Справа № 2-а-59/2008
Суддя: Гур А.О.
Дата ухвалення: 2008-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-59/08р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2008 року Лебединський
районний суд

Сумської
області

В складі: головуючого судді - Гура А.О.

при
секретарі Ткаченко Я.О.

з участю: представника відповідача Гучко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Лебедин справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Лебединської
райдержадміністрації про визнання неправомірними дій відповідача щодо виплати
щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення та зобов'язання виплати недоплаченої грошової допомоги за 2007 рік в
розмірі 3610 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до
відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 23 грудня 1995 року має статус
ветерана війни - інваліда війни 1 групи і відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», має
право на отримання щорічно, до 5 травня, разової грошової допомоги в розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком, що становить 4060 грн.

Однак, у супереч вимогам вищезазначеного закону, у травні
2007 року виплата грошової допомоги йому проводилась не у повному розмірі,
було виплачено тільки 450 грн., недоплата становить 3610 грн.

Про порушення своїх прав позивач дізнався у липні 2007
року, після того як у засобах масової інформації було опубліковано про
скасування положень п. 13 ст. 71 та ст. 29 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» на підставі рішення Конституційного Суду України №
6-рп/2007 від 09.07.2007 року, як таких, що визнані не конституційними.

Тому позивач просить суд визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Лебединської райдержадміністрації неправомірними та стягнути недоплачену
суму щорічної разової грошової допомоги в розмірі 3610 грн.

У судове засідання
позивач не з'явився за віком та станом здоров'я, а надіслав суду заяву, в якій
просив суд розглянути справу в його відсутності.

На підставі
ст.ст.122, 128 КАС України суд вважає можливим розгляд справи у відсутності
позивача на підставі наявних в справі доказів.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснивши, що відповідно
до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», дійсно передбачена
виплата позивачеві, як інваліду війни 1 групи, щорічної разової грошової допомоги в розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст.17 цього Закону фінансування
витрат, пов'язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету. Але, згідно п.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України, положення
нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій не суперечать
положенням Конституції України, цього кодексу та Закону України «Про Державний
бюджет України».

Відповідно до ст. 95 Конституції України, будь-які
видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих
видатків, визначаються виключно Законом
про Державний бюджет України. Одним із таких видатків, що здійснюється з
Державного бюджету України, відповідно до п. 9 ст. 87 Бюджетного кодексу
України є щорічна разова грошова допомога ветеранам війни. Ст.29 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлена виплата щорічної
разової грошової допомоги інвалідам 1 групи в розмірі 450 грн., яка і була
виплачена позивачеві відповідачем в квітні 2007 року. Тому представник відповідача вважає дії управління
правомірними, законними, а позов позивача не обгрунтованим і просить залишити
його без задоволення.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Даний спір між сторонами виник з адміністративних правовідносин, які носять публічний характер і регулюються Законом України
«Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту», п. 9 ст. 87
Бюджетного кодексу України, ст. 34 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2005 рік», ст. 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006
рік», ст. 29 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до
ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», позивач має право на отримання щорічно разової грошової допомоги в
розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, що становить 4060 грн.

Відповідно до ст.17 цього Закону фінансування витрат, пов'язаних з його
реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно п.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України, положення нормативно-правових
актів застосовуються лише в частині, в якій не суперечать положенням
Конституції України, цього кодексу та Закону України «Про Державний бюджет України».

Відповідно до ст. 95 Конституції України, будь-які
видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих
видатків, визначаються виключно Законом
про Державний бюджет України. Одним із таких видатків, що здійснюється з
Державного бюджету України, відповідно до п. 9 ст. 87 Бюджетного кодексу
України є щорічна разова грошова допомога ветеранам війни.

Ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлена
виплата щорічної разової грошової допомоги інвалідам 1 групи в розмірі 450
грн., яка і була виплачена позивачеві відповідачем в квітні 2007 року, що
стверджується довідкою управління №914 від 21.07.2008 року і не спростовується
позивачем.

Разом з тим, суд не може погодитись з посиланням позивача
на визнання рішенням Конституційного суду України від 09.07.07 № 6-рп/2007
неконституційними норм Закону України
«Про Державний бюджет України на
2007 рік», якими були призупенені статті Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» в частині виплати разової грошової
допомоги у розмірах, відповідно до мінімальної пенсії за віком, оскільки воно
набрало чинності 09.07.2007 року, а фактична виплата позивачеві грошової
допомоги в розмірі 450 грн. була проведена 23.04.2007 року, тобто на момент її
виплати Закон України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» був чинним.

Суд також не може погодитися з доводами позивача про те,
що розмір мінімальної пенсії для виплати одноразової щорічної допомоги слід
обраховувати виходячи зі ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки
мінімальний розмір пенсії за віком, втсановлений цією статтею, застосовується
виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з вказаним Законом.
Застосування мінімального розміру пенсії за віком для визнанчення надбавок,
підвищень до пенсій та розмірів допомоги Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено.

Таким чином, проаналізувавши всі докази по справі, суд дійшов висновку про
те, що управління праці та соціального захисту населення Лебединської РДА діяло
у межах своєї компетенції і забезпечило виплату щорічної разової грошової
допомоги позивачеві у розмірах, визначених Верховною Радою України в Законі
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», тому підстав для визнання
його дій неправомірними та зобов'язання виплати щорічної грошової допомоги
позивачеві у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, суд не знайшов.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», ст.95 Конституції України,
п. 9 ст. 87 Бюджетного кодексу України,
ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а
також ст. ст. 7, 11, 18, 158-161, 167 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Лебединської райдержадміністрації про визнання неправомірними дій
відповідача щодо виплати щорічної разової грошової допомоги та зобов'язання
виплати недоплаченої грошової допомоги за 2007 рік в розмірі 3610 грн. відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до адміністративного апеляційного суду
Харківської області через Лебединський районний суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження постанови протягом 10 днів з дня проголошення постанови
та поданням після цього апеляційної скарги протягом 20 днів з подачею її копії
до апеляційного суду або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя Лебединського

райсуду А.О. Гура