Справа № К-174/07
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2008-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів
Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого: судді
Сіроша М.В.

суддів: Гончар Л.Я.

Кравченко
О.О.

Харченка
В.В.

Чалого С.Я.

при секретарі: Деревенському І.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою
управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської районної
державної адміністрації Запорізької області
на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області
від 12 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06
грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької
області про стягнення грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської районної
державної адміністрації Запорізької області
про стягнення грошової допомоги.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 12 жовтня 2006 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної
інстанції, управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської
районної державної адміністрації Запорізької області
в касаційній скарзі просить їх скасувати та прийняти нове рішення про
відмову у позові, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду
України, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є учасником бойових дій й відповідно до вимог частини 5
статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічно до 05 травня має право на одержання разової грошової допомоги
у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

З врахуванням розміру, встановленого законами України про
державний бюджет на відповідні роки позивачу сплачено разову грошову допомогу
до 5 травня у 2000 році у сумі 40 грн., у 2001 році - 40 грн., у 2002 році - 80
грн., у 2003 році - 90 грн., у 2004 році - 120 грн., у 2005 році - 250 грн.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходили з того, що розміри грошової допомоги, які
були встановлені законами про державний бюджет суперечать вимогам Конституції
України.

З висновками судів
не можна погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат,
пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Законами України про державний бюджет України
встановлювався розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій
на відповідний рік.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову суб'єкт владних
повноважень посилався на компетенцію, якою наділений у вирішенні питань,
пов'язаних з виплатою разової грошової допомоги учасникам бойових дій та на
вимоги законів, якими встановлений її розмір.

Завдання адміністративного судочинства, згідно статті 2
Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі статтею
9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а у
разі виникнення сумніву під час розгляду
справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України,
вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції
Конституційного Суду України, він звертається до Верховного Суду України для
вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання
щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

В порушення вимог процесуального закону суди попередніх
інстанцій, вирішуючи спір належним чином не встановили коло повноважень
Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської районної
державної адміністрації Запорізької області щодо виплати разової грошової
допомоги передбаченої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», джерела фінансування цих виплат. У рішеннях
не навели докази, що підтверджують незаконність рішень, дій чи бездіяльності
вказаного відповідача при визначенні розміру грошової допомоги і її виплаті
позивачу.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно
законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види соціального
забезпечення.

Законами України про державний бюджет на кожен рік
встановлювався розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій
на відповідний рік.

Перевіряючи Закони України Про Державний бюджет України
на кожен із зазначених років в частині встановлення розміру щорічної разової
допомоги учасникам бойових дій на
відповідність їх Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та Конституції України суд першої інстанції вийшов за межі
компетенції, встановленої статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки вирішення таких питань віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за
конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень статей 44, 47, 78, 80 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та конституційним поданням
Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої статті 78 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» (справа про зупинення дії
або обмеження пільг, компенсацій і гарантій) від 01 грудня 2004 року визнано
такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення
статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», якими,
зокрема, було встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 120 гривень.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій не звернули
увагу на те, що приведені положення закону втратили чинність 01 грудня 2004
року, а виплата грошової допомоги здійснювалася до 5 травня 2004 року, тобто в
період коли положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на
2004 рік» були чинними, а їх виконання - обов'язковим.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та
інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли
вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Правова оцінка приведеним обставинам при вирішенні
питання про стягнення щорічної разової допомоги учасникам бойових дій за 2004
рік не зроблена.

Переглядаючи справу суд апеляційної
інстанції на допущені районним судом порушення вимог законів увагу не звернув
та не виправив їх.

Порушення вимог законодавства, що допущені судами
попередніх інстанцій є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення
справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції не може досліджувати
докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені
в судовому рішенні.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області
задовольнити частково.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 12 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 06 грудня 2006 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді(підписи)

З
оригіналом згідно

Суддя
Вищого адміністративного суду

України
Харченко В.В.