Справа № 22а-4707/2008
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2008-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого-судді - Яворського І.О.,

суддів - Носа С.П., Довгополова О.М.,

при секретарі судового засідання - Петлеваній Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за апеляційною скаргою - Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції

на постанову Господарського суду Тернопільської області від 14 грудня 2007
року у справі № 6/8148-А

за позовом Суб'єкта підприємницької діляьності-фізичної особи ОСОБА_1

до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И
Л А:

СПДФО ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
Тернопільської ОДПІ, просив скасувати податкове повідомлення-рішення від
20.04.2007 року № /1/29124, яким позивачу донараховано податок на
додану вартість в сумі 6371,00 грн. За період з січня 2005 року до грудня 2006
року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що паливно-мастильні матеріали, вартість
яких була включена до складу податкового кредиту, придбані позивачем в межах
господарської діяльності, тому відповідач безпідставно донарахував податок на
додану вартість та штрафні санкції.

Постановою
Господарського суду Тернопільської області від 14 грудня 2007 року позов
задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.04.2007
року № /1/29124 в частині визначення позивачу податкового
зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1957 грн. (1305 грн. за
основним платежем та 652 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); в частині
скасування податкового повідомлення-рішення від 20.04.2007 року №
/1/29124, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 1700 грн. (1133 грн. за основним платежем, 567 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями) в позові відмовлено.

Постанова
мотивована наступним. З врахуванням положень ст. 320 ЦК України, ст. ст. 3, 44
ГК України, суми податку на додану вартість, сплачені позивачем при придбанні
паливно-мастильних матеріалів, за операціями, що здійснені в межах ведення,
організації та підготовки його господарської діяльності (торгівля промтоварами,
надання рекламно-інформаційних послуг, здача в оренду нежитлових приміщень),
які підтверджені первинними, розрахунковими, платіжними документами,
договорами, підлягають включенню до складу податкового кредиту з податку на
додану вартість. Відповідними документами, копії яких є в матеріалах справи
(подорожні листи службового автомобіля, договори, акти здачі-приймання робіт
(послуг), податкові накладні, видаткові накладні, рахунки) підтверджено, що
придбання позивачем паливно-мастильних матеріалів, здійснені ним в межах
ведення господарської діяльності, тому відповідач неправомірно нарахував
податкове зобов'язання з ПДВ в розмірі 1957 грн. (1305 грн. за основним
платежем та 652 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями). Також
безпідставними суд вважав доводи відповідача про відсутність у позивача наказів
та посвідчень про відрядження, оскільки відповідно до положень Інструкції про
службові відрядження в межах України та за кордон, службовим відрядженням є
поїздка працівника за розпорядженням керівника на певний строк до іншого
населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної
роботи. Позивач як підприємець не є найманим працівником, його поїздки в інші
населені пункти є не відрядженнями, а нормальним режимом зайняття
підприємницькою діяльністю. В позовів частині скасування оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, яким позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1700 грн. (1133 грн. за
основним платежем, 567 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) відмовлено,
оскільки відсутні первинні документи, що засвідчують використання позивачем
паливно-мастильних матеріалів в його господарській діяльності.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач Тернопільська ОДПІ,
вважає, що остання в частині задоволення позовних вимог є незаконною, просить
постанову в цій частині скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі з підстав, викладених апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної
інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог. Постанова в частині відмови в задоволенні
позовних вимог не оскаржена. Під час апеляційного провадження не встановлено
допущення судом першої інстанції порушень, які призвели до неправильного
вирішення справи в цій частині, тому в цій частині постанова не переглядається.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши правильність застосування
судом норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позовних
вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скар­га
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При
цьому колегія суддів виходила за наступного.

Відповідно до
ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована
на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову визначеність

Відповідно до п. 2 ст. 44 ГК України підприємництво
здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності,
вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення
матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не
обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до
закону.

Відповідон до ст. 320 ЦК України власник майна має право
використовувати його для здійснення підприємницької діляьності.

Факти використання позивачем
паливно-мастильних матеріалів у веденні його господарської діяльності, а, отже,
і правомірність включення сум сплаченого при їх придбанні податку на додану
вартість до складу податкового кредиту підтверджується матеріалами справи,
зокрема, подорожніми листами службового легкового автомобіля /а.с. 44-54/,
договорами, податковими накладними, видатковими накладними, накладними, чеками,
рахунками, актами про надані послуги, актами здачі-приймання робіт /а.с.
63-154/.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про
безпідставність доводів відповідача про відсутність у позивача наказів та
посвідчень про відрядження, оскільки відповідно до Інструкції про службові
відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 13.03.1998 року № 59, службовим відрядженням є поїздка
працівника за розпорядженням керівника на певний строк до іншого населеного пункту
для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Позивач
як підприємець не є найманим працівником, його поїздки в інші населені пункти є
не відрядженнями, а нормальним режимом зайняття підприємницькою діяльністю.

З
врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої
інстанції законним, прийнятим з дотриманням норм як матеріального, так і
процесуального права.

Ухвалена
судом постанова прийнята на підставі повно і всебічно з'ясованих обставинах
справи, підтверджена тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись
ст.ст. 195, 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст. 206 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції залишити без
задоволення.

Постанову
Господарського суду Тернопільської області від 14 грудня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом одного
місяця з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.О.Яворський

Суддя
С.П. Нос

Суддя О.М. Довгополов