Справа № К-6280/07
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2008-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

Головуючого, судді -
Смоковича М. І.,

Суддів - Весельської
Т.Ф.,

Горбатюка С.А.,

Сороки
М.О.,

Штульмана
І.В.,

при
секретареві - Сидорович
О.В.,

з участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 01.09.2005),

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від
06.05.2008 № 9710/10),

ОСОБА_3 (довіреність від 11.07.2008 №
16084/10),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку касаційного
провадження адміністративну справу

за позовом
Павлоградської філії закритого акціонерного товариства комерційний банк
“ПриватБанк” до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції в
Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Павлоградської
філії закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2007 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року Павлоградська філія закритого акціонерного товариства
комерційний банк “ПриватБанк” (далі -
Павлоградська філія ЗАТ КБ “ПриватБанк”) звернулася до
Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції в
Дніпропетровській області (далі - Західно-Донбаської ОДПІ) з позовом про
скасування податкового повідомлення-рішення від 28 серпня 2006 року № /0
про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у
сумі 2570 гривень 88 копійок,
з яких: податок з доходів фізичних осіб в розмірі 856 гривень 96 копійок та штрафні
санкції в сумі 1713 гривень 92 копійки.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що підставою для прийняття
зазначеного податкового повідомлення-рішення став висновок акту планової
документальної перевірки дотримання податкового та валютного законодавства
Павлоградською філією ЗАТ КБ “ПриватБанк” за період з 1 січня 2004 року по 31
березня 2006 року, складеного Західно-Донбаською ОДПІ про порушення підпункту
4.2.1 пункту 4.2 статті 4, пункту 19.2
“б” статті 19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, а саме: не
нарахування та неперерахування до бюджету податку з доходу, виплаченого
приватному нотаріусуОСОБА_4 в І та ІІ кварталах 2004 року.

Постановою Господарського суду
Дніпропетровської області від
7 листопада 2006 року позовні вимоги задоволені.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 20 лютого 2007 року постанову
Господарського суду Дніпропетровської області від 7 листопада 2006 року
скасовано та відмовлено в задоволенні позовних вимог.

У поданій касаційній скарзі Павлоградська
філія ЗАТ КБ “ПриватБанк”, з посиланням на порушення норм матеріального та
процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду апеляційної
інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права, а також матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції
виходив з того, що приватний нотаріус не отримував від позивача доход у
розумінні підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про податок з
доходів фізичних осіб”, а тому останній не є податковим агентом і не
зобов'язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок з доходів фізичних
осіб до бюджету від імені та за рахунок платника податку, а також нести
відповідальність за таке ненарахування.

Рішення суду апеляційної інстанції про
скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позовних
вимог мотивоване тим, що на виконання умов договору підприємство, здійснюючи
виплату приватному нотаріусу доходу в вигляді плати за вчинення нотаріальних
дій та плати за додаткові послуги правового характеру, є податковим агентом
стосовно таких доходів та несе відповідальність за нарахування податку з доходів фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком,
оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права з
огляду на наступне.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”
від 22 травня 2003 року № 889-IV
встановлено, що доходом з джерелом його походження з України є будь-який
доход, одержаний платником податку або нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але
не виключно, у вигляді доходів від здійснення підприємницької діяльності, а
також незалежної професійної діяльності на території України.

Згідно з пунктом 1.15 статті 1 цього Закону, податковим агентом є юридична
особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа
чи нерезидент або його представництво, які незалежно від їх
організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками,
зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від
імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати
податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести
відповідальність за порушення норм цього закону.

Статтею 17 вказаного Закону передбачено, що особою, відповідальною за
нарахування, утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів
у вигляді заробітної
плати, є працедавець (самозайнята
особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої
самозайнятої особи), а з
інших оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України - податковий
агент (пункт 1.13 статті 1 Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб”).

Відповідно до підпункту 20.3.2 пункту 20.3 статті 20 Закону України “Про
податок з доходів фізичних осіб” у разі, коли податковий агент до або під час
виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання
або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій,
покладається на такого податкового агента. При цьому платник податку -
отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми
податкових зобов'язань або податкового боргу.

Предметом доказування, відповідно до статті 138 КАС України, є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить
встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Для встановлення обставин, зазначених у частині першій
цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть
участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у
тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки
експертів.

Відповідно до частини 4 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин у
справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної
ініціативи.

Проте, як встановлено в ході касаційного розгляду, ані
суд першої, ані суд апеляційної інстанцій, зробивши висновки про сплату податку
на доходи фізичних осіб, не встановили достовірно факт декларування та сплати
до бюджету цього податку.

Інформація, викладена в листі приватного нотаріуса,
адресованому позивачу (а. с. 23) щодо оплати вчинених нею нотаріальних послуг
та утримання і сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб з отриманого
доходу, будь-якими доказами не підтверджена.

Окрім того, як вірно зазначено
позивачем в поясненнях, адресованих суду касаційної інстанції, факт розрахунку
з нотаріусом, про який зазначено в акті перевірки та який став підставою для
прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення, також не підтверджується
матеріалами справи та не був предметом дослідження судів.

За таких обставин, судові рішення не можна визнати законними і
обґрунтованими, оскільки вони постановлені на неповно з'ясованих фактичних
обставинах справи, а тому, суд касаційної інстанції, відповідно до частини 2
статті 227 КАС України скасовує прийняті в справі рішення та направляє справу
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати, що рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно
перевіривши обставини, вирішив спір відповідно до норм матеріального права, а
обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись статтями 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Павлоградської філії закритого акціонерного товариства
комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково.

Постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 7 листопада 2006 року та
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2007 року
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий, суддя М.
І. Смокович

Судді Т.
Ф. Весельська

С. А. Горбатюк

М. О. Сорока

І. В. Штульман