Справа № 22-а-4800/2007
Суддя: Белинчук Т.Г.
Дата ухвалення: 2007-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року жовтня місяця „01" дня колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
у складі:

Головуючого,
судді: Панкова М.В.

Суддів: Шаповалової О.А. Белинчук Т.Г. При
секретарі: Гончарук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
приймальника-розподільника ГУ
МВС України в АР Крим про покладення на відповідача обов'язку виплатити
заборгованість за речове майно, середній заробіток за час затримки розрахунку
недоплачену суму вихідної допомоги при звільненні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Залізничного
районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 16 травня 2007
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Зуев В. А.
у березні 2007 року звернувся до суду з позовом до приймальника-розподільника
ГУ МВС України
в АР Крим про покладення на відповідача обов'язку виплатити заборгованість за
речове майно у розмірі 1543 грн. 82 коп., середній заробіток за час затримки
розрахунку за період з 15 грудня 2004 року по 13 березня 2007 року у сумі 28938
грн., недоплачену суму вихідної допомоги при звільненні у сумі 934 грн. 70 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що з лютого 1992 року по грудень
2004 року він проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом
начальника ГУ МВС
України в АРК № 219 звільнений в запас за п. 64 «В» Положення про порядок
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
України з посади інспектора приймальника-розподільника. Остаточний розрахунок з
ним повністю не проведений.

Згідно довідки № 318 від 15.12.2004 року грошова
компенсації за предмети речового майна складає 2343 грн. 82 коп. Вказана
компенсація сплачувалася відповідачем на протязі

2004 - 2005
років та залишок несплаченої суми складає 1543 грн. 82 коп., яку він просить

стягнути.

Крім
того, рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 29 вересня

2005 року з
відповідача на його користь було стягнуто грошове забезпечення 12243 грн. 12

коп. за 11 місяців, що складає 1113 грн. на місяць. Таким
чином відповідач, який своєчасно

не здійснив виплату належної йому суми грошового
забезпечення на підставі статті 117

КЗпП України, повинен сплатити йому за 26 місяців суму
28938 грн. за затримку

розрахунку при звільненні.

Виплата грошової допомоги при звільненні, на його думку,
також була здійснена не у повному обсязі, оскільки, вищевказаним рішенням
Центрального районного суду м. Сімферополя, йому була встановлена доплата за
роботу у надурочний час, тому й грошова допомога при звільненні, також повинна
була бути розрахованою з урахуванням доплати за

Справа № 22-а-4800/2007 р Головуючий
суду першої інстанції:

Уржумова Н. В. Доповідач:

Белинчук Т.Г.

роботу у надурочний час.
Позивач вважає, що сума недоплати вихідної допомоги складає 934 грн. 70 коп.

Постановою Залізничного районного суду міста Сімферополя АР Крим від 16
травня 2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду
першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нову постанову, якою
задовольнити його позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за речове
майно у розмірі 1543 грн. 82 коп., та недоплаченої суми вихідної допомоги при
звільненні у сумі 934 грн. 70 коп. В решті постанову суду не оскаржує. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що постанову суду прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги і в межах позовних вимог.

Ухвалюючи постанову про відмову в позові в частині стягнення заборгованості
за речове майно та несплаченої суми вихідної допомоги, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем пропущений строк звернення до суду; компенсація за
роботу у надурочний час йому не призначалася та не сплачувалася під час
проходження служби, та крім того компенсація не входити до розрахунку допомоги
при звільненні

З даними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають вимогам закону і підтверджені наявними у справі
доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив
службу в органах внутрішніх справ України та 10 грудні 2004 року був звільнений
в запас за п. 64 „В" Положення про порядок проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Згідно довідки № 318 від 15.12.2004 року грошова
компенсації за предмети речового майна складає 2343 грн. 82 коп. Вказана
довідка була отримана позивачем при звільненні у грудні 2004 року. Компенсація
за предмети речового майна сплачувалася відповідачем на протязі 2004 - 2005
років, остання виплата була здійснена 26 травня 2005 року та залишок
несплаченої суми складає 1543 грн. 82 коп. Проте з позовом про стягнення
компенсації за предмети речового майна позивач звернувся до суду у березні 2007
року.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку,
що на час звільнення позивач мав право на отримання компенсації за предмети
речового майна, проте до суду звернувся з пропуском строку передбаченого ч.2
ст. 99 КАС України, що відповідно до положень частини 1 статті 100 КАС України
є підставою для відмови в позові, колегія суддів приймає до уваги, що
відповідач наполягає на тому, що строк звернення до суду позивачем значно
пропущений.

Крім того, раніше позивач вже звертався з позовом до суду до відповідача
про стягнення заборгованості при звільненні. Рішенням Центрального районного
суду м. Сімферополя від 29 вересня 2005 року з відповідача на його користь було
стягнуто грошове забезпечення у розмірі 13871 грн. 26 коп. Таким чином, позивач
мав можливість ще в 2005 році при розгляді вказаної справи ставити питання до
суду про стягнення компенсації за речове майно (остання виплата 26.05.2005
року), проте цім своїм правом не скористався.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в
частині необгрунтованого застосування судом першої інстанції строків звернення
до суду не засновані на законі.

Суд
першої інстанції обґрунтовано відмовив в частині стягнення недоплаченої суми
вихідної допомоги при звільненні у розмірі 934 грн 70 коп., яка на думку
позивача складається з урахування надурочних .

Порядок оплати грошової
допомоги при звільненні
регламентований Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових актів
з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів
внутрішніх справ та умов оплати праці, які не мають спеціальних звань рядового
і начальницького складу, яка затверджена наказом МВС України № 1236 від
14.11.2003 року. Пункт 92 вказаної Інструкції передбачає, що особам рядового і
начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ , у
встановлених випадках виплачується грошова допомога у відповідному відсотку
місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При
цьому в розрахунок включаються посадовий оклад, оклад за спеціальне звання,
відсоткова надбавка за вислугу років та додаткові види грошового забезпечення (
надбавки, доплати, премії тощо) у розмірі що були їм встановлені наказами
керівників органу на день звільнення зі служби.

Пункт 10 Інструкції встановлює, що виплати грошового забезпечення особам
рядового та начальницького складу, які залучаються до несення служби понад
установленого законодавством робочого часу, а також у дні щотижневого
відпочинку та рвіткові дні, проводиться у порядку і розмірах передбачених
чинним законодавством. У даному випадку Постановою Кабінету Міністрів України №
147 від 14.09.1991 року „ Про порядок компенсації особам рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений
законодавством робочий час, а також дні щотижневого відпочинку та святкові
дні".

У аналізу вказаних законодавчих актів слід, що ці суми є компенсацією, а
таким чином не підлягають включенню у розмір грошової допомоги при звільненні.
У зв'язку з чим посилання апелянта на рішення Центрального райсуду м. Сімферополя від
29.09.005 року в цій частині як на обгрунтування свого позову правового
значення не має.

Крім того, компенсація за роботу у надурочний час ОСОБА_1 під час
проходження служби не призначалася та ним не одержувалася.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і
на їх правильність не впливають.

Оскільки постанова суду є законною та обґрунтованою, ухвалена відповідно до
норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку, що
підстав для задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду не
вбачається.

На підставі викладеного і керуючись статтями 195, 196, 198, 205, 206, 212
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 16 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.