Справа № 22-а-3778/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Битківський Л.М. Справа № 22-а-3778/08
районний суд Івано-Франківської області
ряд. стат. звіту №
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Неміш
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області
на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21
листопада 2007 року у справі № 2-а-113/07 за позовом ОСОБА_1до управління Пенсійного
фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про
підвищення розміру пенсії,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому просила визнати незаконною відмову УПФ в
Богородчанському районі у підвищенні розміру її пенсії, як дитини війни, та
зобов'язати відповідача призначити і виплачувати їй передбачене ст. 6 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни” підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, починаючи з 09 липня 2007 року.

Оскаржуваною постановою Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 21 листопада 2007 року вказаний позов задоволено
частково, визнано незаконною відмову у підвищенні розміру пенсії позивачки та
зобов'язано УПФ в Богородчанському районі призначити і виплачувати їй
підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком з часу її звернення до пенсійних органів із заявою про перерахунок
пенсії, а саме починаючи з 15 серпня 2007 року.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену
постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що
законодавством України не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог
ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” про підвищення розміру
пенсій дітей війни, не визначено, які саме органи мають проводити такі виплати,
за рахунок яких коштів і джерел. Крім того, залишається невизначеним порядок
обчислення такого підвищення та його розмір. Просить врахувати, що кошти
Пенсійного фонду України є цільовими і не можуть використовуватися на
проведення непередбачених його кошторисом виплат, у тому числі на підвищення
пенсій дітям війни, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного
бюджету України. Стверджує, що встановлений ч.1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” мінімальний розмір пенсії за
віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій.

Під час апеляційного розгляду справи представники
апелянта підтримали вимоги за апеляційною скаргою та надали суду пояснення
відповідно до її змісту.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання на виклик суду не
з'явилася, що не перешкоджає розгляду справи у її відсутності відповідно до ч.4
ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд
виходив з того, що позивачка належить до категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні гарантії дітям війни, а тому вона має право на
встановлене ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” підвищення
до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Оскільки Конституційний
Суд України своїм рішенням від 09 липня 2007 року №1-29/2007 визнав
неконституційними окремі положення Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, зокрема п.12 ст. 71 та ст. 111, якими було зупинено і обмежено
право на отримання спірних виплат, відмова відповідача УПФ України у
Богородчанському районі у проведенні перерахунку пенсії позивачки з врахуванням
вимог ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” є
незаконною.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, відповідають нормам матеріального права та є правильними.

Безспірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дитиною
війни та відповідно до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей
війни”, у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин та
вирішення даного публічно-правового спору судом, мала право на отримання
підвищення виплачуваної їй УПФ в Богородчанському районі пенсії за віком у розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 12 ст. 71
Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, якими було зупинено на 2007
рік дію вищевказаної ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”,
із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконною
відмови відповідача у підвищенні розміру її пенсії як дитини війни та
правомірність задоволення таких вимог судом першої інстанції.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати
пенсії позивачки здійснює Пенсійний фонд України в особі управління у
Богородчанському районі Івано-Франківської області, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо
неможливості підвищення пенсії позивача на 30 % визначеного законом розміру
мінімальної пенсії за віком колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність
прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи
даний публічно-правовий спір, ухвалив законне рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права. Відтак, апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, а
постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21
листопада 2007 року у справі № 2-а-113/07 за позовом ОСОБА_1до управління
Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області
про підвищення розміру пенсії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій