Справа № 2-а-467/2008
Суддя: Штих К.М.
Дата ухвалення: 2008-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-467/2008 року
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2008 року Канівський
міськрайонний суд

Черкаської
області

в складі : головуючого -
судді Штих К.М.

при секретарі -
Десятник О.А.

позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
Іванової В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Канів, Черкаської області
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці і
соціального захисту населення Канівської міської ради про стягнення
недоплаченої суми щорічної разової допомоги та недоплачених сум щорічної
допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача про стягнення недоплачених сум одноразової компенсації при
встановлені групи інвалідності, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня
як інваліду війни 3-ї групи, та щорічної допомоги на оздоровлення за період з
2005-2007 роки посилаючись на те, що він являється ліквідатором наслідків
аварії на ЧАЕС і віднесений до 1-ї категорії постраждалих внаслідок аварії на
ЧАЕС і відповідно висновку МСЕК 19.09.2005 року йому встановлено 3-групу
інвалідності, у зв'язку з чим, йому повинна виплачуватись щорічна разова
грошова допомога до 5 травня в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, але в
порушення вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» відповідач виплачує дану допомогу у розмірі, що не
співвідноситься з розміром мінімальної пенсії за віком, внаслідок чого за
період 2005-2007 р.р. утворилась заборгованість в розмірі 4813,42 грн., також
він має право при встановлені групи інвалідності на разову компенсацію в
розмірі 30 мінімальних розмірів заробітних плат, та щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, але в порушення вимог
ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач виплачує разову
компенсацію при встановлені групи інвалідності та щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі, що не співвідноситься з мінімальною заробітною платою,
внаслідок чого за період 2005-2007 р.р. утворилась заборгованість в розмірі
9770,40 грн. та 5258,30 грн. відповідно.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, просить позов задоволити та звільнити його від сплати судового
збору як особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Представник відповідача Управління
праці і соціального захисту населення Канівської міської ради позовні вимоги не
визнала та пояснила, що Управління праці і соціального захисту населення діяло
в межах законодавства, порушень по питанню нарахування щорічної допомоги на
оздоровлення не було. А в своїй роботі при нарахувані даних компенсацій вони
керуються постановами Кабінету міністрів № 836 від 26.07.1996р. та № 562 від
12.07.2005 року. Крім того просить суд залишити позов без задоволення,
посилаючись на те, що на 2006-2007 рік в Законі України «Про Державний бюджет
України» п. 37 ст. 77 призупинена дія ст.
48 Закону України Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року.
Виплати разової грошової допомоги позивачу до 5 травня, проводилися на підставі
Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки, якими були
встановлені розміри грошової допомоги окремим категоріям громадян і які були
відповідно виплачені відповідачу. Провести виплати в повному обсязі відповідно
до Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” управління не в змозі, оскільки кошти виплачуються в тому обсязі, в
якому виділені управлінню із державного бюджету для даної виплати. Просить суд
відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з тим, що позивачем не надано
жодних доказів, які б свідчили про поважність причини пропуску строку для
звернення в суд з позовом.

Суд заслухавши позивача, представника
позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове
задоволення адміністративного позову.

В судому засіданні з достовірністю встановлено, що
позивач дійсно являється ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, що пов'язано з
виконанням обов'язків військової служби та, в зв'язку з цим, визнаний інвалідом
війни 3-ї групи і віднесений до 1-ої категорії осіб, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується довідкою МСЕКНОМЕР_2 та згідно
посвідчення НОМЕР_1 від 23.09.2005р. (а.с. 8, 10) і відповідно до ст.48 України
«Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на
одноразову компенсацію учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який став
інвалідом 3-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 30-ти
мінімальних заробітних плат; та має право на щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а розмір мінімальної заробітної
плати відповідно до ч.4 ст.48 вищезазначеного закону визначається на момент
виплати. Враховуючи те, що мінімальна
заробітна плата на момент проведення позивачу
виплат у лютому 2005 року становила 262
грн., у вересні 2006 році - 375 гривень, у грудні 2007 року - 460 гривень, що стверджується довідкою відділу статистики в
м. Канів, то провівши відповідні розрахунки в 2005 році - 262х5=1310 гривень, в 2006 році - 375х5=1875 гривень, в 2007 році - 460х5=2300 гривень, а всього 5485 гривень,
таку саме суму щорічної допомоги на оздоровлення повинен був виплати позивачу
відповідач за вищевказаний період часу, однак за даний період відповідачем було
виплачено 2005 році - 26,70 гривень, в 2006 році - 100
гривень, в 2007 році - 100 гривень, а всього було виплачено 226,70 гривень, що стверджується довідкою (а.с. 13),
тобто недоплачена сума щорічної допомоги на оздоровлення за вищевказаний період
часу складає 5485-226,70=5258,30 гривень.

Щодо розміру одноразову компенсацію
учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який став інвалідом 3-ї групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи, то її розмір мав складати на момент
встановлення групи інвалідності 19.09.2005 р. - 332 грн. х 30 = 9960 грн., а
всього виплачено 189,60 грн. які виплачено відповідачем (а.с. 12), таким чином
сума недоплаченої одноразової компенсації становить 9960грн.-189,60 грн.=9770,40грн.

Згідно посвідченням Серія Б № 293171
від 06.10.2005р. виданого управлінням праці та соціального захисту населення
Канівського міськвиконкому (а.с. 8) Скобін О.В. являється інвалідом війни 3-ї
групи і відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну до 5 травня виплату
разової грошової допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком,
але всупереч ст.2 зазначеного Закону та ст.22 Конституції України, грошова
допомога призначена позивачу за період 2006-2007 роки виплачувалася не в повному
обсязі. А саме у 2006
році, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006
рік» йому було виплачено - 270 гривень, коли мінімальна пенсія
за віком станом на 20.03.2006
року складала - 350 грн.; у 2007 році,
відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» йому
було виплачено - 300 гривень, коли мінімальна пенсія за віком станом на 03.04.2007
року складала - 406 грн., що стверджується довідкою (а.с. 11), то провівши відповідні
розрахунки в 2006 році - 350х7=2450 гривень, в 2007 році - 406х7=2842 гривень,
а всього 5292 гривень, таку саме суму щорічної допомоги на оздоровлення повинен
був виплати позивачу відповідач за вищевказаний період часу, тобто недоплачена
сума щорічної разової грошової допомоги за вищевказаний період часу складає
5292-570=4722 гривень.

Посилання представника відповідача на
те, що Закон України «Про Державний бюджет України» є пріоритетним відносно
чинних Законів і тому виплати проводились відносно даного Закону не ґрунтується
на ч.2 ст.152 Конституції України де зазначено, що Закони, інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А
відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права, а Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони
та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй.

Крім того, суд вважає, що при прийнятті
рішення про відшкодуваня щорічної разової допомоги слід застосовувати поняття
аналогії права згідно ст. 257 ЦК України щодо загального строку позовної
давності встановленого тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада
2004 року у справі «Бакалов проти України», Європейський суд з прав людини
вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних
коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може
бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Дану позицію також підтримав Верховний Суд України
Постановою від 20.02.07р. стосовно позову до Управління праці і соціального
захисту населення Червоногвардійської районної адміністрації України
Макіївської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недонарахованих
сум на оздоровлення.

В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002,
17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що
Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян
України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним
законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою
конституційного права на забезпечення життєвого рівня який принаймні не може
бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження
змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін
до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Крім того інших доказів
правомірності свого рішення, як в період підготовки справи до розгляду так і
під час судового розгляду представник відповідача до суду не надав. Відповідно
до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень,
дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.2 ст.
19 Конституції України органи державної влади та органи державного
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 5
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96р. № 9 „Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя” визначає, якщо при розгляді
справи буде встановлено, що нармативно-правовий акт, який підлягав
застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний
застосувати закон який регулює ці правовідносини.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування,
які обмежують права і пільги ветеранів війни, а також осіб прирівняних до них,
передбачені цим Законом є недійсними.

А тому суд прийшов до висновку, що в
даному спорі щодо розміру разової щорічної грошової допомоги, яка повинна
виплачуватись позивачу до 5 травня як інваліду війни 3 групи, слід керуватися
не Законами про Державний бюджет України на відповідний рік, а Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки він, як
Закон постійної дії має пріоритет над Законами про Державний бюджет України на
відповідний рік.

Враховуючи вищенаведене,
суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково в
частині, оскільки ним було допущено помилку при підрахунку виплат, та стягнути
з відповідача на його користь недоплачену щорічну допомогу до 5 травня як
інваліду війни 3-ї групи за період 2006-2007 рік в сумі 4722 гривень,
одноразову грошову компенсацію учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
який став інвалідом 3-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 9770,40
грн. та недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за період часу з 2005 року
по 2007 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, в сумі 5258,30 гривень.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на пропуск позивачем
річного строку звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки, позивач про порушення своїх прав
дізнався в липні 2007 року, тобто, з дня прийняття рішення Конституційного суду
України.

Від сплати
судових витрат сторони звільнені.

Керуючись ст.ст. 8, 12, 22, 152 Закону
України „Про статус і соціальний захист
громадян громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”від
28.02.91 р. №796-ХІІ, рішеннями
Конституційного Суду України від 01.12.04 року № 20-рп, Законом України „ Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, Закону України „Про
Державний Бюджет” на 2005-2007 роки, Рішенням Європейського суду з прав людини
від 30.11.2004 року „Бакалов проти України”, правових позицій Вищого
Адміністративного Суду України, ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 17, 19, 71, 159, 160-163
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці і
соціального захисту населення Канівської міської ради про стягнення
недоплаченої суми щорічної разової допомоги та недоплачених сум щорічної
допомоги на оздоровлення, задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Канівської міської ради на користь
ОСОБА_1ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, недоплачену щорічну одноразову грошову
допомогу до 5 травня як інваліду війни 3 групи за 2006-2007 роки в сумі 4
722 грн.; недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за період часу з
2005 року по 2007 рік, як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи - 1-ої категорії в сумі 5 258,30 грн. та одноразову грошову
компенсацію учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який став інвалідом
3-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 9 770,40 грн., а
всього в сумі 19750,70 грн. (дев'ятнадцять тисяч сімсот п'ятдесят гривень 70
коп.).

Від сплати судових витрат сторони
звільнені.

На постанову суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження до Київського апеляційного адміністративного суду через Канівський
міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського
апеляційного адміністративного суду через міськрайсуд
на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Головуючий
К.М.
Штих