Справа № 2-А-2/2007
Суддя: Шаповал Г.І.
Дата ухвалення: 2007-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА справа № 2-А-2/07

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2007 p. Вільногірський
міський суд

Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Кудіній Н.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача Слинько Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області
адміністративну справу № 2-А-2/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій (ГУ МНС) України в
Дніпропетровській області про стягнення грошової компенсації та моральної
шкоди,

УСТАНОВИВ:

10.04.06 року позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача, в якому зазначив наступне.

З 12.02.1996
року по 15.09.2005 року позивач проходив військову службу в військовій частині
№ ДО 140, звільнений з військової частини в зв'язку з скороченням штатів.

Згідно ст. 9
Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів
їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення
у розмірах, які стимулюють заінтересованість громадян України в військовій
службі. Також, згідно даній статті Закону військовослужбовці отримують за
рахунок держави грошове забезпечення, а також речове утримання та продовольчі
пайки або за бажанням військовослужбовців - грошову компенсацію замість них.

Згідно п.22
Постанови КМУ від 22.07.1998 р. № 1135
«Про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном в мирний час»
офіцерському складу, прапорщикам і мічманам
за їх бажанням дозволяється замість одних предметів речового майна, передбачених
нормами забезпечення, видавати інше, вартість яких не перевищує вартості
предметів, які замінюються, або виплачувати за них грошову компенсацію.

За час
проходження служби в військовій частину № ДО 140 в м. Верховцево позивач не
отримав майна на загальну суму 2687.17 грн., що підтверджується довідкою,
доданою до позову.

Постановою КМУ
від 12.03.1996 р. № 316 були
затверджені і введені в дію з 01.03.1996 р. норми забезпечення продовольчими
пайками військовослужбовців Збройних Сил України, а також був встановлений
розмір грошової компенсації за продовольчі пайки, який склав 1.76 грн. на добу.
В подальшому норми продовольчого забезпечення військовослужбовців найшли своє
відображення в постанові КМУ від 29.03.02 р. № 426.

Згідно телеграми
№ 2-6258/151 від 08.09.05 року за підписом заступника Міністра МНС України
Амосової, станом на 01.09.2005 року вартість добового харчування за нормою № 1
для військовослужбовців підрозділів Цивільної оборони складає 08.01 грн.

Так, до березня
2000 року позивачем були отримані продовольчі пайки. Проте, з березня 2000 року
і до цього часу ні пайки ні грошова компенсація за пайки позивачем отримані не
були. Окремим розпорядженням МНС від 14.03.2000 року № 32-5/3/51 призупинена
видача офіцерам, прапорщикам і військовослужбовцям за контрактом продовольчих
пайків або грошової компенсації замість пайків з березня 2000 року, згідно
Закону України «Про деякі заходи з економії бюджетних коштів». Проте даний
Закон суперечить Рішенням Конституційного Суду України від 06.07.1999 року №
8-рп/99 і від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справах відносно пільг, компенсацій
і гарантій військовослужбовцям.

Таким чином, військовою частиною № ДО 140, правонаступником якої є
відповідач, з березня 2000 року до цього часу позивачу не було видано
продовольчий пайок або замість нього грошова компенсація на загальну суму 16076
грн., що підтверджується довідкою, доданою до позову, з врахуванням вартості
пайка- 08.01 грн. на добу.

Згідно ст. 14
Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» держава гарантує
військовослужбовцям матеріальне і інше забезпечення у розмірах, які
стимулюють заінтересованість громадян України в військовій службі. Також,
згідно даній статті Закону військовослужбовці забезпечуються безоплатним
проїздом під час чергової відпустки.

В 2004 році
позивач перебував на лікуванні в санаторії МНС України «Одеський», про що є
довідка. Вартість проїзду в м. Одесу та в зворотному напрямку військова частина
позивачу не компенсувала. Сума проїзду підтверджується проїзними документами і
склала 66.35 грн.

2

В 2005 році позивач перебував у відпустці в м. Севастополі.
Вартість проїзду в м. Севастополь і в зворотному напрямку військова частина
позивачу не компенсувала. Сума проїзду підтверджується проїзними документами і
склала 98.56 грн.

Окрім майнових
збитків, причинених позивачу військовою частиною, які, як вважає позивач, в
силу правонаступництва повинен йому відшкодувати відповідач, військовою
частиною позивачу було причинено моральну шкоду, яку також повинен компенсувати
відповідач.

Моральна шкода заключається в
наступному.

Під час
проходження військової служби позивач набув декількох захворювань, зокрема,
гіпертонічного захворювання 2 стадії, постінфарктного атеросклерозу і інших
захворювань, що підтверджується свідоцтвом про захворювання від 30.12.03 р. №
1792 військово-лікарняної комісії в/ч
А4615.

Таким чином,
якби позивач своєчасно отримував грошову компенсацію за речове утримання та
продовольчі пайки, він мав би реальну можливість витратити ці кошти на своє
лікування, що могло б не привести до набуття ним тяжких захворювань, якими він
страждає в цей час. Думки про те, що його права порушені і в наслідок порушення
його прав причинено шкоду його здоров'ю спричиняють йому постійний душевний та
фізичний біль, який тягнеться уже декілька років. Окрім того, із-за
систематичних невиплат грошових компенсацій в період перебування позивача в
зареєстрованому шлюбі, з 1996 року в його сім'ї виникла важка моральна обстановка,
причиною якої було те, що дружина попрікала його, для чого він служить в армії,
яка не виконує своїх обов'язків по відношенню до нього, тобто, не забезпечує
утриманням в натурі та не видає грошової компенсації за це утримання. Внаслідок
цього, в 2002 році позивач змушений був шлюб розірвати, що причинило йому
душевний біль, оскільки розвід, окрім всього іншого, в достатньо великій мірі
був викликаний негативним відношенням колишньої дружини до армії, що було
викликано невиконанням військовою частиною своїх зобов'язань перед позивачем з
речового та продуктового утримання. Причинену моральну шкоду в грошовому вимірі
позивач оцінює на суму 12000 грн. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної
шкоди, причиненої внаслідок порушення її прав, при цьому моральна шкода
заключається як в фізичних так і моральних
стражданнях, які фізична особа зазнала в зв'язку з порушенням її прав.
Згідно ч.2 ст. 19 КАСУ, адміністративні справи відносно дій або бездіяльності
суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи,
вирішуються адміністративними судами за місцем проживання позивача. Керуючись
ст. 17 Конституції України, ст.ст. 2,17,19, КАС України, ст.ст. 9,14 Закону
України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей», Постановою КМУ від 22.07.1998 р. № 1135
«Про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном в мирний
час», Постановою КМУ від 12.03.96 р. № 316, позивач прохає стягнути з
відповідача - Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій (ГУ МНС) України в
Дніпропетровській області, на його користь: - грошову компенсацію за не
отримані речове майно та продовольчий пайок на загальну суму 18763.17 грн.; -
грошову компенсацію за проїзд на лікування та у відпустку на загальну суму
164.91 грн.; - грошову компенсацію за причинену моральну шкоду у розмірі 12000
грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги та
їх обгрунтування, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі і
прохає позов задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що призупинення
надання пільг, компенсацій і гарантій для нього як військовослужбовця, без
відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права
на соціальний захист військовослужбовців. Згідно рішень Конституційного Суду
України № 5-рп/2002, та № 7-рп/2003, пільги, компенсації і гарантії, право на
які передбачене чинним законодавством, є необхідною складовою частиною
конституційного права на забезпечення життєвого рівня. Звуження змісту та
обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних
законів, згідно ст. 22 Конституції України не допускається. Представник
позивача -ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву, в
якій прохає проводити судове засідання за його відсутності, та зазначив
наступне. Вимоги позивача ґрунтуються на ст.ст. 19, 22 Конституції України,
згідно яких правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, згідно яких
ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При
прийнятті нових законів чи внесенні змін до діючих законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Таким чином, оскільки
Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів
їх сімей» передбачено при його прийнятті грошову компенсацію за речове
утримання та продовольчий пайок, то внесення в нього змін в 2000 році, які
призупиняють виплату зазначеної компенсації, суперечить ст. 22 Конституції

3

України, і не
повинні були згідно ст. 19 Конституції України виконуватися відповідачем чи
юридичною особою, правонаступником якої являється відповідач.

Представник
відповідача - Слинько Г.О. в судовому засіданні позов не визнала, прохає в
задоволенні позову відмовити в повному обсязі. По суті пояснила, що вона
підтримує письмові заперечення проти позову, які прилучені до справи. Згідно
Закону України від 17.02.2000 року № 1459-ПІ «Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» дію ч.2 ст.9, абзацу першого ч.1 ст. 14 Закону України «Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в частині
отримання військовослужбовцями за їх бажанням замість речового забезпечення та
продовольчих пайків грошової компенсації, та в частині забезпечення
безоплатного проїзду у відпустку - призупинено з першого квітня 2000 року по
цей час. Також призупинено нарахування даної компенсації. Грошові кошти для
виплати зазначеної компенсації із Державного бюджету не виділяються і
відповідно в кошторисах МНС не передбачені. Щодо заподіяння позивачу моральної
шкоди, то з боку відповідача ніяких незаконних винних дій чи бездіяльності не
здійснювалося. Не виплачуючи компенсацію, відповідач керувався, виключно,
законами. Окрім того, законом не передбачено виплату моральної шкоди за
обставин, які зазначаються позивачем. Якщо захворювання позивача пов'язане з
військовою службою, то він має право на страхове відшкодування у відповідності
з Положенням про проходження військової служби. Рішення Конституційного Суду
України № 5-рп/2002, рішення Конституційного суду України від 17.03.04 року № 7
-рп/2004 не мають відношення до Закону України від 17.02.2000 року № 1459-Ш
«Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» в частині призупинення дії
ч.2 ст.9, абзацу першого ч.І ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців і членів їх сімей», і не визнають цей Закон таким,
що не відповідає Конституції України. Тому правових підстав для задоволення позову немає. Виплати компенсації за не
отримані пайки та речове майно мали місце за рішеннями суду, що вступили
в силу. Такі випадки мали місце тому, що з військових частин не направляли в
судове засідання представників, які могли б діяти в суді відповідно до законів.

Із показань
свідка ОСОБА_3 витікає, що він разом з ОСОБА_1 проходив військову службу в вч
№ Д 0140, де їм кілька років не видавали речове забезпечення та продовольчий
пайок. ОСОБА_1 з цього приводу дуже переживав, лежав в госпіталі, скаржився на
те, що армія довела його до розлучення з дружиною із-за нехватки грошей та неотримання
продовольчого пайку.

Із показань
свідка ОСОБА_4 витікає, що, коли її син ОСОБА_1 служив в армії і отримував
пайок, все було добре. Коли перестав отримувати пайок, в його сім'ї почалися
сварки, дружина від нього пішла. Син лікувався в госпіталі, були сердечні
приступи.

Згідно довідки
від 15.09.05 року № 435 за підписом командира в/ч № Д0140 ОСОБА_1проходить військову службу в
зазначеній військовій частині з 12.02.1996 року по цей час (а.с.6).

Згідно довідки №
613 від 13.09.05 р. в/ч № ДО 140
нараховано грошову компенсацію взамін належного до видачі речового майна
ОСОБА_1 на загальну суму 2687.17 грн. (а.с.7). Згідно довідки від 07.09.05 року
№ 150 за підписом командира в/ч № ДО 140, яка видана ОСОБА_1, в тому, що ним не
отриманий продовольчий пайок у зв'язку з його припиненням згідно окремого
розпорядження Міністерства з надзвичайних ситуацій № 32-5/3/51 від 11.03.2000
року. Загальна сума заборгованості в період з 11.03.2000 р. по 07.09.05 року
складала б 3532.32 грн.(а.с.8). Згідно проїзних документів на потяг Верховцево
- Одеса, придбаних 15.03.04 р. на 17.03.04 року, та для проїзду в зворотному
напрямку, придбаних 01.04.04 р. на 07.04.04 p., з
квитанціями на користування комплектом постільних речей, загальна вартість
проїзду склала 66.35 грн.(а.с.8). Згідно проїзних документів на потяг
Дніпропетровськ - Севастополь, придбаних 01.06.05 р. на 23.06.05 p.,
та для проїзду в зворотному напрямку, придбаних також 01.06.05 р. на
25.06.05 p., з квитанціями на користування комплектом постільних
речей, загальна вартість проїзду склала 98.56 грн.(а.с.9). Згідно медичної
довідки Санаторія МНС України «Одеський» № 86 від 07.04.04 року ОСОБА_1
знаходився на лікуванні по путівці № 001068 з 18.03.04 р. по 07.04.04 p.,
№ 000640 -з 15.09.03 р. по 04.10.03 p.. Діагноз:
гіпертонічна хвороба 2-3 ст.,
ішемічна хвороба серця (а.с.10). Згідно свідоцтва про хворобу № 1792 від 30.11.03 року військово-лікарська комісія
в/ч А4615 за розпорядженням командира в/ч
ДО 140 від 20.10.03 р. встановила, що ОСОБА_1 за станом здоров'я непридатний
до військової служби у мирний час, обмежено здатний у воєнний час (а.с.11).
Згідно квитанції № 4 від 29.10.05 року ОСОБА_1 сплатив спеціалісту в області
права за юридичну допомогу 50.00 грн. (а.с. 12).

4

Згідно листа за
підписом заступника начальника ГУ
МНС України в

Дніпропетровській області від
13.09.06 р. № 5667/15 на адресу суду, ОСОБА_1 проходив службу в в/ч ДО 140 м. Верховцево в період з 12.02.1996 р. по 15.09.2005
р.

Відповідно до
наказу МНС України від 15.07.05 р. № 83 «Про здійснення організаційно-штатних
заходів у структурних підрозділах МНС України» п. 8, правонаступником
військової частини є Головне управління МНС України в Дніпропетровській
області.

При передачі на
баланс до ГУ МНС України
в Дніпропетровській області дебіторська та кредиторська
заборгованість за відрядження перед ОСОБА_1 не значиться . (а.с.28).

Згідно копії
телеграми МНС України № 2-6258 від 08.09.05 р. добова вартість норм харчування
з 01.09.05 року для військовослужбовців, для рядового та начальницького складу
органів і підрозділів цивільного захисту встановлена за нормою № 1,
загальновійськова - 8.01 грн. (а.с.34).

Згідно копії
телеграми МНС України № 29-5/3/16 від 15.12.99 p., офіцерам,
прапорщикам, мічманам а також військовослужбовцям, які проходять службу за
контрактом, за їх бажанням замість продовольчого пайка вирішено виплачувати
грошову компенсацію в розмірі - 1.76 грн. за добу (а.с.35).

Згідно копії
свідоцтва про розірвання шлюбу І-КИ № НОМЕР_1, виданого 21.08.02 року ВРАГС
Вільногірського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_1та
ОСОБА_5розірвано 21.08.02 p., актовий запис № 107 (а.с.36).

Згідно копії
довідки серії МСЕ-ДНА0І № 479893 від 02.11.05 року ОСОБА_1 є інвалідом 3 гр.,
захворювання пов'язане з проходженням військової служби (а.с.37).

Згідно копії
довідки серії 2-18 АГ № 006415 Дніпропетровської обласної МСЕК від 02.11.05 р.
ОСОБА_1 має ступінь втрати професійної працездатності 50% одноразово, 30% -по
захворюванню, 20% - по травмі при виконанні обов'язків в.сл. (а.с.38).

Згідно копії наказу
№ 220 від 07.09.05 року Міністра МНС України, підполковника ОСОБА_1, командира
батальйону забезпечення 16 окремого аварійно-рятувального загону оперативного
реагування звільнено з військової служби у запас за пунктом 63, підпунктом «г» ( у зв'язку зі
скороченням штатів) положення про проходження військової служби особами
офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України та у зв'язку
з реформуванням військ Цивільної оборони України, з правом носіння військової
форми одягу та оголошення Подяки (а.с.41).

Згідно листа МНС
України командиру в/ч ДО 140 від 21.10.04 № 03-12398/31, зазначено, що
відповідно до рішення Конституційного суду України від 17.03.04 року № 7
-рп/2004, за військовослужбовцями військ цивільної оборони збережено право, передбачене
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей» на пільги. Порядок реалізації цього права безпосередньо врегульований
постановою КМУ від 31.03.03 року № 426 (а.с. 42-43).

Згідно листа ГУ МНС України в Дніпропетровській
області від І 1.10.06 року № 6231/15
на адресу суду, з 11.03.2000 р. нарахування
та виплата грошової компенсації за продовольчий пайок та речове майно
військовослужбовцям МНС не проводиться згідно Закону України «Про деякі заходи
щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 р. « 1459-111, яким призупинена
дія ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» щодо виплати військовослужбовцям за їх
бажанням компенсації замість продовольчих пайків та речового майна.

Розпорядженням
начальника ГУ сил Цивільної
оборони генерал-майора ОСОБА_6від 14.12.99 р. № 29-5/3/16 встановлено офіцерам,
прапорщикам, мічманам, а також військовослужбовцям, які проходять службу за
контрактом, за їх бажанням замість продовольчого пайка виплачувати грошову
компенсацію у розмірі 1.76 грн. на добу. Вказана добова вартість грошової компенсації за продовольчий пайок діяла
до 11.03.2000 р. (а.с.46).

Згідно
особистого розрахунку від 30.11.06 р. позивача ОСОБА_1 загальна сума заборгованості за продовольчий пайок в період з
11.03.2000 р. по 15.09.2005 року складає 16140.15 грн. (а.с.52). Згідно
копії телеграми МНС України № 02-6906/151 від 22.09.05 р. командирам військових
частин: п.1. не нараховувати і не виплачувати грошову компенсацію за
продовольчі пайки та за речове майно
військовослужбовцям з 11 березня 2000 р. по цей час. За винятком обмеженої
виплати грошової компенсації за рішенням суду військовослужбовцям, які
звільнилися або переведені до інших військових формувань у межах кошторисних
призначень на рік. Грошову компенсацію за продовольчий пайок розраховувати з
рахунку -1.76 грн. за добу (а.с.53).

5

Згідно довідки в/ч ДО 140 від 17.08.05
p. № 311, виданої
ОСОБА_1, останній проходить військову службу за контрактом в в/ч ДО 140, м.
Верховцево, Дніпропетровської області, з 12.02.1996 р. по цей час(а.с.72).
Згідно копії контракту з громадянином, який добровільно поступає на військову
службу, укладеного між в/ч ДО 140 та ОСОБА_1 від 10.02.1996 p.,
контракт укладено на 5 років з 12.02.1996 р. по 12.02.2001 р. для
проходження військової служби на посадах офіцерського складу (а.с.74). Згідно
копії контракту з громадянином, який добровільно поступає на військову службу,
укладеного між в/ч Д0140 та ОСОБА_1 від січня 2001 p., контракт
укладено на 5 років з 12.02.2001 р. по
12.02.2006 р. для проходження військової служби на посадах офіцерського складу.
Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли внаслідок
дій суб'єкта владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної фізичної
особи, а саме, з приводу проходження
публічної служби. Суд вважає встановленими наступні факти та відповідні
їм правовідносини. Суд приходить до висновку, що, відповідно до п. 11 контрактів
з громадянином, який добровільно поступає на військову службу, укладених між
в/ч ДО 140 та ОСОБА_1 від 10.02.1996 р. та від січня 2001 p.,
наказу № 220 від 07.09.05 року Міністра МНС України про звільнення з
військової служби, довідки від 15.09.05 року № 435 за підписом командира в/ч №
ДО 140, ОСОБА_1проходив військову службу за контрактом в зазначеній військовій
частині з 12.02.1996 року по 15.09.2005 року. В період з 12.02.1996 р. по
11.03.2000 р. ОСОБА_1, як військовослужбовцю було видано речове утримання та продовольчі пайки, з І 1.03.2000 р. по день
звільнення зазначене речове утримання та продовольчі пайки не
видавалися, відповідні грошові нарахування компенсацій не здійснювалися згідно
окремого розпорядження Міністерства з надзвичайних ситуацій № 32-5/3/51 від
11.03.2000 року та відповідно до Закону України від 17.02.2000 року № 1459-ІП
«Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».

Згідно ст. 14.
Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей» від 20.12.1991 року N2011-XI1: 1. Військовослужбовці
мають право на безоплатний проїзд:

1) залізничним, повітряним, водним та
автомобільним (за винятком таксі) транспортом:

а) у
відрядження;

б) у відпустку;

в) при переведенні на нове місце проходження
військової служби або у зв'язку з передислокацією

військової частини;

г) до місця
проживання, обраного при звільненні з військової служби;

2) всіма
видами транспорту загального
користування міського, приміського
та міжміського

сполучення (за винятком таксі) - тільки
військовослужбовці строкової військової служби.

Згідно ст.9-1
Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей» від 20.12.1991 року N201 І-XII:

1.
Продовольче та речове забезпечення військовослужбовців
здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

2.
Військовослужбовці, які проходять військову службу за
контрактом або перебувають на кадровій військовій службі,
мають право на отримання
замість належних їм за
нормами забезпечення предметів речового
майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок
виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно Закону
України від 17.02.2000 року № 1459-111 «Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» (Закон набрав чинності з дня опублікування 11.03.2000 p.),
дія ч.2 ст.9, абзацу першого ч.1 ст. 14 Закону України «Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в частині отримання
військовослужбовцями за їх бажанням замість речового забезпечення та продовольчих пайків грошової компенсації, та в частині
забезпечення безоплатного проїзду у відпустку - призупинено з 11 березня
2000 р. по цей час (Текстуально ст. 2 зазначеного Закону: Призупинити дію
частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" (Відомості Верховної Ради України,
1992 p., N 15, ст.
190) в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх
бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за
винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки
України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та
Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України,
що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність
військовослужбовців), а також дію абзацу першого частини першої статті 14
зазначеного Закону в

6

частині забезпечення військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей безоплатного проїзду у
відпустку. Відповідно до ст. 65 Закону України «Про державний бюджет України на
2000 р.», ст. 57
Закону України «Про державний бюджет України на 2001 р.», ст. 53 Закону
України «Про державний бюджет України на
2002 р.», ст. 59 Закону України «Про державний
бюджет України на 2003 р.», ст. 78 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 р.», ст. 73 Закону України «Про державний бюджет України на
2005 p.», ст.75 Закону України «Про державний бюджет України на
2006 р.», ст. 69
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 p.», грошові
кошти бюджетним установам для виплати військовослужбовцям компенсації за не
отримані пайки та речове майно, та для відшкодування моральної шкоди, Державним
бюджетом не передбачені, витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і
побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право
окремі категорії працівників, в тому числі військовослужбовці,
здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих бюджетних
установ. Суд приймає до уваги, що на час розгляду справи дані щодо наявності
рішення Конституційного суду України щодо не відповідності Закону України від
17.02.2000 року № 1459-III «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», яким
призупинена дія ч.2 ст.9, абзацу першого ч.1 ст. 14 Закону України «Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в частині
отримання військовослужбовцями за їх бажанням замість речового забезпечення та продовольчих пайків грошової
компенсації, та в частині забезпечення безоплатного проїзду у відпустку.
Конституції України - відсутні, тому керується вищезазначеним Законом. Щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, то, на
думку суду, з боку відповідача ніяких незаконних винних дій чи бездіяльності у
відношенні позивача не здійснювалося. Не виплачуючи зазначені
компенсації, відповідач керувався, виключно, законами, згідно яких кошти на вищезазначену компенсацію військовослужбовцям
державою не виділялися. Окрім того, законами, в тому числі Законом України «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей», Положенням про проходження
військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами)
Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України 07.11.01 р. № 1053/2001, не передбачено виплату
моральної шкоди за обставин, які зазначаються позивачем. Порядок
стягнення страхової суми за захворювання, яке пов'язане з проходженням
військової служби, не регулюється нормами цивільного або трудового
законодавства, ці правовідносини регулюються Законом України «Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців і
членів їх сімей», Постановою КМУ від 19.08.1992 р. № 488, «Про Умови державного
обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і
військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх
сімей страхових сум». Згідно ст. 17 Закону України
«Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»,
відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної
шкоди проводиться у встановленому законом порядку, проте відповідний Закон на
цей час про відшкодуванням моральної шкоди за обставин, названих позивачем,
відсутній.

Згідно ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони:

· на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та законами України;

· з використанням повноваження з метою, з якою це
повноваження надано;

· обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

· безсторонньо, (неупереджено);

· добросовісно;

· розсудливо;

· з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія);

·з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

·своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд приходить до
висновку, що відповідач, не задовольняючи бажання позивача в виплаті йому
компенсацій за не отримане речове забезпечення та продовольчі пайки, за безоплатний
проїзд у відпустку та на лікування, у
відшкодуванні моральної шкоди, діяв у відповідності до законів, які регулюють
правовідносини з цих питань та у відповідності до вимог ст. 2 КАС України.

7

Суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до
висновку про покладення всіх судових витрат
на позивача, про стягнення з нього в дохід держави судового збору (державного
мита) за майнові вимоги та за вимоги про відшкодування моральної шкоди, про
відсутність у відповідача документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.2,9,86,87,94,158-163,167,185,186,254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства надзвичайних ситуацій (ГУ
МНС) України в Дніпропетровській області про
стягнення грошової компенсації та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Відмовити в
стягнені з відповідача - Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій (ГУ МНС) України в Дніпропетровській області, на користь позивача - ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, і/к НОМЕР_2, який мешкає та зареєстрований за місцем проживання по АДРЕСА_1-грошової
компенсації за не отримані речове майно та продовольчий пайок на загальну суму 18763.17 грн.; - грошової компенсації за проїзд
на лікування та у відпустку на загальну суму 164.91 грн.; - грошової компенсації за причинену моральну
шкоду у розмірі 12000 грн. та понесені судові витрати.

Стягнути з ОСОБА_1
в дохід держави судовий збір (державне мито) у розмірі 651.00 грн., яка
складається із сум: 51.00 грн. - за майнові вимоги, та 600.00 грн. - за вимогу
про відшкодування моральної шкоди.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений статтею 186 КАС України, постанова набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Заява про
апеляційне оскарження постанови суду може бути подана в Вільногірський міський
суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна
скарга на постанову може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження або в строк, установлений для подання заяви про
апеляційне оскарження, через Вільногірський міський суд.

Копію постанови не пізніше наступного дня після її ухвалення надіслати
рекомендованим листом з повідомленням про вручення представнику
позивача.