Справа № 22-а-1635/2008
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2008-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Чернюк В.Д.
Доповідач 2 інстанції:
суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2008 року

№ 22-а-1635/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікова
Л.В.

Суддів - Григоров А.М., Сіренко О.І.

при секретарі: Холодна Д.С.

за участю:

представник відповідача - Гринь
Ж.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня
2007 року по справі № 2-а-81/07

за позовом ОСОБА_1

до Управління пенсійного фонду України в
м. Миргороді Полтавської області,

3-ті особи:
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,
Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерство праці та
соціальної політики України, Державне казначейство України

про неправомірні дії
та перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду
з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Миргороді Полтавської
області про неправомірні дії та перерахунок пенсії.

Постановою Миргородського
міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2007 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Миргороді
Полтавської області, 3-ті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області, Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерство
праці та соціальної політики України, Державне казначейство України про неправомірні дії та перерахунок пенсії
відмовлено.

ОСОБА_1 не погоджується з вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, вважає, що постанова є незаконною,
необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1,
просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Миргородського
міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2007 року по справі №
2-а-81,2007 рік та постановити нове рішення, яким : визнати дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Миргород Полтавської області по відмові
Позивачеві в перерахунку пенсії незаконними; стягнути з Управління Пенсійного
фонду України в м. Миргород Полтавської області на мою користь заборгованість з
виплати пенсії з листопада 2006 року (місяць звернення за перерахунком пенсії)
по дату набрання законної сили рішення по даній справі, як різницю між
виплаченими пенсіями та із сумою, що має бути встановлена відповідно до
мінімуму пенсії визначеному до положень ст. 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ та ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування N 1058-ІУ від 09 липня 2003 року, а саме з
листопада 2006 року 4388,80 грн., з 01 січня 2007 року 4554,00 грн., з 01
квітня 2007 року - 4905,60 грн., з 01 жовтня 2007 року - 4965,01 грн.;
зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Миргород Полтавської області
провести перерахунок моєї пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, ст. 28
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування N 1058-ІУ
від 09 липня 2003 року, абз. 7 ч. 1 ст. 62 Закону України "Про державний
бюджет на 2007 рік" з урахуванням Закону України "Про внесення змін
до Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" від 15 березня
2007 року № 749-У і визначити її в розмірі з 01 жовтня 2007 року в розмірі
4965,01грн.. В апеляційній скарзі зазначає розміри пенсії, які повинні йому
виплачуватись з листопада 2006 року.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Миргородського
міськрайонного суду із позовом до Управління пенсійного фонду України в м.
Миргороді про неправомірні дії та перерахунок пенсії, посилаючись на порушення
своїх прав відповідачем.

Ухвалою суду від 18.07.2007 року до
участі в справі в якості третіх осіб залучено Головне управління пенсійного
фонду України в Полтавській області, Міністерство України з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС, Державне
казначейство України, Міністерство праці та соціальної політики України (а. с.
30).

В судовому засіданні, в суді першої
інстанції позивач та його представник ОСОБА_2 допущений до участі в справі на
підставі положень ч. 1 ст. 58 КАС України, позовні вимоги підтримали, зменшивши
їх. Просили визнати дії відповідача, які полягали у відмові щодо перерахунку
призначеної пенсії, неправомірними, покласти на відповідача зобов'язання
провести перерахунок призначеної пенсії на суму 4965 гривень 01 копійку.

Представник відповідача Управління
пенсійного фонду України в м. Миргороді Гринь Ж.О., що діяла на підставі
відповідної довіреності (а.с. 65), уточнений позов не визнала. Просила
відмовити у його задоволенні, пояснивши, що позивач ОСОБА_1 отримує пенсію по 1
групі інвалідності і його захворювання дійсно пов'язане з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС. Обчислення його пенсії проведено відповідно до
вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі відшкодування
фактичних збитків завданих здоров'ю, встановлених МСЕК та у відповідності до
постанов Кабінету Міністрів України, які регулюють спірне питання. Також при
нарахуванні пенсії позивачеві враховуються вимоги Законів України "Про
державний бюджет України на 2007 рік", "Про поліпшення матеріального
становища інвалідів війни".

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення з таких
обґрунтувань.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1
являється інвалідом 1 групи та учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії. Його інвалідність пов'язана з наслідками
Чорнобильської катастрофи (а. с. 9 - 11).

Згідно з п. 1 ст. 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із
заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у
розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно
законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути
нижчими: по 1 групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком.

Згідно до ст. ст. 116, 117
Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання законодавства
України та видає в межах своєї компетенції постанови та розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

За змістом ст. ст. 62, 63 Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" роз'яснення порядку застосування
цього закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України,
рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами
державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форми власності. Фінансування витрат, пов'язаних
з реалізацією цього закону здійснюється за рахунок державного бюджету.

Реалізуючи повноваження, надані
йому Конституцією України, Кабінет Міністрів України видав постанову № 1293
"Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.12.2005 року;
постанову № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету" від 03.01.2002 року; постанову № 831 від
26.07.1996 року, якими і встановлений порядок розрахунку пенсій, призначених
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тобто, встановлено, що управлінням
пенсійного фонду України в м. Миргороді пенсія позивачеві ОСОБА_1 нарахована у
відповідності із діючим законодавством. Таким чином, відповідач діяв в межах
своїх повноважень, у спосіб передбачений законодавством та визначений Законом
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про державний
бюджет України на 2007 рік ", Законом України "Про поліпшення
матеріального становища інвалідів війни", Постановами Кабінету Міністрів
України № 1293 від 27.12.2005 року, № 1 від 03.01.2002 року, № 831 від
26.07.1996 року.

Конституцією України встановлені
державні соціальні стандарти та гарантії. Позивач та його представник в
судовому засіданні не довели, якими своїми діями саме управління пенсійного
фонду України в м. Миргороді порушило чи обмежило права позивача, оскільки, як
вбачається з позову, ОСОБА_1 не було позбавлено права на пенсію, а тому з
огляду на завдання адміністративного судочинства, які закріплені в ст. 2 КАС
України, суд не вбачає ніяких порушень в діях відповідача, який має за законом
певні вичерпні повноваження.

Не підлягає до задоволення і вимога
позивача щодо покладення обов'язку на Управління Пенсійного фонду України в м.
Миргороді і в майбутньому проводити йому перерахунок пенсії при зміні розміру
мінімальної пенсії за віком та розміру прожиткового мінімуму, оскільки судове рішення
має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю
законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних
відносин.

Таким чином, оцінюючи надані по
справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції вважає, що відповідач діяв
в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і Законами
України. При цьому, прав свобод чи інтересів позивача у сфері публічно -
правових відносин порушено не було, а тому відсутні правові підстави для покладення
зобов'язання на відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

З врахуванням викладеного, суд
першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції, вважає що суд невірно застосував норми
матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Позивач є інвалідом 1 групи, йому
була призначена відповідна пенсія по інвалідності, що настала внаслідок
захворювання від Чорнобильської
катастрофи, позивач є особою що віднесений до першої категорії, згідно
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Суд апеляційної інстанції зазначає,
що у відповідності з частиною першою статті 54 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із
заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі
відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Відповідно до наведеної ст. 54 в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути
нижчими:

по I групі інвалідності - 10
мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6
мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних
пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається
Кабінетом Міністрів України.

У статті 54 зазначеного Закону
передбачено, що обчислення і призначення вказаного виду пенсії провадиться
відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення” (після внесення змін
Законом України від 17.11.2005 № 3108-IV - відповідно до Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”).

Відповідно до ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового
стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Відповідно до ст. 50 Закону «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

- інвалідам I групи - 100 процентів
мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам III групи,
дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на
променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог частини третьої
статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги,
що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на
реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних
соціальних гарантій, визначаються Законом України "Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні гарантії".

За змістом абзацу третього статті 1
цього Закону державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні
розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної
допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими
нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від
прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України
"Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина
достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини,
збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального
набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення
основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум
застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної
пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з
дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат
виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Прожитковий мінімум встановлюється
Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в
законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Визначений статтею 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"
мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом
України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, є певним
стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів соціальних
виплат та допомоги. Так Закон України «Про державний бюджет України на 2007 рік»
встановлює у ст. 62 визначає , що для визначення мінімального розміру пенсії за
віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (1058-15
) з 1 квітня та з 1
жовтня 2007 року
застосовується прожитковий
мінімум для осіб,
які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим
частини першої цієї статті, збільшений

на 1 відсоток.

На 2006 рік мінімальний прожитковий
мінімум визначений ст. 65 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006 рік».

Тобто, мінімальний розмір пенсії за
віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок
пенсій, визначених в статті 54 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що вимоги позивача щодо визнання дій Управління Пенсійного фонду України
в м. Миргороді Полтавської області, що полягають у відмові щодо перерахунку
розміру призначеної пенсії протиправними, які не відповідають законодавству
тобто порушують його права та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України
в місті Миргороді Полтавської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1
пенсії, виходячи із розрахунку 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.
54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліду 1 групи,
нарахування додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в розмірі 100% від мінімальної пенсії за віком, нарахування
підвищення пенсії інвалідам війни в розмірі 50% від прожиткового мінімуму
підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про задоволення позову частково. Колегія суддів
зазначає, що погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови
позивачу в частині позову щодо нарахування щомісячної цільової допомоги в
розмірі 70 грн., як інваліду 1 групи відповідно до Закону України «Про
поліпшення матеріального становища інвалідів війни», оскільки позивачем така
доплата отримувалася тобто вказані вимоги є необґрунтованими, а тому
задоволенню не підлягають. Крім того, в вимогах апеляційної скарги відповідні
вимоги не зазначені. Щодо позовної
вимоги про нарахування підвищення пенсії за особливі заслуги перед Україною в розмірі
84,18 грн., то колегія суддів зазначає що вказане підвищення позивачу
виплачується, крім того в апеляційній скарзі такої вимоги позивач не
ставить. Також колегія суддів зазначає,
що позивач просив у позові збільшити виплати у
три з половиною рази на підставі Постанови Кабінету Міністрів України
№1293 2005 року, але ця постанова стосується підвищення розміру пенсій виходячи
не з мінімального розміру мінімальної пенсії встановленого Законом України, а з розміру встановленого Кабінетом міністрів,
а тому в цій частині вимоги не підлягають задоволенню.

Приймаючи постанову в частині
задоволення позовних вимог, колегія суддів зобов'язує провести перерахунок
виходячи з розмірі мінімальної пенсії прожиткового мінімуму встановлених
законами, і оскільки за час розгляду справи вони змінювалися в сторону
збільшення відносно вказаних сум у позові, колегія суддів вважає за необхідне
не виходити з сум визначених у позові, а зобов'язати пенсійний орган провести
перерахунок з 01 листопада 2006 р..

Керуючись ст. ст. 11, 160, 195,
196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Постанову
Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2007 року
по справі № 2-а-81/07 в
частині відмови у позові щодо визнання дій Управління Пенсійного фонду України
в м. Миргороді Полтавської області, що полягають у відмові щодо перерахунку
розміру призначеної пенсії протиправними, які не відповідають законодавству
тобто порушують його права та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України
в місті Миргороді Полтавської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1
пенсії, виходячи із розрахунку 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.
54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліду 1 групи,
нарахування додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в розмірі 100% від мінімальної пенсії за віком, нарахування
підвищення пенсії інвалідам війни в розмірі 50% від прожиткового мінімуму
скасувати.

В цій частині
позовні вимоги задовольнити.

Визнати
незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Миргород що полягають
у відмові щодо перерахунку розміру призначеної пенсії протиправними.

Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в місті Миргород Полтавської області
провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, виходячи із 10 мінімальних
розмірів пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", як інваліду 1 групи.

Нарахувати
додаткову пенсію відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в розмірі 100% від мінімальної пенсії за віком

Нарахувати
підвищення пенсії інвалідам війни в розмірі 50% від прожиткового мінімуму.

В іншій
частині постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області
залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст
виготовлено та підписано 15 вересня 2008 року

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Судді
Григоров А.М.

Сіренко О.І.