Справа № 22а-4223/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№22а-4223/08
суддя у 1-ій
інстанції - Кривошея С.С
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого, судді
Сафронової С.В. (доповідача)

суддів Поплавського
В.Ю.

Уханенко С.А.

при секретарі
Фірсік Д.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Першотравенської міської ради на постанову Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 23 січня
2008 року

по
адміністративній справі № 2а-29/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення виконкому Першотравенської міської ради про стягнення
коштів щорічної допомоги на
оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2007 рокуОСОБА_1 звернувся до Першотравенського
міського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської
ради, в якому просив визнати неправомірною відмову відповідача від виплати на
його користь компенсації на оздоровлення у відповідності до ст.48 Закону
України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», стягнути з відповідача на його користь не
донараховану суму щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 970 грн. та
зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого
комітету Першотравенської міської ради в подальшому, при нарахуванні суми
компенсації на оздоровлення керуватися Законом України «Про соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На обґрунтування адміністративного позову,ОСОБА_1
вказував, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
II категорії, а тому має право на щорічну допомогу на оздоровлення у
відповідності до ст. 48 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, але відповідачем за період 2003-2005 р. та 2007 р. йому було виплачено
допомогу у розмірах значно нижчих, ніж це передбачено Законом, а тому просив
стягнути недоплачені суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення загальною
сумою 5970 грн.

Постановою Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від 23 січня 2008 року позовні вимоги позивача
задоволені частково, з Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Першотравенської міської ради на користь позивача стягнуто
заборгованість по щорічній допомозі на оздоровлення позивача за 2003-2005 рр.
та 2007 р. в сумі 5 743,30 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління
праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської
міської ради просить скасувати постанову суду та закрити провадженні у справі
за позовом ОСОБА_1

На обґрунтування апеляційної
скарги відповідач посилається на неправильне застосування судом першої
інстанції норми матеріального права, що призвело до незаконного рішення по
справі, оскільки відповідно до ст.117 Конституції України постанови та
розпорядження Кабінету Міністрів України, видані в межах своєї компетенції є обов'язковими
до виконання, а ст.62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що роз'яснення
щодо порядку застосування цього закону проводиться в порядку визначеному
Кабінетом Міністрів. Вказує на те, що ст.67 цього Закону регулюється порядок
підвищення розміру доплат, пенсій і компенсацій, а саме їх конкретні розміри
підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зростання мінімальної
заробітної плати, а тому позивачу було правильно виплачено щорічну допомогу на
оздоровлення виходячи з положень постанов Кабінету Міністрів України постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач по справі постанову суду першої інстанції про
відмову у задоволені частини його позовних вимог не оскаржував та не
скористувався своїм правом на подання заперечень проти апеляційної скарги, в
судове засідання також не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду
апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд без їх
представника апеляційної скарги, на задоволені якої Управління праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської
ради наполягає.

З огляду на вимоги ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у
судове засідання сторін або інших
осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених про
дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду - колегія судів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу
відповідача у відсутності його представника та у відсутності позивача.

Задовольняючи адміністративний
позовОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з відповідача заборгованості
по щорічній допомозі на оздоровлення за 2003-2005 рр. та 2007 р., суд першої
інстанції виходив з того, що позивач перебуває на обліку в Управління праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської
ради як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II категорії
та користується пільгами, встановленими Законом України «Про соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але
відповідачем протягом 2003-2005 рр. та 2007 р.
йому виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення в менших розмірах,
ніж встановлено ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки відповідач
керувався не нормами Закону, а постановами Кабінету Міністрів від 26.07.1996 р.
№ 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із змінами і доповненнями та від 12.07.2005 року №
562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що щорічна допомога
позивачу повинна бути виплачена відповідачем за 2003-2005 роки та 2007 р. у
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, оскільки підзаконні акти не
можуть звужувати зміст та обсяг існуючих конституційних прав громадян, а
Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені конкретні
розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду, оскільки право позивача на отримання щорічної
грошової допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є визначеним Законом та
безспірним, і виходячи з особливого статусу учасників ліквідації наслідків
ЧАЕС, яким обумовлена необхідність їх
адекватного соціального захисту, законодавець визначив, що встановлені Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» державні соціальні
гарантії не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

З урахуванням права позивача на доплату щорічної допомоги на
оздоровлення за кожен рік та ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» якою
передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати, суд першої інстанції правильно прийняв до розрахунку розмір
мінімальної заробітної плати, який діяв за останній місяць кожного поточного
року та стягнув на користьОСОБА_1 допомогу на оздоровлення.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність в діях посадових осіб відповідача порушень ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з посиланням на положення
ст.117 Конституції України, ст.ст.62,67 Закону України Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України
постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - є непереконливими та
суперечать матеріалами справи та нормам діючого законодавства, в тому числі і
тих на якій посилається відповідач, а тому не можуть бути прийняті до уваги і
слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Виходячи з принципу пріоритетності
закону над урядовими нормативними актами та положень п.6 ч.1 ст.92 Конституції
України , якою встановлено, що основи соціального
захисту визначаються виключно законами, а єдиним органом законодавчої влади в України згідно
ст.75 Конституції є парламент, який не наділений правом делегувати свої
повноваження іншим державним органам, суд першої інстанції не мав права при
нарахуванні позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у період з 2003-2005
р.р. та 2007 р. надавати перевагу урядовим нормативним актам та керуватися ними
при відсутності змін до Закону, яким регулюються дані правовідносини.

Неправильним також є і розуміння
відповідачем норми ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,
оскільки в ч.1 зазначеного закону встановлено, що розміри доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів відповідно до зміни індексу
вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Діючим
законодавством встановлено, що функції по формуванню відповідних заяв та
документів учасників ліквідації ЧАЕС, а також щодо нарахування сум допомоги і
подання цих даних до Головного управління та Міністерства покладено на органи
управління праці та соціального захисту населення., а тому відповідач по
справі, заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог
ч.2 ст.71 КАС України повинен доказати правомірність своєї бездіяльності
стосовно позивача.

Проте відповідачем не було надано достатніх доказів щодо
правомірності його дій та бездіяльності, а тому в цій частині рішення суду
першої інстанції є законним та обґрунтованим.

З огляду на протиправність дій відповідача
стосовно нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах,
визначених постановами Кабінету Міністрів України постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562
від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та бездіяльності стосовно
виконання покладених на нього функцій по нарахуванню та виплаті позивачу цієї
допомоги у розмірі, визначеному Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
, а також враховуючи зміст позовної заявиОСОБА_1, в
якій наголошувалося на порушення відповідачем прав позивача на належний
соціальний захист - колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був
запропонувати позивачу викласти вимоги у відповідності до вимог ч.3 ст.105 КАС
України, а у разі відмови позивача від уточнень суд виходячи із принципу
диспозитивності та для повного захисту
прав позивача, про захист яких він
просить, повинен був вийти за межі викладених у прохальній частині позову вимог
та користуючись своїми повноваженнями, визначеними у ч.2 ст.162 КАС України, повинен був постановити рішення по справі не тільки з
визначенням способу відновлення прав позивача, а і визначитися також стосовно
протиправності дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень.

Оскільки судом першої інстанції в мотивувальній частині
постанови було встановлено та визнано протиправними дії відповідача щодо не
нарахування та невиплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
відповідності до вимог Закону, виходячи з визначених у ч.1 ст.2 КАС України
завдань адміністративного судочинства та відповідно до принципу офіційності,
згідно з ч.2 ст.11 КАС України, а також зважаючи на підстави та зміст звернення
позивача до суду - колегія суддів вважає можливим для повного захисту прав
позивача, вийти за межі апеляційної скарги та в межах адміністративного позову
визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,
постанова суду першої інстанції повинна бути змінена шляхом доповнення
резолютивної частини.

Керуючись ст.198, ст.202, ст.205,
ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Першотравенської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської
області від 23 січня 2008 р.- змінити, доповнивши резолютивну частину постанови
наступним .

Визнати протиправними дії
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Першотравенської міської ради стосовно нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України
постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та протиправною бездіяльність стосовно нарахуванню та виплати
позивачу цієї допомоги у розмірі, визначеному Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» .

В іншій частині Постанову
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 січня 2008 р.-
залишити без змін

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення
її тексту у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги разом з копіями
скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, а також копією
оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій .

Повний текст постанови
виготовлено 04 серпня 2008 року

Судді