Справа № 22-а-1776/2008
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2008-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Спірідонов М.О.
Доповідач 2 інстанції:
суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2008 року

№ 22-а-1776/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікова
Л.В.

Суддів - Григоров А.М., Подобайло З.Г.

при секретарі: Касян В.Ю.

за участю:

представник відповідача - Чернова
О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1
та Державної податкової інспекції в
Комінтернівському районі м. Харкова на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21 листопада 2007 року по справі № 2-а-2358/07

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в
Комінтернівському районі м. Харкова

про відшкодування суми
надмірно сплаченого податку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду
з позовом до Державної податкової інспекції в Комінтернівському районі м.
Харкова про відшкодування суми надмірно сплаченого податку.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 21 листопада 2007 року позов ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції в Комінтернівському районі м. Харкова про відшкодування
суми надмірно сплаченого податку задоволено частково.

ОСОБА_1 не погоджується з вказаною
постановою частково, подав апеляційну скаргу, вважає, що постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 21.11.2007 р. по справі № 2а-2358/07, в
частині відмови в стягненні на користь позивача судових витрат, винесено з
порушенням вимог матеріального права, а тому вона підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1,
просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.11.2007 р. по справі № 2а-2358/07 в частині
розподілу судових витрат і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні
вимоги відносно присудження на користь позивача документально підтверджених
судових витрат на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн. та судові збори
сплачені за первісним позовом у розмірі 3,4 грн..

ДПІ в Комінтернівському районі м.
Харкова також не погоджується з вказаною постановою, подала апеляційну скаргу,
вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального
права, без належної правової оцінки обставин у справі, та внаслідок цього є
незаконною та необґрунтованою, просить суд апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2007 р. по
справі № 2а-2358/07 та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга ДПІ в Комінтернівському районі м. Харкова підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з позовом до ДПІ у Комінтернівському районі м.
Харкова в якому просив суд зобов'язати відповідача виконати вимоги позивача,
щодо отримання бюджетного відшкодування з податку з доходів фізичних осіб в
сумі 731,25 грн. та суми штрафу у розмірі 731,25 грн., розрахований згідно пп..
20.4.2 п. 20.4 ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» за
несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку стягнути з відповідача
судові витрати в сумі 1000,00 грн.

Стаття 67 Конституції України
передбачає обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно з п. 1.16 ст. 1 Закону
України "Про податок з доходів фізичних осіб" податковий кредит - сума
(вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб
протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та
акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального
річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року,
у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з п. 4.1 ст. 4 вищевказаного
Закону України загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми
загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних
доходів, одержаних протягом такого звітного року.

Згідно з пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4
цього Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються
доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані
(виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або
цивільно-правового договору. Згідно з п. 3.5 ст. 3 цього Закону при нарахуванні
доходів вигляді заробітної плати об'єкт оподаткування визначається як
нарахована сума такої заробітної плати, зменшена на суму збору до Пенсійного
фонду України чи внесків до фонду загальнообов'язкового державного соціального
страхування, які відповідно до закону справляються за рахунок доходу найманої
особи.

Встановлено, що позивач працює на
ТОВ «Міжнародна аудиторська служба» та за період з 1 січня 2006 р. по 31 грудня
2006 р. він отримав сукупний доход у вигляді заробітної плати в розмірі
16304,52. Згідно з декларацією сума утриманого податку з позивача становить
2045,41 грн.

Позивач 06.05.2005 року уклав
іпотечний договір з комерційним банком «Укрсоцбанком» сума іпотечного кредиту
складає 10200,00 доларів США.

Згідно з п. 5.1.1 ст. 5.1 Закону
України "Про податок з доходів фізичних осіб" платник податку має
право на податковий кредит за наслідками звітного податкового року.

Згідно з декларації за 2006 рік
сплачена сума процентів за іпотечним кредитом складає 5625,03 грн.. Вказані
витрати дозволені до включення до складу податкового кредит} відповідно до пп.
5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про податок з доходів фізичних
осіб".

Для отримання податкового кредиту
30.03.2006 р. позивач подав декларацію про доходи, одержані з 01.01.2006 р. по
31.12.2006 р. та розрахунок податку з доходів фізичних осіб, що підлягає
поверненню платнику податку або сплаті до бюджету, в тому числі у зв'язку з
нарахуванням податкового кредиту .

Виходячи з вище викладеного, суд
першої інстанції прийшов до висновку, що позивач має право податковий кредит у
відповідності до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб".

Що стосується посилання відповідача
на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2004р. №1330 згідно
якої утворено Державну іпотечну установу, до компетенції якої (її Наглядової
ради) входить, зокрема, регулювання питань іпотечного кредитування та на
рішення правління Державної іпотечної установи від 12.09.2005р. №15 яким
прийнято Вимоги де іпотечних кредитів (далі - Вимоги) та рішенням від
13.06.2006р. №35 яким прийнято Стандарти надання, рефінансування та
обслуговування іпотечних житлових кредитів (далі - Стандарти) у якому
зазначено, що договір про іпотечний кредит - це договір, відповідно до якого
Первинний кредитор зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти з метою
придбання або ремонт) житлового приміщення під заставу цього житлового
приміщення в розмірі та на умовах, передбачених договором про іпотечний кредит
(форма якого відповідним чином погоджена згідно Стандартів Установи), а
Позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити відсотки за
користування ними, також те, що відповідно до п.3.2 ст. З Вимог надання
іпотечних кредитів позичальникам - фізичним особам здійснюється первинним
кредитором виключно у грошовій одиниці України - гривні. Погашення іпотечного
кредиту та відсотків за його користування здійснюється також виключно у
грошовій одиниці України - гривні.

Державна іпотечна установа (далі -
Установа) утворена постановок Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2004 р. N
1330 "Деякі питання Державної іпотечної установи" згідно Статуту
Державної іпотечної установи затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 23 грудня 2004 р. N 1715 метою діяльності Установи є сприяння
подальшому розвитку ринку іпотечного кредитування в Україні, зокрема шляхом
рефінансування іпотечних кредиторів (банків і небанківських фінансових установ,
які провадять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів) за рахунок
коштів, отриманих від розміщення цінних паперів, та запровадження ефективних механізмів
підвищення рівня їх ліквідності.

Виходячи з вище викладено, суд
першої інстанції прийшов до висновку, що посилання відповідача не відповідає
вимогам чинного законодавства, так як воно відноситься до Державної іпотечної
установи якою комерційний банк «Укрсоцбанк» не є.

У відповідності до ст. 5 Закону
України від 22 травня 2003 року N 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних
осіб" Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 вересня
2003 року N 442 була затверджена Інструкції про податковий кредит, який
зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2003 р. за № 879/8200 яка
не встановлює жодних обмежень стосовно грошової одиниці в якій надається
іпотечний кредит.

Що стосується позовних вимог щодо
стягнення з відповідача суми штрафу за неповне повернення суми надміру
сплаченого податку внаслідок застосування права на податковий кредит на
підставі пп. 20.4.2 п. 20.4 ст. 20 Закону "Про податок з доходів фізичних
осіб" то вони підлягають задоволенню.

З урахуванням неотримання позивачем
суми надміру сплаченого податку в розмірі 731,25грн. у строк від 91
календарного дня, наступного за останнім днем граничного строку її виплати,
сума штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, становить 100 % від вказаної
суми - 731 грн. 25 коп.

Щодо стягнення судових витрат з
відповідача у сумі 1000 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню
оскільки згідно вимог ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або інших фахівців в галузі права, які надають правову допомогу
за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової
допомоги, передбачених законом.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції, вважає, що суд прийняв неправильне
рішення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до п.п. 20.4.3. п.20.4 ст.20 Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі
внаслідок застосування права на
податковий кредит, та штрафів
відповідно до підпункту 20.4.2 цього
пункту здійснюється органом державного
казначейства з рахунку, на який зараховується цей податок
до його розподілу між рівнями відповідних місцевих
бюджетів. (Абзац перший підпункту 20.4.3 пункту 20.4 статті 20 із змінами, внесеними
згідно із Законом N 2505-IV (2505-15
) від 25.03.2005). У разі коли
штрафні (фінансові) санкції
застосовуються внаслідок наявності причин, визначених підпунктом "а"
підпункту 20.4.1 цього пункту,
така сума стягується у безспірному порядку з бюджетного рахунку,
призначеного для утримання
відповідного податкового органу. Відповідно
до п. п. 20.4.2 зазначеної статті нарахування таких штрафів самостійно
здійснюється органом Державного казначейства України у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Таким чином, належним способом
захисту права позивача є стягнення коштів з рахунку бюджету на який вони
зараховані, та рахунку податкового органу. При цьому повернення здійснюється
органом державного казначейства.

Таким чином вимоги повинні бути
заявлені про стягнення коштів, а відповідачем поряд з податковим органом
повинно бути державне казначейство (його відповідний орган), який повинен
проводити перерахунок коштів. Але позивач не заявляє таких вимог, він лише
просить зобов'язати ДПІ виконати його вимоги, що не є способом захисту права,
враховуючи положення п. п. 20.4.3. п.20.4 ст.20 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", вимог до державного казначейства не
заявлено.

Враховуючи що вимоги позивача не
відповідають способу захисту права позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 202 КАС
України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову або ухвалу суду першої
інстанції та ухвалює нове рішення, якщо судом першої інстанції порушено норми
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції на підставі п. 4 ст.
202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Скасовуючи постанову у повному
обсязі, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції зазначив про відмову у
позові в частині позовних вимог, але як вбачається з тексту постанови, суд
відмовив в стягненні 1000 грн. судових витрат. Але судові витрати не є
позовними вимогами, вони підлягають розподілу в силу ст. 94 КАС України.

Тому колегія суддів вважає
необхідним скасувати постанову суду першої інстанції повністю.

Оскільки в позові колегія суддів
відмовляє, то і витрати позивачу поверненню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 94, 160, 195,
196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ДПІ в
Комінтернівському районі м. Харкова задовольнити.

Постанову
Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2007 року по
справі № 2-а-2358/07 скасувати.

У позові
ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Комінтернівському районі м. Харкова
відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст
виготовлено та підписано 23 вересня 2008 року

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Судді
Григоров А.М.

Подобайло
З.Г.