Справа № 2/363
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТ
ИВНИЙ СУД міста КИЄВА
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
29.09.2008 р.
17:53
№ 2/363
Окружний адміністратив
ний суд міста Києва у складі: г
оловуючого судді Келеберда
В.І., суддів Літвіновій А.В., С
тепанюка А.Г. при секретарі су
дового засідання Мельникові
й Л.В.
за результатами розгляду у
відкритому судовому засідан
ні адміністративної справи

за позовом Заступник
а Генерального прокурора Укр
аїни
до Державного комітету
України у справах національ
ностей та релігій
за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійні ви
моги на предмет спору, на стор
оні відповідача: ОСОБА_1

про визнання протиправ
ним та скасування рішення
Обставини справи:
Позов заявлено до Держа
вного комітету України у спр
авах національностей та релі
гій про визнання протиправни
м та скасування рішення Комі
тету від 09.06.08р. № 400-08 про надання
ОСОБА_1 статусу біженця.
В судовому засіданні 29.09.08р. до
участі у справі в якості трет
ьої особи, яка не заявляє само
стійні вимоги на предмет спо
ру, на стороні відповідача за
лучено ОСОБА_1.
Обґрунтовуючи адміністрат
ивний позов, представники Ге
неральної прокуратури Украї
ни зазначили, що оскаржуване
рішення прийняте із порушен
ням вимог Закону України «Пр
о біженців», оскільки під час
його прийняття щодо надання
статусу біженця ОСОБА_1 в
ідповідачем не було наведено
конкретних фактів пересліду
вання цієї особи тощо. Додатк
ово представники позивача за
значили, що законодавчими ак
тами заборонено надавати ста
тус біженця особі яка вчинил
а злочин неполітичного харак
теру, а не тільки по відношенн
ю до тих осіб, яких судом визна
но винними у вчиненні злочин
у.
Відповідач проти позову за
перечував, мотивуючи прийнят
тя рішення в межах визначено
ї законом компетенції органу
та з урахуванням всіх обстав
ин особової справи ОСОБА_1
.
Представник третьої особи
, яка не заявляє самостійних в
имог на предмет спору, на стор
оні відповідача адвокат
ОСОБА_2. надав заперечення н
а адміністративний позов, в я
кому підтримав позицію відпо
відача та зазначив про наявн
ість підстав у ОСОБА_1. щод
о побоювання стати жертвою п
ереслідувань за ознаками нал
ежності до певної соціальної
групи в даному випадку по в
ідношенню до своєї сімї
на території Азербайджанськ
ої республіки.
Розглянувши подані докуме
нти і матеріали, всебічно і по
вно зясувавши фактичні обс
тавини, на яких ґрунтується п
озов, оцінивши докази, які маю
ть юридичне значення для роз
гляду справи і вирішення спо
ру по суті, суд, -
ВСТАНОВИВ:
09.06.08р. Державним комітето
м України у справах націонал
ьностей та релігій прийнято
рішення № 400-08 про надання стату
су біженця ОСОБА_1, громад
янина Азербайджанської респ
убліки. Як вбачається з рішен
ня відповідача, статус біжен
ця надано відповідно до абза
цу другого статті 1 Закону Укр
аїни «Про біженців»від 21.06.01р. я
к особі, яка має цілком обґрун
товані побоювання стати жерт
вою переслідувань за ознакам
и належності до певної соціа
льної групи.
Генеральною прокуратурою
України проведено перевірку
, за результатами якої позива
чем 19.06.08р. принесено протест на
рішення Держкомнацрелігій №
400-08 від 09.06.08р. про надання статус
у біженця.
Згідно вимог ст. 21 Закону Укр
аїни «Про прокуратуру»проте
ст на акт, що суперечить закон
у, приноситься прокурором, йо
го заступником до органу, яки
й його видав, або до вищестоящ
ого органу.
У разі відхилення протесту
або ухилення від його розгля
ду прокурор може звернутися
з заявою до суду про визнання
акта незаконним. Заяву до суд
у може бути подано протягом п
'ятнадцяти днів з моменту оде
ржання повідомлення про відх
илення протесту або закінчен
ня передбаченого законом стр
оку для його розгляду.
Враховуючи, що повідомленн
я про відхилення протесту за
реєстровано Генеральною про
куратурою України 04.07.08р., а до су
ду позивач звернувся з позов
ом 10.07.08р., то строки оскарження р
ішення Державного комітету д
о суду позивачем не пропущен
о.
Пленумом Вищого адміністр
ативного суду України ухвале
но постанову від 06.03.08р. № 2 «Про п
рактику застосування адміні
стративними судами окремих п
оложень Кодексу адміністрат
ивного судочинства України п
ід час розгляду адміністрати
вних справ». Відповідно до на
даних рекомендацій, у справа
х щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів в
ладних повноважень адмініст
ративні суди мають перевірят
и, чи прийняті (вчинені) вони: 1)
на підставі, у межах повноваж
ень та у спосіб, що передбачен
і Конституцією та законами У
країни; 2) з використанням повн
оваження з метою, з якою це пов
новаження надано; 3) обґрунтов
ано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення д
ля прийняття рішення (вчинен
ня дії); 4) безсторонньо (неупер
еджено); 5) добросовісно; 6) розсу
дливо; 7) з дотриманням принцип
у рівності перед законом, зап
обігаючи несправедливій дис
кримінації; 8) пропорційно, зок
рема з дотриманням необхідно
го балансу між будь-якими нес
приятливими наслідками для п
рав, свобод та інтересів особ
и і цілями, на досягнення яких
спрямоване це рішення (дія); 9) з
урахуванням права особи на у
часть у процесі прийняття рі
шення; 10) своєчасно, тобто прот
ягом розумного строку.
Форми, найменування і поря
док прийняття актів (рішень) д
ержавними чи іншими органами
залежать від місця даного ор
гану в системі відповідних о
рганів та його компетенції і
регламентуються Конституці
єю України, відповідними зак
онами України та положенням
(статутом) про такий орган.
Статтею 6 Закону України від
21.06.01р. № 2557-ІІІ «Про біженців»вст
ановлено повноваження спеці
ально уповноваженого центра
льного органу виконавчої вла
ди у справах міграції, зокрем
а прийняття рішень про надан
ня, втрату і позбавлення стат
усу біженця; координація вза
ємодії інших органів виконав
чої влади з питань, що стосуют
ься біженців; збір та аналіз і
нформації щодо наявності у к
раїнах походження біженців у
мов, зазначених у абзаці друг
ому статті 1 цього Закону.
Постановою Кабінету Міні
стрів України від 08.11.06р. № 1575 Держ
авний комітет України у спра
вах національностей та мігра
ції реорганізовано у Державн
ий комітет України у справах
національностей та релігій.
Відповідно до постанови Каб
інету Міністрів України від
21.11.07р. № 1347 «Про внесення зміни д
о Положення про Державний ко
мітет України у справах наці
ональностей та релігій» Держ
комнацрелігій є спеціально у
повноваженим центральним ор
ганом виконавчої влади у спр
авах міграції в межах, визнач
ених законодавством про біже
нців.
У своїй діяльності Держком
нацрелігій керується Консти
туцією України, Законом Укра
їни «Про біженців», Конвенці
єю 1951 року про статус біженців
та Протоколу до неї 1967 року, до
якої Україна приєдналась у 200
2 році без будь-яких застереже
нь та іншими міжнародно-прав
овими актами, які були ратифі
ковані Верховною Радою Украї
ни.
Правовий статус біженця в
Україні, порядок надання, втр
ати та позбавлення статусу б
іженця, державні гарантії за
хисту біженців регулюються К
онституцією України, Законом
України від 21.06.01р. № 2557-ІІІ «Про б
іженців»(далі-Закон), іншими н
ормативно-правовими актами,
а також міжнародними договор
ами, згода на обов'язковість я
ких надана Верховною Радою У
країни. Зокрема до міжнародн
их норм права відносяться Ко
нвенція про статус біженців
1951 року та Протокол про статус
біженців 1967 року (ратифікован
і Законом України від 10.01.02р. № 2942-
ІІІ), якими визначено загальн
і принципи щодо захисту біже
нців.
Законом України від 21.10.99р. рат
ифіковано Угоду між Урядом У
країни та Управлінням Верхов
ного Комісара ООН у справах б
іженців та Протокол про допо
внення пункту 2 статті 4 Угоди
між Урядом України та Управл
інням Верховного Комісара ОО
Н у справах біженців. Управлі
нням Верховного комісара ООН
у справах біженців ухвалено
Керівництво щодо процедур т
а критеріїв встановлення ста
тусу біженців, відповідно до
Конвенції 1951 року та Протокол
у 1967 року (Женева, 1992 рік).
Відповідно до зазначеного
Керівництва надано загальни
й аналіз поняття «внаслідок
цілком обґрунтованих побоюв
ань стати жертвою переслідув
ань». Так, до елементу «побоюв
ання»відносять субєктивн
ий стан особи її психічний
стан, який повязаний із хар
актеристикою особистості за
явника, а тому зазначається, щ
о висновок про стан у країні-п
оходження не є визначальним.
Субєктивний стан особи вс
тановлюється при особистому
спілкуванні із представника
ми державного органу.
Так, із ОСОБА_1 було прове
дено співбесіду, за результа
тами якої складено протокол
та надано висновок спеціаліс
та.
Після встановлення субє
ктивного елементу, відповідн
о до зазначеного Керівництва
, слід дослідити обєктивни
й елемент - «обґрунтовані поб
оювання». Зазначено, що такі п
обоювання повинні ґрунтуват
ися тільки на особистому дос
віді особи, а не досвіду інших
осіб.
Як вбачається з матеріалів
справи та пояснень представ
ників сторін, причиною виїзд
у ОСОБА_1. з Азербайджансь
кої республіки є його пересл
ідування за звичаєм кровної
помсти з боку ворогів його ро
дини клану ОСОБА_3.
Відношення до соціальної г
рупи представників сім'ї баз
ується на параграфі 11 Керівни
цтва з міжнародного захисту
(УВКБ ООН, травень 2002 року), а сам
е: сімейний осередок є класич
ний приклад "певної соціальн
ої групи". Сім'я - соціально орг
анізована група в суспільств
і, окремі особи сприймаються
суспільством на підставі їх
сімейної належності. Члени с
ім'ї, пов'язані кровними узами
, узами шлюбу чи доводяться да
лекими родичами, відповідают
ь цьому визначенню, так як вол
одіють загальною вродженою т
а незмінною характеристикою
, яка є фундаментальною та зах
ищеною.
Зазначеним Керівництвом в
становлені й інші критерії о
цінки при здійсненні процеду
р розгляду заяви особи щодо н
адання їй статусу біженця.
Як вбачається з наведеного
, відповідачем не було вчинен
о належну перевірку, оскільк
и комітет не прийняв до уваги
обставини знаходження інших
членів родини ОСОБА_1. на т
ериторії Азербайджанської р
еспубліки.
Згідно з пунктом 53 Керівни
цтва з процедур та критеріїв
визначення статусу біженця
УВКБ ООН, заявник може піддав
атися різним впливам, які сам
і по собі не підпадають під ви
значення поняття "переслідув
ання" (зокрема, дискримінація
в різних формах), в деяких вип
адках спільно з іншими неспр
иятливими факторами (наприкл
ад загальний стан безпечност
і в країні походження). В таких
випадках різні елементи, раз
ом взяті, діють на психологіч
ний стан заявника таким чино
м, що вони можуть бути визначе
ні як претензії повністю обґ
рунтовані побоювання пересл
ідувань на "сукупному ґрунті
".
Виходячи з наведеного суд п
риходить до висновку, що при п
рийняті оскарженого рішення
відповідачем не було зробле
но сукупний аналіз обставин
перебування третьої особи на
території держави Україна, о
тже підстави для надання ста
тусу біженця ОСОБА_1 у ком
ітету були відсутні.
Заперечення відповідача щ
одо правомірності прийнятог
о рішення судом до уваги не пр
иймаються також ґрунтуючись
на наступному.
Встановлено, що ОСОБА_1 п
рибув в Україну з Російської
Федерації, де проживав з 2002 рок
у і за набуттям статусу біжен
ця не звертався, що підтвердж
ується його власними пояснен
нями та анкетою, які він надав
Державному комітету України
у справах національностей т
а релігій.
Крім того, за поясненнями са
мого ОСОБА_1., підтверджен
ими уповноваженими державни
ми органами Азербайджансько
ї республіки та Російської Ф
едерації, він є громадянином
обох цих держав.
У листі Генеральної прокур
атури Російської Федерації в
ід 23.06.08р. зазначено, що у зв'язку
із зверненням Генеральної п
рокуратури Азербайджансько
ї республіки про видачу ОСО
БА_1. проводиться перевірка
законності набуття ним росі
йського громадянства і зазна
чене питання вирішується у с
удовому порядку.
Однак, Комітет у порушення ч
. 3 ст. 14 Закону України «Про біж
енців»не встановив справжні
факти щодо особи, не перевіри
в достовірність інформації:
не з'ясував громадянства ОС
ОБА_1., не зважив на те, що росі
йський громадянин прибув з Р
осійської Федерації за росій
ським паспортом, та як на підс
таву набуття статусу біженця
вказував на переслідування
ОСОБА_1. саме в Азербайджан
і, а не в Росії.
Відповідно до ст. 1 Закону бі
женець це особа, яка не є гро
мадянином України і внаслідо
к цілком обґрунтованих побою
вань стати жертвою пересліду
вань за ознаками раси, віросп
овідання, національності, гр
омадянства (підданства), нале
жності до певної соціальної
групи або політичних перекон
ань, перебуває за межами краї
ни своєї громадянської належ
ності та не може користувати
ся захистом цієї країни або н
е бажає користуватися цим за
хистом внаслідок таких побою
вань, або, не маючи громадянст
ва (підданства) і перебуваючи
за межами країни свого попер
еднього постійного проживан
ня, не може чи не бажає поверну
тися до неї внаслідок зазнач
ених побоювань.
Країною громадянської нал
ежності є країна, громадянин
ом (підданим) якої особа є. За у
мови, коли особа має понад одн
е громадянство, вона не вважа
ється такою, що не має захисту
країни своєї громадянської
належності, якщо без будь-яко
ї поважної причини, що виплив
ає з обґрунтованих побоювань
, вона не скористалася захист
ом однієї з країн, громадянин
ом (підданим) якої вона є.
Відповідно до статті А (2) Кон
венції 1951 р. про статус біженці
в, особа, яка внаслідок обґрун
тованих побоювань стати жерт
вою переслідування за ознако
ю належності до певної соціа
льної групи чи політичних по
глядів та знаходиться за меж
ами країни своєї громадської
належності та не може скорис
туватися захистом своєї краї
ни, кваліфікується як біжене
ць.
Таким чином ОСОБА_1, як гр
омадянин Російської Федерац
ії, мав право користуватись з
ахистом Російської Федераці
ї, за умови наявності у нього ц
ілком обґрунтованих побоюва
нь стати жертвою переслідува
ння в Азербайджанській респу
бліки.
Однак, не вказуючи причини с
вого приїзду з Російської Фе
дерації на Україну та не зазн
ачаючи про причини неможливо
сті проживання у країні своє
ї громадянської належності (
Росії) і небажання користува
тись її захистом, ОСОБА_1 з
вернувся за захистом в Украї
ні. До того ж, суд звертає уваг
у й на той факт, що ОСОБА_1 п
рибув на територію України 30.0
1.08р., а із заявою про надання йо
му статусу біженця звернувся
лише 13.03.08р., тобто після затрима
ння його правоохоронними орг
анами України 13 лютого 2008 року.

Суд враховує також ті обста
вини, що Комітет при розгляді
заяви третьої особи про нада
ння статусу біженця встанови
в факт проживання ОСОБА_1.
до прибуття на Україну на тер
иторії Російській Федерації
, а також той факт, що до відпов
ідних органів щодо надання с
татусу біженця зазначена осо
ба не зверталась.
Згідно з абзацом 7 ст. 10 Закон
у України «Про біженців»стат
ус біженця не надається особ
і, яка до прибуття в Україну з
наміром набути статусу біжен
ця перебувала в третій безпе
чній країні.
У статті 1 зазначеного Закон
у дається визначення «третя
безпечна країна»- країна, в як
ій особа перебувала до прибу
ття в Україну, за винятком вип
адків транзитного проїзду че
рез територію такої країни, і
могла звернутися з клопотан
ням про визнання біженцем чи
отримання притулку, оскільк
и така країна.
Згідно статті 14 Закону Укра
їни «Про біженців»у разі вин
икнення сумнівів щодо достов
ірності інформації спеціаль
но уповноважений центральни
й орган виконавчої влади у сп
равах міграції має право зве
ртатися з відповідними запит
ами до Міністерства внутрішн
іх справ України, Служби безп
еки України, інших органів де
ржавної влади, органів місце
вого самоврядування та об'єд
нань громадян, які можуть спр
ияти встановленню справжнос
ті фактів стосовно особи, осо
бова справа якої розглядаєть
ся.
Відповідно до частини трет
ьої статті 10 Закону України «П
ро біженців»статус біженця н
е надається особі, яка вчинил
а тяжкий злочин неполітичног
о характеру за межами Україн
и до прибуття в Україну з мето
ю набуття статусу біженця, як
що таке діяння віднесено Кри
мінальним кодексом України д
о тяжких злочинів.
До Генеральної прокуратур
и України надійшло клопотанн
я Генеральної прокуратури Аз
ербайджанської республіки в
ід 15.02.08р. № 12/394-08 про видачу ОСОБА
_1., в звязку з вчиненням ці
єю собою тяжких злочинів та з
метою притягнення його до кр
имінальної відповідальност
і.
Статтями 56, 58 Конвенції про с
татус біженців 1951 року передб
ачено, що Договірні Сторони з
обов'язуються відповідно до
умов, передбаченими цією Кон
венцією, за вимогою видавати
один одному осіб, що знаходят
ься на їх території, для притя
гнення до кримінальної відпо
відальності або для приведен
ня вироку у виконання. Видача
для притягнення до кримінал
ьної відповідальності прова
диться за такі діяння, які за з
аконами запитуючої і запитув
аної Договірних Сторін є кар
ними і за здійснення яких пер
едбачається покарання у виді
позбавлення волі на термін н
е менше одного року або більш
тяжке покарання.
Вимога про видачу повинна м
істити: найменування запитув
аної установи; опис фактични
х обставин діяння і текст зак
ону запитуючої Договірної Ст
орони, на підставі якого це ді
яння визнається злочином; пр
ізвище, ім'я, по батькові особи
, що підлягає видачі, її громад
янство, місце проживання або
перебування, по можливості о
пис зовнішності й інших відо
мостей про особу; зазначення
розміру збитку, заподіяного
злочином. До вимоги про видач
у для здійснення карного пер
еслідування повинна бути при
кладена засвідчена копія пос
танови про взяття під варту.

Таким чином, Азербайджансь
ка республіка, надіславши до
Генеральної прокуратури Укр
аїни відповідне клопотання і
з копіями постанов про пред'я
влення обвинувачення, взяття
під варту та оголошення в роз
шук, у повній мірі виконала ви
моги, передбачені нормами мі
жнародного права та законода
вством України.
Враховуючи викладене, суд п
риходить до висновку, що відп
овідачем не повно проведено
вивчення матеріалів особово
ї справи ОСОБА_1., а отже ріш
ення про надання йому статус
у біженця прийнято без доста
тніх правових підстав та є пр
отиправним.
Досягнення позитивного е
фекту для суспільного інтере
су шляхом запровадження будь
-якого обмеження права повин
но відповідати чинним актам
законодавства України, а від
повідно до ст. 19 Конституції У
країни органи державної влад
и, органи місцевого самовряд
ування, їхні посадові і служб
ові особи зобов'язані діяти л
ише на підставі, в межах повно
важень та у спосіб, що передба
чені Конституцією та законам
и України, а також відповідно
до міжнародних договорів, зг
ода на обов'язковість яких на
дана Верховною Радою України
.
Зазначені конституційні
вимоги поширюються на всі бе
з винятку органи державної в
лади, у тому числі й на компете
нцію Державного комітету Укр
аїни у справах національност
ей та релігій щодо винесення
рішень про надання особі ста
тусу біженця протестів з ура
хуванням обовязковості ви
мог, встановлених Конституці
єю України та міжнародними д
оговорами.
З огляду на викладене, суд п
риходить до висновку, що позо
в є обгрунтованим, а тому визн
ається судом таким, що підляг
ає задоволенню.
Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 161-163 К
АС України, Окружний адмініс
тративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Задовольнити позов пов
ністю.
2. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державног
о комітету України у справах
національностей та міграції
від 09.06.08р. № 400-08 про надання ОСО
БА_1 статусу біженця.
Заява про апеляційне оск
арження постанови суду подає
ться протягом 10 днів з дня її п
роголошення, а в разі складен
ня постанови у повному обсяз
і відповідно до статті 160 КАС У
країни з дня складення в по
вному обсязі. Апеляційна ска
рга на постанову суду подаєт
ься протягом 20 днів після пода
ння заяви про апеляційне оск
арження.

Головуючий суддя
В.І
. Келеберда

Судді

А.В. Літвінова

А.Г. Ст
епанюк