Справа № 22-а-3225/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Гирила І.М. Справа № 22-а-3225/08
суд Тернопільської області ряд. стат. звіту № 67
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Неміш
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову господарського суду Тернопільської області від 19 листопада 2007 року
у справі № 8-а/183-3586 за його позовом до комунального
житлово-експлуатаційного підприємства “Вікторія” про стягнення
адміністративно-господарських санкцій, -

в с т а н о в и л а :

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів (далі - Тернопільське ОВ ФСЗІ) звернулося до суду з позовом,
у якому просило стягнути з комунального житлово-експлуатаційного підприємства
“Вікторія” (далі - КЖЕП “Вікторія”) на
свою користь 7581,82 грн. адміністративно-господарських санкцій та 251,25 грн.
пені.

Постановою господарського суду Тернопільської області від
19 листопада 2007 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Позивач Тернопільське ОВ ФСЗІ оскаржило цю постанову суду
в апеляційному порядку і у поданій апеляційній скарзі просить скасувати
оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову про задоволення свого
позову. У обґрунтування вимог за апеляційною скаргою покликається на те, що
відповідно до п.3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 03 травня 1995 року № 314, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо
воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної
нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників
МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і
введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інвалідів. Оскільки у 2006 році
відповідачем не було дотримано норматив середньооблікової чисельності працюючих
інвалідів, встановленого ст. 19 Закону України “Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні”, то вважає свої вимоги про стягнення з КЖЕП
“Вікторія” 7581,82 грн. адміністративно-господарських санкцій та 251,25 грн.
пені підставними.

У поданих адміністративному суду письмових запереченнях
на апеляційну скаргу КЖЕП “Вікторія” вимоги апелянта заперечило та зазначило,
що законом не покладено на підприємство обов'язок по працевлаштуванні
інвалідів. Пропозицій по працевлаштуванню інвалідів до підприємства від
будь-якого державного чи громадського органу не надходило, а отже ним не
відхилялися. Закон не пов'язує виконання нормативу забезпечення
працевлаштування інвалідів, для яких це місце роботи є основним, із кількістю
відпрацьованого ними часу у календарному році. Вважає, що підприємством було
вжито всі передбачені законом заходи для працевлаштування інвалідів. Просить
залишити оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

У ході апеляційного розгляду представник КЖЕП “Вікторія”
вимоги апелянта заперечив, давши пояснення, аналогічні до викладеного у
письмовому запереченні на апеляційну скаргу.

Представник апелянта Тернопільського ОВ ФСЗІ на виклик
апеляційного суду не прибув, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України не
є перешкодою для судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з
таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Тернопільського
ОВ ФСЗІ, суд першої інстанції виходив із того, що ст. 19 Закону України “Про
основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” для підприємств, установ,
організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлено
нормативи робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також встановлено
порядок працевлаштування інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Стаття
20 цього ж Закону передбачає застосування санкцій за порушення його вимог,
однак не ставить застосування штрафних санкцій у залежність від кількості часу,
відпрацьованого інвалідом за рік. Працевлаштування інвалідів на підприємствах
здійснюється органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики,
органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. На
2006 рік норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для КЖЕП “Вікторія” становив одне робоче місце і
фактично на підприємстві у 2006 році на посаді майстра дільниці працювала одна
особа, яка мала інвалідність ІІІ групи. Підприємство проінформувало органи
соціального захисту інвалідів про кількість працевлаштованих у 2006 році
інвалідів, а також центр зайнятості про створені робочі місця та вакансії для
працевлаштування інвалідів. При цьому судом було зроблено висновок про те, що
позивачем не було подано доказів на підтвердження факту нестворення
відповідачем одного робочого місця для працевлаштування інваліда у 2006 році та
порушення ним вимог Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів
в Україні”.

Із такими висновками суду першої інстанції, на думку
колегії суддів апеляційного суду, слід погодитися, виходячи з таких міркувань.

Як
вбачається із положень ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні” для підприємств,
установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі
чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового
складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого
місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів
у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

З
матеріалів справи вбачається, що КЖЕП “Вікторія” у 2006 році свій обов'язок по
працевлаштуванню інваліда виконало, оскільки на підприємстві з 02.10.2006 року
по 30.11.2006 року на посаді майстра дільниці працювала ОСОБА_1, яка визнана
інвалідом ІІІ групи.

На
підставі наведеного колегія суддів приходить до переконання, що покликання
апелянта на недотриманння КЖЕП “Вікторія” нормативу середньооблікової
чисельності працюючих інвалідів, встановленого ст. 19 Закону України “Про
основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, є безпідставними і
погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ст. 20 цього ж
Закону, яка передбачає застосування санкцій за порушення його вимог, не ставить
застосування штрафних санкцій у залежність від кількості часу, відпрацьованого
інвалідом за рік.

Відтак,
колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при вирішенні
даної справи правильно встановив фактичні обставини та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України колегія судді, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову
господарського суду Тернопільської області від 19 листопада 2007 року у справі
№ 8-а/183-3586 за його позовом до комунального житлово-експлуатаційного
підприємства «Вікторія» про стягнення адміністративно-господарських санкцій -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.М. Багрій

В.З.Улицький