Справа № 22-а-1512/2008
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Максименко Л.В.
Доповідач 2 інстанції:
суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 року

№ 22-а-1512/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікова
Л.В.

Суддів - Григоров А.М., Сіренко О.І.

при секретарі:
Холодна Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства
фінансів України на постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від
25 жовтня 2007 року по справі № 2-а-13/07

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління праці та
соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації,
Головного управління державного казначейства в Полтавській області, Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики
України

про
стягнення недоплаченої щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду
з позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення
Полтавської обласної державної адміністрації, Головного управління державного
казначейства в Полтавській області, Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України про
стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Постановою Гадяцького районного
суду Полтавської області від 25 жовтня 2007 року позовну заяву ОСОБА_1 до
Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації, Головного управління державного казначейства
в Полтавській області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства
України, Міністерства праці та соціальної політики України про стягнення
недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня задоволено частково
у розмірі 1027 грн..

Міністерство фінансів України не
погоджується з вказаною постановою, подало апеляційну скаргу, вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права.

Враховуючи наведене, Міністерство
фінансів України, просить суд апеляційної інстанції постанову Гадяцького
районного суду Полтавської області по справі №2-а-13/2007р. від 25 жовтня 2007
року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці і
соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації,
Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України про стягнення невиплаченої щорічної
разової грошової допомоги учаснику війни скасувати і прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні вимог до Міністерства фінансів України.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу згідно ч.4 ст. 196 КАС України та в межах доводів апеляційної скарги
(ст. 195 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

ОСОБА_1 є
учасником війни, що підтверджується посвідченням від 03.04.96 р. ОСОБА_1 виплачена разова допомога за 2006р. - 50 грн., не
із розрахунку мінімальної пенсії за віком, яка з 01.04.2006р. становила 359
грн., а відповідно встановленого розміру визначеного Законом України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік", яким зупинялись дії ч. 5 ст.ст.12,
13, 14, та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що сума недоплаченої ОСОБА_1 разової грошової допомоги за 2006р. відповідно ч.5 ст. 12 ЗУ "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" становить 1027 грн.
( 3 х 359 - мінімальна пенсія станом на 01.04.06р. - 50 - розмір одноразової
грошової допомоги, що був сплачений позивачу = 1027 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, щодо стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2002-2005
роки, суд першої інстанції, виходив з пропущення позивачем строку звернення до
адміністративного суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України встановлений річний строк звернення до
адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 зазначеної статті
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 зазначеної норми
встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено
інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів, вважає, що строк
звернення до адміністративного суду з позовом по справі повинен рахуватися з
01.12.2004 року, тобто з моменту прийняття Конституційним судом України рішення
по справі №20-рп2004, відповідно до якого визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про
державний бюджет України на 2004 рік", зокрема ст..44, якою встановлено
розмір виплати у 2004 році разової грошової допомоги відповідно до Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту". Саме з цього часу особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення її прав на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у
розмірах, встановлених Законом України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",

З матеріалів справи вбачається, що
позов було подано до адміністративного суду 04.04.2007 року, тобто з пропуском
строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Статтею 100 Кодексу
адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків
звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав пропущення
строку для звернення до адміністративного суду, встановленою ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Таким чином, виходячи з наведеного,
колегія суддів, вважає, що при прийнятті судового рішення у справі, в частині
відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних
висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення
позовних вимог, щодо стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2006
рік, виходив з того Законом України "Про державний бюджет України на 2006
рік" порушено права позивача щодо виплати йому разової щорічної допомоги
до 5 травня у розмірах, встановлених Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту", що є звуженням змісту та обсягу
прав позивача та порушенням ст..22 Конституції України.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду, щодо задоволення зазначених позовних вимог,
виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачено Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно
до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова
допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 18 статті 77 Закону України
"Про державний бюджет на 2006 рік" на 2006 рік зупинено дію частин
п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", які визначали кратність виплат щорічної
допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

При цьому, статтею 30 Закону
України "Про державний бюджет на 2006 рік" встановлений фіксований
розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, відповідно до
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту". Так, учасникам бойових дій встановлено розмір разової грошової
допомоги у розмірі 250 гривень.

Таким чином, на момент виплати
зазначеної допомоги певні положення Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту", які визначають розмір таких
виплат не діяли, оскільки були зупинені Законом України "Про державний
бюджет на 2006 рік", яким одночасно встановлено розмір таких виплат на
2006 рік.

Враховуючи положення ч.2 ст.19
Конституції України та ч.1 ст.9 КАСУ України дії відповідачів по справі, не
можуть бути визнані неправомірними, оскільки вони здійснювали виплати на
підставі діючого Закону України "Про державний бюджет на 2006 рік" та
не мали повноважень застосовувати зупинені норми Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Положення Закону
України "Про державний
бюджет на 2006
рік" рішенням
Конституційного Суду України неконституційними не визнавались.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції помилково не застосував положення Закону України «про
державний бюджет України на 2006 рік», оскільки цей закон обов'язків для
виконання, є спеціальним на 2006 рок, неконституційним не визнаний.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що при прийнятті рішення в частині задоволення позову, суд першої
інстанції помилково застосував норми Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту", які не діяли на момент виникнення
спірних правовідносин та не застосував Закон України "Про державний бюджет
на 2006 рік", який підлягав застосуванню. Крім того, висновки суду щодо
порушення відповідачами прав позивача на отримання разової грошової допомоги до
5 травня у розмірах, встановлених Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" не ґрунтуються на встановлених
судом обставинах справи та нормах права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції в частині
задоволення позову - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог. При цьому колегія суддів зазначає, що апелянт
просить скасувати постанову повністю. Але будь - яких доводів щодо незаконності
її в частині відмови в позові не наводить, в цій частині інші особи постанову
не оскаржили.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196,
198, 200, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Гадяцького районного суду
Полтавської області від 25 жовтня 2007 року по справі № 2-а-13/07 в частині
часткового задоволення позовних вимог зобов'язання Міністерство фінансів
України виділити та перерахувати через Міністерство праці та соціального
захисту населення Головному управлінню праці та соціального захисту населення
Полтавської обласної державної адміністрації нарахувати для виплати ОСОБА_1
суму недоплаченої щорічної грошової допомоги як учаснику війни відповідно до
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" за 2006 рік в розмірі 1027 грн.; зобов'язання Головне управління
праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації
виплатити ОСОБА_1 отримані на його ім'я кошти в розмірі 1027 грн. скасувати.

У
позові ОСОБА_1 щодо зобов'язання нарахувати та виплатити на його користь суму
недоплаченої одноразової щорічної допомоги учаснику війни за 2006 рік
відмовити.

Скасувати постанову в частині
покладення судових витрат на рахунок держави

В іншій частині постанову
Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2007 року по справі
№ 2-а-13/07 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст
виготовлено та підписано 28 липня 2008 року

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Судді Григоров А.М.

Сіренко О.І.