вінницькому гарнізоні суд не вбачає
жодних порушень чинного законодавства, а тим більше порушень прав ОСОБА_1 на
отримання житла.

На підставі
вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що Вінницький
квартирно-експлуатаційний відділ діяв на
підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючим
законодавством України щодо чергового розподілу житла для військовослужбовців,
яке надходило до Вінницького гарнізону.

За таких
обставин, суд вважає, що відсутні правові підставі для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1

Ч. 2 ст.19
Конституції України передбачено, що
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 2
ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини,
що виникають у державі.

Відповідно до
ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи
в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ст. 86 вище
згаданого Кодексу передбачено те, що суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись
ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ
:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до Вінницького квартирно-експлуатаційного відділу, Вінницького
гарнізону про визнання дій неправомірними та визнання права позивача на
поліпшення житлових умов, або надання кредиту на придбання житла терміново
згідно із Законом України „Про державні соціальні гарантії соціального захисту
військовослужбовців, які звільняються із служби у зв'язку з реформуванням
Збройних Сил України” відмовити.

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення
цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено:
17.06.08

Суддя
Сауляк Юрій Васильович