Справа № 22-а-3097/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Свіреда І.С. Справа № 22-а-3097/08
міський суд Хмельницької області ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Неміш
О.П.,

з участю адвоката - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника
позивачки ОСОБА_1на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області
від 26 вересня 2007 року у справі № 2-а-62/07 за позовом ОСОБА_3 до виконавчого
комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, третя особа на стороні
відповідача ОСОБА_2про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, у
якому просила скасувати рішення виконавчого комітету Нетішинської міської
ради № 283 “Про надання суб'єктам
господарювання дозволу на реконструкцію об'єктів нерухомості” від 27 липня 2006
року у частині надання ОСОБА_2 дозволу на реконструкцію магазину шляхом
добудови, що на АДРЕСА_1.

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької
області від 26 вересня 2007 року по справі № 2-а-62/07 у задоволенні позову
ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив
представник позивачки ОСОБА_1, який у поданій апеляційній скарзі просить
скасувати вказану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про
задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_3 У обґрунтування своїх вимог
покликається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, що
проявилося у порушенні права на правову допомогу та принципів змагальності
сторін і офіційного з'ясування всіх обставин справи. При цьому звертає увагу
суду апеляційної інстанції на ненадання судом належної правової оцінки
документам, що засвідчують право власності чи користування земельною ділянкою
третьої особи ОСОБА_2, а також відсутності згоди позивачки ОСОБА_3, як
співвласниці багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та співкористувача
прибудинкової території, на використання конструктивних елементів цього будинку
та елементів зовнішнього благоустрою, а також прибудинкової території.

Представник позивачки апелянта ОСОБА_1 у ході
апеляційного розгляду вимоги за апеляційною скаргою підтримав повністю, давши
пояснення, аналогічні до викладеного у самій скарзі.

Представники виконавчого комітету Нетішинської міської
ради Хмельницької області на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Третя особи на стороні відповідача ОСОБА_2 та його
представник адвокат ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду вимоги апелянта
повністю заперечили, вважають оскаржувану постанову суду першої інстанції
законною та обґрунтованою і просять залишити її без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відмовляючи
у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що у її
власності перебуває квартира АДРЕСА_1, членом об'єднання співвласників цього
багатоквартирного будинку вона не є. При цьому суд першої інстанції прийшов до
висновку про безпідставність покликання позивачки у обґрунтування своїх вимог
на рішення Конституційного Суду України по справі № 4-рп/2004 від 02.03.2004
року, оскільки воно не стосується предмету даного спору. Крім того, із
врахуванням того, що об'єднання співвласників багатоквартирного будинку не
створене і позивачка не є його членом, положення Закону України “Про об'єднання співвласників багатоквартирного
будинку”, на думку суду, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягають.
При цьому судом було зроблено висновок, що вимоги позивачки суперечать вимогам
ст. 319 ЦК України та ст. 41 Конституції України, відповідно до яких власник
володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і не використовує
право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам
суспільства.

Даючи правову оцінку вимогам позивачки та висновкам суду
першої інстанції колегія суддів апеляційного суду виходить із таких міркувань.

Як
вбачається із положень ч. 1 ст. 104 КАС України, до адміністративного суду має
право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її
права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Позивачка ОСОБА_3 при зверненні до суду свої вимоги
обґрунтовувала тим, що вона є співвласником багатоквартирного будинку за місцем
свого проживання, а також співкористувачем прибудинкової території цього
будинку. З огляду на це, вона вважала, що прийняття оскаржуваного рішення
виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 283 “Про надання суб'єктам
господарювання дозволу на реконструкцію об'єктів нерухомості” від 27 липня 2006
року у частині надання ОСОБА_2 дозволу на реконструкцію магазину шляхом
добудови, що на АДРЕСА_1 можливе лише при наявності її згоди, виходячи із
положень рішення Конституційного Суду України по справі № 4-рп/2004 від
02.03.2004 року, положень Законів України “Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку” та “Про приватизацію державного житлового фонду”, а
також положень ЦК України, які регулюють положення спільної сумісної власності.

Однак, Конституційний Суд України у своєму рішенні по
справі № 4-рп/2004 від 02.03.2004 року зазначив, що положення частини першої
статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України “Про приватизацію
державного житлового фонду” треба розуміти так, що допоміжні приміщення
(підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у
спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення
об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник
(власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником
(співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих
квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову
поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших
дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до
законів України, які визначають правовий режим власності.

З огляду на те, що у даному випадку оспорюваним рішенням
суб'єкта владних повноважень було надано згоду на реконструкцію магазину шляхом
добудови згідно із договором оренди земельної ділянки, тобто не за рахунок
допоміжних приміщень багатоквартирного будинку за місцем проживання позивачки,
то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що
вказане рішення Конституційного Суду України не стосується предмету даного
спору, а відтак не може служити правовою підставою для задоволення позовних
вимог.

Відповідно
до положень ч. 2 ст. 10 Закону України “Про приватизацію державного житлового
фонду”, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку
і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні
приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів
безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Частиною
3 цієї ж норми передбачена можливість для забезпечення ефективного використання
приватизованих квартир та управління ними створення власниками квартир
(будинків) товариств або об'єднань індивідуальних власників квартир і будинків,
а частина 5 визначає, що користування закріпленою за приватизованим будинком
прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених
Земельним кодексом України.

Разом
із тим, з матеріалів справи не вбачається надання оспорюваним позивачкою
ОСОБА_3 рішенням дозволу ОСОБА_2 на реконструкцію магазину шляхом добудови за
рахунок технічного обладнання чи елементів зовнішнього благоустрою будинку за
місцем її проживання.

Як
встановлено судом, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку за місцем
проживання позивачки не створено, а отже вона не є членом такого. З огляду на
це, багатоквартирний будинок, у якому проживає позивачка, не переданий на
баланс відповідного об'єднання співвласників і підстав для застосування до
спірних правовідносин положень Закону України “Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку”, на думку колегії суддів, немає, а отже слід
погодитися з відповідними висновками суду першої інстанції.

Щодо
покликання апелянта на те, що позивачка є співкористувачем прибудинкової
території за місцем свого проживання, то відповідно до вимог ст. 42 Земельного кодексу України
земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі
приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна
ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування
об'єднанню власників.

З
огляду на наведене, на думку колегії суддів, вважати позивачкою
землекористувачем прибудинкової території у розумінні вимог Земельного кодексу
України та Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду”
правових підстав немає.

Покликання
апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального закону через
відмову у задоволенні клопотання про виклик свідків колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки виходячи з суті спору та предмету доказування
показаннями свідків не могли бути встановлені фактичні дані, що мали значення
для правильного вирішення даної справи.

На
думку колегії суддів, не заслуговують на увагу покликання апелянта на порушення
судом першої інстанції права позивачки на користування правовою допомогою,
оскільки сама по собі відмова суду у задоволенні клопотань про перенесення
розгляду справи через неявку представника позивачки не свідчить про порушення
судом такого її права та не призвела до неправильного вирішення справи.

Таким
чином, колегія суддів приходить до переконання, що прийняттям оскаржуваного
позивачкою рішення № 283 “Про надання суб'єктам господарювання дозволу на
реконструкцію об'єктів нерухомості” від 27 липня 2006 року у частині надання
ОСОБА_2 дозволу на реконструкцію магазину шляхом добудови, що на АДРЕСА_1
виконавчим комітетом Нетішинської міської ради не було допущено порушення її
прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відтак,
на думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України колегія судді, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 залишити
без задоволення, а постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області
від 26 вересня 2007 року у справі № 2-а-62/07 за позовом ОСОБА_3 до виконавчого
комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, третя особа на стороні
відповідача ОСОБА_2про скасування рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.М. Багрій

В.З.Улицький