Справа № 22-а-1744/2008
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2008-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2008 року колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду в складі :

Головуючого судді Сіренко О.І.

Суддів
Подобайло З.Г., Мельнікової
Л.В.

за участю секретаря Касян В.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу
Конотопського міського управління праці та соціального захисту населення
Конотопської міської ради на постанову Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 26 листопада 2007 року по справі № 2-а114/07 за позовом
ОСОБА_1 до Конотопського міського управління праці та соціального захисту
населення Конотопської міської ради, Міністерства праці та соціальної політики України, Державного
казначейства України, Міністерства фінансів України, третя особа: Конотопське
управління Державного казначейства України в Сумській області, про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій у розмірі 3602, 25
грн., -

В С Т А Н О В И Л А :

19.02.2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Конотопського міського управління праці та
соціального захисту населення Конотопської міської ради, Міністерства праці та
соціальної політики України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України, 3-я особа: Конотопське управління Державного казначейства
України в Сумській області, в якому просив стягнути з Конотопського міського управління праці та
соціального захисту населення Конотопської міської ради на його користь
суму недоплаченої у 2002-2006 роках одноразової щорічної грошової допомоги як
учаснику бойових дій у розмірі 3602 грн. 25 коп. та зобов'язати Міністерство
праці та соціальної політики України, Державне казначейство України,
Міністерство фінансів України перерахувати кошти на вказані виплати, мотивуючи
свої вимоги тим, що він є учасником бойових дій, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.06.1997 року. Відповідно до ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно
до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Мінімальна пенсія за віком складала:
у 2002 році - 47 грн.30 коп., у 2003р. - 47 грн. 30 коп., у 2004 р.- 92 грн.45
коп., у 2005р. - 332 грн., у 2006р. - 359 грн. Фактично йому виплачено: у 2002
році - 80 грн., 2003р. - 90 грн., 2004р. - 120грн., 2005р. - 250 грн., у 2006
році - 250 грн., сума недоплати грошової допомоги за вказані роки становить
3602 грн. 25 коп.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному
обсязі.

Представник Конотопського міського управління праці та
соціального захисту населення ОСОБА_3, проти позову заперечувала.

Міністерство фінансів України, Державне казначейство України у заявах про розгляд справи без участі їх
представників, проти позовних вимог заперечували.

Міністерство праці та соціальної
політики України свого представника до суду першої інстанції не направило,
відношення щодо позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній заяві не виклало.

26 листопада 2007 року постановою
Конотопського міськрайонного суду Сумської області частково задоволені позовні
вимоги ОСОБА_1. Стягнуто з Конотопського міського управління праці та
соціального захисту населення Конотопської міської ради на користь ОСОБА_1 суму
недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2006
рік у розмірі 1545 грн. Зобов'язано Міністерство праці та соціальної політики України, Міністерства
фінансів України, Державного казначейства України перерахувати кошти у розмірі
1545 грн. на вказану виплату. В решті позовних вимог відмовлено у зв'язку з
пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

В
апеляційній скарзі Конотопське міське управління праці та соціального захисту
населення Конотопської міської ради просить скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в позові відмовити. При цьому
посилалося на те, що Управління діє лише в межах повноважень, наданих державою,
і не має права встановлювати розмір грошової допомоги або інших виплат, а лише
виплачує їх відповідно до розмірів, встановлених Законом України «Про державний
бюджет на відповідний рік». А також, відповідно до Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з пропущенням строків
їх виплати», Управління не зобов'язане сплачувати позивачу втрачену частину
доходів тому, що прямої вини Управління в цьому не має.

У
запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що апеляційна скарга, подана
спеціалістом 1 категорії ОСОБА_3 з
порушенням ст. 187 КАС України. Окрім того, ОСОБА_1 має право на отримання
грошової допомоги за 2004, 2005, 2006 роки у розмірі 3927, 25 грн.

Колегія суддів,
вислухавши суддю - доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї, приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, з наступних
підстав :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є
учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - учасників бойових дій ( а.с. 7).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня у розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону,
здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення
зв'язку або через установи банків.

Відповідно до п. З Положення про
Міністерство праці та соціальної політики України, затвердженого Указом Президента України від 30.08.00 № 1035/2000 та постановою КМУ від
02.11.06 № 1543 Мінпраці України забезпечує реалізацію прав громадян на
соціальний захист через систему підпорядкованих йому органів.

Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет на 2002 рік» передбачена у 2002 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій у
розмірі 80 грн.(ст.19), відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на
2003 рік» у 2003 році - в розмірі 90 грн. (ст.28), відповідно до Закону України «Про Державний
бюджет на 2004 рік» у 2004 році - у розмірі 120 грн. (ст.44), відповідно до
Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік» у 2005 році - у розмірі 250
грн. (ст.30), відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» у
2006 році - у розмірі 250 грн. (ст.30).

З довідки Конотопського відділення Ощадбанку №246
вбачається, що ОСОБА_1 за 2002 рік була виплачена разова грошова допомога у
розмірі 80 грн., за 2003 рік - 90 грн., за 2004 рік - 120 грн., 2005 рік - 250
грн., 2006 рік - 250 грн. (а.с.27).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції
виходив з того, що рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004р.
№20-рп визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є
неконституційними) положення ст. ст. 44, 47, 78, 80 Закону України «Про
державний бюджет на 2004рік», якими виплата щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» здійснюється
учасникам бойових дій в меншому розмірі ніж передбачено вказаним законом.

Також рішенням Конституційного Суду
України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів
України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
статей 29,36, частини другої ст.62, частини першої статті 66, пунктів
7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46 ст.71, ст.ст. 98,103,11 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік» справа N 1-29/2007 від 9 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення, що визначали
соціальні права та гарантії окремих верств населення, зокрема, статті 29, 36,
частина друга ст.62, частина перша
статті 66, пункти 7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46 ст.71, ст.ст.
98,103,111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та такими,
що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного
рішення.

Відповідно до правової позиції
Конституційного Суду України, оскільки для значної кількості громадян України
пільги, компенсації та гарантії, право на які передбачено чинним
законодавством, є додатком до основних
джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення
достатнього життєвого рівня (ст.48 Конституції України), то звуження змісту та
обсягу цього права шляхом прийняття нових
законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не
допускається. Зупинення його дії можливе лише за умови введення
відповідно до п. ЗІ ч. І ст.85, п.19
ч. І ст.92 Конституції України надзвичайного стану.

За таких обставин, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачу
за 2002 - 2006 роки слід було б виплатити разову грошову допомогу у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком, як це
передбачено ч.8 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», а не Законами України «Про державний бюджет» за 2002
-2006 роки, котрі звужують обсяг прав позивача.

Проте, згідно ст. 99, 100 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася, або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

У судовому засіданні представник Конотопського міського
управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_3 наполягала на тому,
що позивачем пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом, а
тому у задоволенні вимог за 2002 - 2005 роки слід відмовити у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності.

В свою чергу, позивач заявив клопотання про проведення
відрахунку строку звернення до адміністративного суду з 15 лютого 2007 року
(а.с.4), коли він дізнався про порушення своїх прав. Представник позивача
ОСОБА_2 підтримав таке клопотання.

Суд
першої інстанції критично оцінив пояснення позивача про дату, коли він дізнався
про такі порушення.

Позивач
отримував щорічну грошову допомогу своєчасно: за 2002 рік - 18 травня 2002
року, за 2003 рік - 7 травня 2003 року, за 2004 рік - 28 травня 2004 року, за
2005 рік - 5 травня 2005 року, за 2006 рік - 21 квітня 2006 року (а.с.27), про
що пояснював і його представник, але звернувся до суду з позовом лише 19 лютого
2007 року (а.с.2-3). Таким чином, заборгованості по виплаті щорічної грошової
допомоги перед позивачем не було.

Доказів поважності
пропуску строку звернення
до адміністративного суду з вимогами
про стягнення вищевказаної допомоги за 2002-2005 роки з поважних причин
ОСОБА_1. та його представником ОСОБА_2 не
надано.

Про порушення
своїх прав позивач повинен був дізнатися, коли виплата щорічної допомоги була
йому проведена у меншому розмірі, ніж це передбачено ст.12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Закони України оприлюднюються у встановленому порядку та доводяться
до відома всіх громадян держави.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, на цьому наполягав відповідач.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов до висновку
про те, що слід задовольнити позовні вимоги щодо стягнення недоплаченої
щорічної грошової допомоги за 2006 рік, а в іншій частині вимог слід відмовити
у зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо стягнення недоплаченої
щорічної грошової допомоги за 2006 рік, виходячи з наступного:

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 1 ст. 9
Кодексу адміністративного судочинства України, органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією
та законами України.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5 травня
особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова допомога
у кратному розмір до мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 18 статті 17 Закону України
«Про державний бюджет на 2006 рік» зупинено дію частини п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які визначали кратність
виплат щорічної допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за
віком.

При цьому статтею 30 Закону України
«Про державний бюджет на 2006 рік» встановлений фіксований розмір виплати
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і складає 250 грн.

Сторонами по справі не
заперечувалось, що у 2006 році позивачеві було виплачено саме 250 грн. як
разову грошову допомогу до 5 травня.

Таким чином, у 2006 році, на момент
вплати зазначеної допомоги певні положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які визначають розмір
такої виплати не діяли, оскільки були зупинені Законом України «Про державний
бюджет на 2006 рік», яким одночасно
встановлено розмір такої виплати на 2006 рік.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 19
Конституції України та ч. 1 ст. 9 КАС України дії відповідачів по справі не
можуть бути визнані неправомірними, оскільки вони здійснювали виплати на
підставі діючого Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» та не мали повноважень застосовувати зупинені
норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Положення Закону України «Про
державний бюджет на 2006 рік» рішеннями
конституційного суду України неконституційними не визнавались.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 в цій частині суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про
порушення відповідачами прав позивача та ч.3 ст. 22 Конституції України,
оскільки відповідачі виконували норми
законів, діючих на момент здійснення виплат та своїми діями не звужували права
позивача щодо отримання ним разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах,
встановлених Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Даний висновок суду не ґрунтується на встановлених судом обставинах справи та
нормах права.

За таких підстав постанова суду
першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 суми недоплаченої
щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2006 рік у розмірі 1545
грн. та зобов'язання Міністерства праці та соціальної політики України,
Державне казначейство України, Міністерство фінансів України перерахувати кошти
у розмірі 1545 грн. на вказану виплату недоплаченої щорічної грошової допомоги
за 2006 рік підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у
задоволенні вказаних позовних вимог
ОСОБА_1.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 3 ч. 1 ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А :

Апеляційну скаргу Конотопського міського управління праці
та соціального захисту населення Конотопської міської ради Сумської
області задовольнити.

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської
області від 26 листопада 2007 року по справі № 2-а114/07 в частині задоволення
позову про стягнення з Конотопського міського управління праці та соціального
захисту населення Конотопської міської ради на користь ОСОБА_1 суму
недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2006
рік у розмірі 1545 грн. та зобов'язання Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства
України перерахувати кошти у розмірі 1545 грн. на вказану виплату скасувати. В
цій частині в позові ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині постанову Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 26 листопада 2007 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.

Повний текст
постанови виготовлений та
підписаний 14 липня 2008 року.

Головуючий - підпис Сіренко О.І.

Судді - підпис Подобайло З.Г.

підпис Мельнікова Л.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя Харківського апеляційного

адміністративного суду
Сіренко О.І.