Справа № 22-а-4633/2008
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2008-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Коваленко О.В.
Доповідач 2 інстанції:
суддя Мінаєва О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2008 року

№ 22-а-4633/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатов Ю.М.

Суддів - Мінаєва О.М.,
Водолажська Н.С.

при секретарі судового
засідання - Житєньової Н.М.

за участю представників:

позивача - Коваленко Л.М., Кисленко О.М., Мамонова Н.І.

2-го відповідача - Рябченко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ
«Низівського цукрового заводу» на постанову господарського суду Сумської
області від 25 квітня 2008 року по справі № АС17/181-08

за позовом Прокурора Сумського району в
інтересах держави в особі Сумської МДПІ

до ТОВ «Енергохолдинг», м.
Камінь-Каширський

ВАТ «Низівського цукрового
заводу», смт. Низи

про визнання недійсним господарського зобов»язання,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Сумського району
звернувся до суду в інтересах держави в особі Сумської МДПІ з позовом до ТОВ
«Енергохолдинг» та ВАТ «Низівський цукровий завод», в якому просив визнати
господарське зобов'язання, визначене в договорі постачання природного газу
№21-09-04 від 25.08.2004р., укладеному між відповідачами, недійсним, на
підставі його укладення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства у відповідності до вимог ст. 207 ГК України із застосуванням
наслідків, передбачених ст. 208 ГК України, також просив стягнути з ТОВ
«Енергохолдинг» на користь ВАТ «Низівський цукровий завод» суму грошових
коштів, отриманих від виконання господарського зобов'язання на підставі цього
договору, в сумі 1969242,52 грн., та стягнути з ВАТ «Низівський цукровий завод»
в доход держави 1969242,52 грн.

Постановою господарського суду Сумської області від 25
квітня 2008 року по справі № АС17/181-08 позов задоволено частково, визнано
недійсним господарське зобов'язання, визначене в договорі постачання природного
газу №21-09-04
від 25.08.2004р., укладений між ТОВ «Енергохолдинг»
та ВАТ «Низівський цукровий завод», в іншій частині вимог відмовлено.

Другим відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати
постанову суду першої інстанції в частині визнання недійсним господарського
зобов'язання, визначеного в договорі постачання природного газу №21-09-04 від
25.08.2004р., укладеного між ТОВ «Енергохолдинг» та ВАТ «Низівський цукровий
завод», в іншій частині постанову залишити без змін, та прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволені позову.

Колегія
суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом першої інстанції встановлено,
що 25.08.2004 р. між відповідачами була укладена угода (договір на постачання
природного газу №21-09-04), відповідно до якої перший відповідач взяв на себе
господарське зобов'язання продати 2-му відповідачу з 01.09.2004 р. по
31.12.2004 р. природний газ, а другий відповідач - прийняти та оплатити газ на
умовах зазначеного договору. На виконання даного договору перший відповідач
передав другому відповідачу у вересні-грудні 2004 р. природний газ на суму 1
969 242 грн. 52 коп., в т.ч. ПДВ, про що свідчать первинні бухгалтерські
документи (акти прийому-передачі та податкові накладні містяться в матеріалах
справи в копіях), а саме: у вересні 2004 р. - на суму 266 090 грн. 97 коп., в
т.ч. ПДВ - 44 348 грн. 50 коп., у жовтні 2004 р. -на суму 997 610 грн. 40 коп.,
в т.ч. ПДВ - 166 268 грн. 40 коп.; у листопаді 2004 р. на суму 703 214 грн. 79
коп., в т.ч. ПДВ - 117 202 грн. 46 коп.; у грудні 2004 р. - на суму 2 326 грн.
36 коп., в т.ч. ПДВ - 387 грн. 73 коп.

З матеріалів справи вбачається, що
розрахунки між відповідачами проводились згідно договору поруки №2-пор від
26.08.2004 р., укладеного між відповідачами і ТОВ «Сумиагроцукор».

Суд першої інстанції при
постановленні рішення обґрунтував його тим, що постановою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської
міжрайонної державної податкової інспекції, Камінь-Каширської районної
державної адміністрації про визнання недійсними установчих та реєстраційних
документів ТОВ «Енергохолдинг» від 17.04.2007 р. по справі №2-А-22/2007 р.
позов задоволено: визнано недійсними установчі документи ТОВ «Енергохолдинг», а
саме: Статут у зв'язку із внесенням до нього завідомо неправдивих відомостей
про склад його учасників з дати державної реєстрації, тобто з 25.09.2003 р.;
запис про проведення державної реєстрації товариства через порушення закону,
допущені при створенні юридичної особи, які не можливо усунути, тієї ж дати
його державної реєстрації; реєстрацію даного товариства платником податку на
додану вартість, свідоцтво №02385599 з дати його реєстрації, тобто з 25.09.2003
р.; реєстрацію товариства як платника податків з дати його реєстрації в
податковому органі з 26.09.2003 р., а також припинено юридичну особу - ТОВ
«Енергохолдинг». Крім того, в зазначеній постанові судом встановлено,
засновниками ТОВ «Енергохолдинг» є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а ОСОБА_1 - директором
товариства. Також, судом встановлено, що зазначені вище особи з метою отримання
винагороди від незнайомих осіб в присутності нотаріуса підписали статут та інші
документи про реєстрацію ТОВ «Енергохолдинг». Після підписання реєстраційних
документів до подальшої діяльності товариства як його засновник ОСОБА_1 ніякого
відношення не мав, ніякого майна, грошових внесків в його статутний фонд не
вносив, ніяких цивільно-правових угод в якості директора не укладав. Відповідно
до листа Камінь-Каширського районного суду Волинської області №1288 від
08.11.2007 р. дана постанова набрала чинності 30.04.2007 р. та в апеляційній
інстанції не оскаржувалась.

Таким чином, судом першої інстанції
встановлено, що на момент укладення оспорюваної угоди її сторона - ТОВ
«Енергохолдинг» не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відповідно
до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б
одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

За таких обставин, суд першої інстанції
в частині визнання недійсним господарського зобов'язання, визначеного в
договорі постачання природного газу №21-09-04 від 25.08.2004 р., укладеному між
ТОВ «Енергохолдинг» та ВАТ «Низівський цукровий завод», позов задовольнив.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції не врахував, що вимоги
про визнання недійсним господарського зобов'язання, як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не
можуть бути предметом позову.

На
обґрунтування позову прокурор послався на статті 207, 208 ГК України. Згідно з частиною 1 статті 208 ГК України, якщо
господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави
за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі
виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход
держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе
одержане нею повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход
держави.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України
правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже -
нікчемним. Як зазначено у частині 2 статті 215 цього Кодексу визнання судом
такого правочину недійсним не вимагається. Тому позови податкових органів про
визнання такого правочину (угоди, господарського зобов'язання) недійсним
судовому розгляду не підлягають.

Органи державної податкової служби,
вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ
"Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі пункту
11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави
коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. Висновок суду
стосовно нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній, а не в
резолютивній частині судового рішення.

Відповідно до статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства України, якщо справу не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження у ній.

За вчинення правочину з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, застосовуються санкції,
передбачені частиною 1 статті 208 ГК України. За змістом статті це можливо лише
в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Зазначені санкції не можна
застосовувати за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових
платежів) однією зі сторін договору, оскільки за таких обставин правопорушенням
була б несплата податків, а не вчинення правочину. Для стягнення цих санкцій є
необхідною наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, наприклад з метою неправомірного одержання з
державного бюджету коштів шляхом відшкодування ПДВ у разі його несплати
контрагентами до бюджету.

Згідно з частиною 1 статті 208 ГК
передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає статті 41
Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована
виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є
конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення
правил здійснення господарської діяльності, то вони належать не до
цивільно-правових, а до адміністративно-господарських санкцій як такі, що
відповідають визначенню, наведеному в частині першій статті 238 ГК України.

Суд першої інстанції правильно не
застосував санкції, встановлені за виконання угод, укладених з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства. Колегія суддів зазначає, що
встановлені частиною 1 статті 208 ГК України санкції можуть бути застосовані лише
з дотриманням строків, установлених статтею 250 цього Кодексу, - протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через один рік з дня
порушення суб'єктом установлених законодавчими актами правил здійснення
господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Крім того, судова колегія зазначає,
що у відповідності до п.5 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у
справі у разі ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною
у справі. Згідно копії довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 53-54), до ЄДР внесено запис про припинення
юридичної особи ТОВ «Енергохолдинг» 16.05.2007р., тобто ТОВ «Енергохолдинг» у
відповідності до приписів КАС України не може бути відповідачем у даній справі,
і провадження у справі у відношенні першого відповідача підлягає закриттю на
підставі п.5 ч.1 ст. 157 КАС України.

Таким чином, апеляційна скарга ВАТ
«Низівський цукровий завод» підлягає частковому задоволенню, постанова суду
першої інстанції скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 195,
п.4 ч.1 ст.198, ч.1 ст.203, п.4 ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ВАТ «Низівський цукровий завод» задовольнити частково.

Скасувати постанову господарського суду
Сумської області від 25.04.2008р. по справі № АС17/181-08 в частині визнання
недійсним господарського зобов'язання, визначеного в договорі
постачання природного газу №21-09-04 від 25.08.2004р., укладений між ТОВ «Енергохолдинг» та ВАТ «Низівський цукровий завод» із
закриттям провадження у справі в цій частині.

Закрити провадження у справі у
відношенні ТОВ «Енергохолдинг», м. Камінь-Каширський, на підставі п. 5 ч. 1 ст.
157 КАС України.

В решті постанову залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з
дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
28.07.2008р.

Головуючий
Філатов Ю.М.

Суддів Мінаєва О.М.

Водолажська Н.С.