Справа № 22а-2719/2008
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2008 року
м.Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду, у складі:

головуючого у справі судді Любашевського В.П.

суддів Довгополова
О.М.

Нос С.П.

При секретарі судового засідання Каблак Т.П.

За участю осіб які беруть участь у справі:

позивача - Войчук І.В. - представник;

відповідачів - Перчук В.І. - представник, ОСОБА_1 -
адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудекспорт»

на постанову господарського суду Волинської
області від 15.10.2007 року у справі № 5/72-92А

за позовом Ковельської міжрайонної державної
податкової інспекції

до Товариства з обмеженою відповідальністю
«Технобудекспорт», Виробничо-комерційної фірми «Едельвейс»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.02.2006
р. та стягнення одержаного за договором, -

В С Т А Н О В И
Л А:

Постановою
господарського суду Волинської області від 15.10.2007 року у справі № 5/72-92А
адміністративний позов Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудекспорт»,
Виробничо-комерційної фірми «Едельвейс» задоволено частково. Визнано недійсним
договір купівлі - продажу товарів від 20.02.2006 року між ВКФ «Едельвейс» та
ТзОВ «Технобудекспорт».

Постанова суду
першої інстанції з посиланням на Закон України «Про податок на додану
вартість», мотивована тим, що в період з березня по жовтень 2006 року
Товариство з обмеженою відповідальністю «Технобудекспорт» в бухгалтерському
обліку відобразило отримання товарів від ВКФ «Едельвейс» згідно накладних та
податкових накладних на загальну суму 700222 грн., в т.ч. ПДВ - 116703 грн. 80
коп. Частково податок на додану вартість в сумі 107 273 грн. включено до
податкового кредиту. Також підприємством включено 536 365 грн. до складу валових
витрат. Оплату за отримані пиломатеріали від ВКФ «Едельвейс» ТзОВ
«Технобудекспорт» оформлено в квітні 2006 року - жовтні 2006 року у готівковій
формі на загальну суму 546 400 грн. Станом на 31.12.2006 року кредитове сальдо
по розрахунках з ВКФ «Едельвейс» становить 153 822 грн. 80 коп. на користь
останнього.

Законність
господарських операцій з ВКФ «Едельвейс» ТзОВ «Технобудекспорт» підтверджує
податковими накладними, накладними та квитанціями до приходних касових ордерів.
Проте вказані документи не є належними, оскільки не відповідають нормам чинного
законодавства, зокрема Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову

_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції суддя
Слупко В.Л. 22-а-2719-08.doc справа № 22а-2719/08

Господарський суд Волинської області, справа № 5/72-92А реєстр 01.07.2008 р. р.с.з. № 69

Доповідач у 2-й інст.суддя
Любашевський В.П.

звітність», Порядку заповнення податкової накладної та
Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні. Тому,
суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір купівлі - продажу товарів
від 20.02.2006 р. між ВКФ «Едельвейс» та ТзОВ «Технобудекспорт» носить фіктивний
характер та укладений з метою завідомо суперечною інтересам держави, з умислом
посадових осіб ТзОВ «Технобудекспорт» отримати з державного бюджету суми коштів
у вигляді відшкодування ПДВ та зменшення податкових зобов'язань по ПДВ та
податку на прибуток.

Не погодившись
із постановою господарського суду Волинської області від 15.10.2007 року,
позивач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить
скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, про відмову в задоволенні
адміністративного позову.

Обґрунтовуючи свої
доводи, апелянт зазначає, як вбачається з постанови судом встановлено, що
договір купівлі-продажу товарів від 20.02.2006 р. між нашим підприємством та
ВКФ «Едельвейс» накладні, податкові накладні та приходні касові ордери носять
фіктивний характер, своїми діями директор ТОВ «Технобудекспорт» ОСОБА_2 діяв з
умислом, маючи на меті узаконити походження лісосировини для оформлення
сертифікату походження та отримання з державного бюджету значних сум коштів у
вигляді відшкодування ПДВ та зменшення податкових зобов'язань по ПДВ та податку
на прибуток. Надані суду безспірні докази протилежного до уваги не прийняті, з
невідомих причин в суді взагалі не оцінювалось як доказ постанова від 15 травня
2007 р. Старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Волинській області
майора юстиції ОСОБА_3 про відмову в порушені кримінальної справи за ознаками
злочинів передбачених ч.З ст.358 та ч.2 ст. 201 КК України (використання
підроблених документів та контрабанда), за відсутністю в його діях складу цих
злочинів. Вищезгадана постанова має законну силу прокуратурою не опротестована.

По наслідкам
документальної перевірки Слідчим з ОВС СВ ПМ ДПА у Волинській області майором
податкової міліції ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу по факту вчинення злочинів
передбачених ч.4 ст.191та ч.2 ст.366 КК України (привласнення та заволодіння
майном шляхом зловживання службовим становищем та службове підроблення)
постанова слідчого від 31 серпня 2007 р. ОСОБА_2 були оскаржена в судовому
порядку, мотивуючи тим, що слідчий не мав достатніх даних, що вказували на
наявність ознак злочину в діях ОСОБА_2 і тому порушена не законно.

Наявність
або відсутність податкових накладних на що посилається суд в своєму рішенні, на
думку апелянта, не може свідчить про поставку товарів, так як при придбанні
товарів не у платника ПДВ вищезгаданний документ взагалі відсутній.

Також апелянт зазначає,
що в судовому засіданні при розгляді справи не з'ясовано дату виготовлення бланку накладних,
податкових накладних та приходних касових ордерів.

За вказаних
обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана
постанова - без змін, з наступних підстав:

Відповідно до
ст.207 Господарського кодексу України -
господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути
на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю
або в частині.

Отже,
необхідними умовами для визнання угоди недійсною є її укладення з метою
завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Однак для прийняття
рішення про визнання угоди недійсною необхідно встановлювати, у чому конкретно
полягало завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення
угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі
умислу.

Наявність умислу
у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася і суперечність її мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних
наслідків. Таким чином для визнання зобов'язання таким, що вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, закон вимагає наявність
наступних умов:

1 - умисел
фізичних осіб, які підписували договір, що проявляється у формі умислу, який
спрямований на приховування доходів від оподаткування;

2 - такий умисел
повинен виникнути до моменту укладення договору;

3 - мета
укладення такого договору - приховування доходів від оподаткування.

Відсутність хоча
б однієї з них не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинялося з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави.

Із матеріалів
справи вбачається, що сума оспорюваної угоди включена до податкового кредиту із
податку на додану вартість та валових витрат при визначенні податкового
зобов'язання із прибутку підприємства. Наведене дає підстави вважати договір
купівлі-продажу від 20.02.2006 р. таким, що укладений з метою порушення
встановленого порядку сплати податку із прибутку та податку на додану вартість.

Як свідчать
обставини
справи, судом першої інстанції встановлено наявність зазначених
умов.

При вирішенні даного питання,
колегія суддів також враховує, що згідно ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні
та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа
(форми);

дату і місце
складання;

назву
підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб,
відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її
оформлення;

особистий підпис
або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у
здійсненні господарської операції.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що під час перевірки податковою
інспекцією ТзОВ «Технобудекспорт» було представлені накладні, податкові
накладні, які ніби-то підтверджували факт поставки товару. З зазначених
накладних вбачається, що пиломатеріали відпускались ТзОВ «Технобудекспорт» від
ВКФ «Едельвейс» через ОСОБА_5 -
менеджера по закупівлі сировини та ОСОБА_2 - директора ТзОВ
«Технобудекспорт». Проте підписи на накладних, які стверджують про відпуск і
одержання продукції, проставлені особами без зазначення їх посад, прізвищ,
імені, по-батькові. Податкові накладні, описані вище містять відтиск печатки
ВКФ «Едельвейс», підписані неіндифікованими особами (не зазначено посади,
прізвища, ім»я, по-батькові).

Тобто дані документи
бухгалтерського обліку не відповідають вимогам ст.9 вказаного Закону, а тому
господарським судом правомірно зроблено висновок, що відсутні правові підстави
вважати, що накладні підписані особами, які належать саме до кола осіб,
наділених таким правом.

В силу п. 5 Порядку заповнення податкової накладної, податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного
Порядку.

Пунктом 2
передбачено, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник
податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що податкові накладні
виписані особою, яка не мала права їх виписувати,
оскільки така юридична особа (апелянт) не була зареєстрована як платник податку
на додану вартість на момент виписування податкових накладних. ВКФ «Едельвейс»
був зареєстрований як платник податків в ДПІ у Вижницькому районі, а платником
ПДВ - лише в період з 18.10.1999 року по 17.03.2006 року, про що видавалось
Свідоцтво платника ПДВ №326900096. Дане свідоцтво анульоване 17.03.2006 року
згідно заяви директора фірми ВКФ «Едельвейс».

Відповідно до пп.7.2.4.
п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», право на
нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно
особам, які зареєстровані як платники податку у податковому органі і якій
присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку.

Прийом коштів до каси
підприємства здійснюється за прибутковими касовими ордерами. Прибуткові касові
ордери і квитанції до них заповнюються бухгалтером або особою уповноваженою
керівником підприємства. Заповнений прибутковий ордер передається бухгалтером у
касу підприємства касиру. Отримавши прибутковий ордер, касир зобов'язаний перевірити: наявність підпису бухгалтера,
автентичність підпису, правильність оформлення, наявність перелічених у
прибутковому ордері додатків.

Після
прийому грошей касир зобов'язаний видати квитанцію до прибуткового касового
ордера, яка є підтвердженням внесення грошей до каси підприємства. Ця квитанція
має бути завірена підписами головного бухгалтера і касира, а також печаткою
підприємства. (п.3.3. Положення про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні №637).

Відповідно до пункту
4.2. зазначеного Положення усі надходження готівки відображаються в касовій
книзі. Судом встановлено, що розрахунки з ВКФ «Едельвейс» в касі підприємства
не проводив.

Таким чином, не
знаходять свого спростування висновки суду першої інстанції викладені в
оскаржуваній постанові, а доводи апеляційної скарги слід вважати
необгрунтованими і такими що не підтверджуються наявними у справі матеріалами.

На підставі
наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при
винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам у справі
та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права, що згідно ст..200 КАС України є підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудекспорт» на постанову
господарського суду Волинської області від 15.10.2007 року у справі № 5/72-92А
залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подання касаційної
скарги, безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Судді
В.П. Любашевський

О.М.
Довгополов

С.П.
Нос