Справа № 22-а-1773/2008
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 липня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Шавеля Р.М., Заверухи О.Б.,

при секретарі
судового засідання - Романишин О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційною скаргою - Управління
Західного оперативного командування

на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 12
вересня 2007 року по справі № 2-1709/2007

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Фінансового відділення штабу Західного оперативного
командування

про стягнення грошової компенсації за речове майно, -

В С Т А Н О В И
Л А :

12
вересня 2007 року Личаківським районним судом м. Львова прийнято постанову по справі № 2-1709/2007 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Фінансового відділення штабу Західного оперативного командування про стягнення
грошової компенсації за речове майно, якою
позовні вимоги задоволено, стягнуто з Фінансового відділення штабу
Західного оперативного командування на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за
речове майно в сумі 3937 грн. 93 коп, 51 грн. державного мита та 30 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в користь держави.

Прийняту постанову суд першої інстанції мотивував тим, що позивач,
згідно з ч.2 ст.9 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 року повинен одержати за
рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки
або за бажанням грошову компенсацію замість них.

Вказану
постанову суду в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Фінансове
відділення штабу Західного оперативного командування, представник якого в
поданій апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова суду
першої інстанції суперечить чинному законодавству на даний час, прийнята з
порушенням норм матеріального та процесуального права в зв'язку з чим просить
таку скасувати та прийняти нову, якою в задоволені позову відмовити.

Як на
доводи в своїй апеляційній скарзі представник апелянта покликається на те, що
рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Фінансового відділення
штабу Західного оперативного командування виплатити грошову компенсацію за
речове майно, суперечить чинному законодавству, оскільки починаючи з 11.03.2000
року дію норм, які визначали і визначають на даний час право
військовослужбовців на отримання грошової компенсації замість речового майна
призупинено, з огляду на що позивач має право на отримання грошової компенсації
лише за те речове майно, яке він повинен був отримати до моменту набрання
чинності Законом України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів", тобто до 11.03.2000 р. Речове майно, право на яке в позивача
виникло після 11.03.2000 p.,
позивач може отримати в натурі, звернувшись до військової частини за місцем
його попередньої служби; рішення суду було прийняте всупереч вимогам ч. 1,2
статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 2 ст. 9 Закону
України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей", ст. 2 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів".

Представник апелянта, як і позивач, в судове засідання не явились, хоча
належним чином були повідомлені про час, дату та місце апеляційного розгляду,
тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України такий проведено у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Розглядаючи
спір та приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції підставно
і обґрунтовано виходив із вимог ч. 2 ст. 9 Закону України „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991
року, згідно якого військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Судом
першої інстанції безспірно встановлено, що позивач згідно довідки від 19.10.2006
року дійсно знаходився на речовому забезпеченні в господарчому відділі штабу
Західного оперативного командування і не отримував речове майно згідно
довідки-розрахунку №45-430 у зв'язку з тим, що на складі не було необхідних
йому розмірів та звільнений наказом Міністра Оборони України від 07.08.2006
року, виключений із списків особового складу управління оперативного
командування усіх видів забезпечення та зарахований на облік до
Личаківського-Шевченківського ОРВК м. Львова.

Судом
першої інстанції правильно встановлено, що згідно п.28 Положення про речове
забезпечення військовослужбовців збройних сил у мирний час, затвердженого
Постановою КМУ від 22.07.1998 року №1135 військовослужбовці звільненні з
військової служби у запас або у відставку з правом носіння військової форми
одягу, за своїм бажанням можуть, одержати речове майно, належне їх до одержання
в місці звільнення або грошову компенсацію за нього за цінами на день
підписання у військовій частині наказу про звільнення. Особам, що звільняються
з військової служби в запас або відставку без права носіння військової форми
одягу, виплачується грошова компенсація за належне їм до одержання у місяці
звільнення речове майно.

Відповідно
п. 28 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних
сил та інших військових формувань у мирний час, що затверджене Постановою КМУ
від 28.10.2004 року № 1444 випливає, що військовослужбовцям, що звільняються
без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за
не отримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму
грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на
отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або
закінчення контракту.

Колегія суддів
вважає, що за таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що оскільки позивач речове майно в
натурі не отримував, відповідно у нього є право на одержання грошової
компенсації за нього, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, відповідає вимогам
ст.ст.10,11,71,138,143,159,161-163 КАС України, доводи апеляційної скарги його
не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції не
має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну
скаргу Фінансового відділення штабу Західного оперативного командування залишити без задоволення, а постанову
Личаківського районного суду м.Львова від 12 вересня 2007 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Фінансового відділення штабу Західного оперативного командування про стягнення
грошової компенсації за речове майно, - без
змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно після проголошення.

На
ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після
проголошення, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160
КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
І.Я.Олендер

Судді: Р.М.Шавель

О.Б.Заверуха