Справа № 22-а-699/2007
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2007-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 22-а-699/2007р. Категорія:
першої інстанції суддя -Алєйніков В.О. Доповідач суддя - Стас Л.В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4
жовтня 2007 року м. Одеса

колегія
суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -Стас Л.В. суддів- Яковлева Ю.В., Димерлій О.О. при секретарі -Вихренко К.П.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, Управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Миколаївській області на постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва від 21
березня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до Управління державного департаменту
України з питань виконання покарань у Миколаївській області, Головного Управління Пенсійного Фонду України
у Миколаївській області про стягнення коштів,
-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління державного
департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області про
стягнення з відповідача коштів, а саме:
щомісячної доплати в розмірі від 25% суми пенсії, яка повинна була бути нарахована у разі
виходу на пенсію за 36 місяців проходження служби, матеріальної допомоги за останні 3 роки у
розмірі трьох місячних грошових окладів,
а також про зобов'язання відповідача провести перерахунок строку
проходження служби зі врахуванням ч. 4
ст. 23 Закону України «Про
державну кримінально-виконавчу службу України» та відповідне перерахування
пенсії, посилаючись на те, що під час проходження служби не отримував
доплату у розмірі 50% належної йому пенсії,
як особі , яка має право на
пенсію за вислугу років згідно із законодавством, і залишена за її згодою та в інтересах справи
на службі, та матеріальну допомогу.
Окрім того, йому належним чином не була
обчислена вислуга років.

Позивач
просив визнати такі дії неправомірними та зобов'язати відповідача належним
чином здійснити його грошове утримання та обрахувати вислугу його років.

Представники
відповідача вважали позов таким, що не
підлягає задоволенню.

Постановою
Центрального районного суду м. Миколаєва
від 21 березня 2007 року позов задоволено частково. Управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області
зобов'язано провести розрахунок суми матеріальної допомоги за 2002-2005
роки, визначити розмір заборгованості та
виплатити позивачу. В задоволені решта позовних вимог позивачу відмовлено.

В
апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, просить постанову суду від 21 березня 2007
року в частині відмови в задоволені позову - скасувати, прийняти нову постанову про задоволення
позову в повному обсязі.

В своїй
апеляційній скарзі Управління Державного департаменту України з питань
виконання покарань у Миколаївській області,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального
права, просить постанову суду від 21
березня 2007 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти
нову постанову про відмову в їх задоволенні.

Колегія
суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість
постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає,
що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача-підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач
проходив службу у відповідача, 1
листопада 005 року зі служби був звільнений,
на час звільнення йому не виповнилось 45 років. При цьому протягом 2002
- 2005 років матеріальна допомога йому виплачувалась не у повному обсязі.

Суд
першої інстанції, задовольняючи позов в
частині стягнення матеріальної допомоги,
виходив з того, що виплата
матеріальної допомоги передбачена пунктом 8, 1.1 Інструкції «Про порядок
застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб
рядового та начальницького складу кримінально-виконавчої системи».

Але з
таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки відповідно до ст. 57
Закону України « Про державний бюджет України на 2001 рік», ст.
53 Закону України « Про державний бюджет України на 2002 рік», ст.
59 Закону України «Про державний бюджет України на 2003 рік» та ст. 78
Закону України « Про державний бюджет України на 2004 рік», ст.
73 Закону України « Про державний бюджет України на 2005 рік», встановлено,
що керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки та
премії, додаткові види грошового
забезпечення та інші види заохочень,
винагород, матеріальну допомогу
лише в межах фонду заробітної плати,
затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Тому
колегія суддів вважає, що матеріальна
допомога на оздоровлення за останні три роки служби ОСОБА_1, була виплачена із наявних фінансових
можливостей.

Колегія
суддів, погоджується з висновком суду
першої інстанції стосовно того, що
вимоги про стягнення доплати за час проходження служби після набуття права на
пенсію за вислугою років не підлягають задоволенню за такого.

Ця
доплата встановлена абзацом 2 підпункту «а» пункту 3 Указу № 926 Президента
України від 4 жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового
і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх
справ», якою надане право /але не
встановлений обов'язок/ керівникам органів внутрішніх справ у межах
асигнувань, що виділяються на утримання
цих органів, установлювати особам
рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років
згідно із законодавством, і залишені за
їхньою згодою та в інтересах справи на службі -щомісячну доплату в розмірі від
25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б
могла бути їм нарахована.

Відповідно
до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового та
начальницького складу органів внутрішніх справ України та деяких інших
осіб», на який посилається позивач в
обґрунтування свого права на пенсію за вислугу років та

відповідного
права на отримання згаданої доплати,
передбачає призначення пенсії за вислугу років лише особам, які на час вирішення питання про призначення
пенсії звільнені зі служби під час проходження служби ж право на отримання
пенсії за цим пунктом не виникає взагалі.

Колегія
суддів, погоджується з висновком суду
першої інстанції, що право на отримання
вказаної позивачем доплати мають лише особи,
які були залишені на службі за їх згодою в інтересах служби. При цьому
порядок вирішення питання про залишення особи на службі після досягнення
граничного віку перебування на службі є вичерпно врегульованим «Положенням про
порядок проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх
справ Української РСР», затвердженим
Постановою № 114 від 29 липня 1991 року Кабінету Міністрів Української РСР.
Відповідно до частини 2 пункту 8 згаданої постанови особа може бути залишеною
на службі лише на підставі 3 урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини
справи, але порушив норми матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, тому постанова суду
підлягає скасуванню.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що такого наказу не видавалось, після досягнення 45-річного віку позивач
звільнювався, та лише проходив медичне
обстеження. Отже, позивач не був особою, яка залишена на службі за її згодою та в
інтересах служби, через що дія абзацу 2
підпункту «а» пункту 3 Указу № 926 Президента України від 4 жовтня 1996 року на
його не розповсюджується.

З
урахуванням викладеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
встановив обставини справи, але порушив
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, тому
постанова суду підлягає скасуванню.

Керуючись ч.
1 ст.
195, п. 3 ч. 1 ст.
198, п. 4 ч. 1 ст.
202, ч. 2 ст. 205
КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну
скаргу Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у
Миколаївській області - задовольнити.

Постанову
Центрального районного суду від 21 березня 2007 року м. Миколаєва по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у
Миколаївській області, Головного
Управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області про стягнення
коштів, - скасувати.

Прийняти нову
постанову.

В задоволені
позову ОСОБА_1 до Управління державного департаменту України з питань виконання
покарань у Миколаївській області,
Головного Управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області
про стягнення коштів, -відмовити.

Постанова
апеляційного суду набирає чинності негайно,
однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня її оголошення.