Справа № 21-1649во06
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової па
лати в адміністративних спра
вах Верховного Суду України
у складі:

головуючого Кривенк
а В.В.,
суддів: Гусака М
.Б., Маринченка В.Л., Панталієнк
а П.В.,
Самсіна І.Л., Терлецьког
о О.О., Тітова Ю.Г.,

розглянувши у порядку пис
ьмового провадження за винят
ковими обставинами за скарга
ми Спеціалізованої державно
ї податкової інспекції по ро
боті з великими платниками п
одатків у м. Луганську (далі
СДПІ) та прокурора м. Луганськ
а справу за позовом Акціонер
ного комерційного банку “Пра
векс-Банк” (далі АКБ “Праве
кс-Банк”) до СДПІ про визнання
недійсним податкового повід
омлення-рішення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року АКБ “Правекс
-Банк” звернувся до суду з поз
овом, у якому просив визнати н
едійсним податкове повідомл
ення-рішення СДПІ від 23 січня
2006 року № /0. Цим рішенням йом
у було визначено податкове з
обовязання в
сумі 74 320 грн
95 коп., а саме донараховано под
аток з доходів найманих прац
івників (прибутковий податок
з громадян) у сумі 24 773 грн 65 коп.
та нараховано штрафні санкці
ї у сумі 49 547 грн 30 коп.
Господарський суд Лугансь
кої області постановою від 23 б
ерезня 2006 року, залишеною без з
мін ухвалою Луганського апел
яційного господарського суд
у від 13 червня 2006 року, у задовол
енні позову відмовив.
Вищий адміністративний су
д України постановою від 15 сер
пня 2006 року рішення судів перш
ої та апеляційної інстанцій
скасував і ухвалив нове, яким
позов задовольнив, спірне по
даткове повідомлення-рішенн
я визнав недійсним.
СДПІ та прокурор м. Луганськ
а звернулися до Верховного С
уду України зі скаргами про п
ерегляд за винятковими обста
винами зазначеної постанови
касаційного суду.
5 липня 2007 року СДПІ подала за
яву про відмову від скарги за
винятковими обставинами. Ко
легія суддів Судової палати
в адміністративних справах В
ерховного Суду України ухвал
ою від 1 липня 2008 року в задовол
енні цієї заяви відмовила.
У скаргах про перегляд за ви
нятковими обставинами поста
нови Вищого адміністративно
го суду України від 15 серпня 2006
року СДПІ та прокурор м. Луган
ська просять скасувати її у з
вязку з неоднаковим порівн
яно з іншими справами та непр
авильним застосуванням у цій
справі судом касаційної інс
танції одних і тих самих норм
матеріального права стат
ей 6, 7, 9, 19 Декрету Кабінету Мініс
трів України
від 26 грудня 1
992 року № 13-92 “Про прибутковий по
даток з громадян” (далі Дек
рет) - і залишити в силі пост
анову Господарського суду Лу
ганської області від 23 березн
я 2006 року та ухвалу Луганськог
о апеляційного господарсько
го суду від 13 червня 2006 року.
На підтвердження неоднако
вого застосування судом каса
ційної інстанції перелічени
х норм матеріального права с
каржники посилаються на ухва
ли Вищого адміністративного
суду України від 7 червня 2006 ро
ку у справі за скаргою ОСОБ
А_1 на дії Державної податко
вої інспекції у Святошинсько
му районі м. Києва з донарахув
ання прибуткового податку з
громадян та від 9 березня 2006 рок
у у справі за скаргою ОСОБА
_2 на такі самі дії Державної
податкової інспекції у Жовт
невому районі м. Харкова, у яки
х цей суд визнав правомірним
обчислення зазначеного пода
тку за ставками прогресивног
о оподаткування доходів гром
адян з урахуванням неоподатк
овуваного мінімуму, які вста
новлені Указом Президента Ук
раїни від 13 вересня 1994 року № 519/94
“Про збільшення неоподатков
уваного мінімуму та ставки п
рогресивного оподаткування
доходів громадян” (далі Ук
аз).
Перевіривши за матеріалам
и справи наведені у скаргах д
оводи, колегія суддів Судово
ї палати в адміністративних
справах Верховного Суду Укра
їни дійшла висновку, що суд ка
саційної інстанції неоднако
во порівняно з іншими справа
ми і неправильно застосував
у цій справі зазначені вище н
орми права, а тому скарги СДПІ
та прокурора м. Луганська під
лягають задоволенню з таких
підстав.
Судами встановлено, що за ре
зультатами планової перевір
ки дотримання Луганською філ
ією АКБ “Правекс-Банк” вимог
податкового та валютного за
конодавства, у тому числі пра
вильності обчислення і своєч
асності сплати податку з дох
одів найманих працівників (п
рибуткового податку з громад
ян), у період з 1 жовтня 2003 року по

30 вересня 2005 року СДПІ прий
нято оспорюване податкове по
відомлення-рішення щодо вияв
лених порушень пункту 1 статт
і 6, пункту 1 статті 7, пункту 1 ста
тті 9, підпункту “а” пункту 2 ст
атті 19 Декрету при утриманні т
а перерахуванні до бюджету з
азначеного податку за період
жовтень грудень 2003 року в су
мі 24 773 грн 65 коп. і визначено в ць
ому рішенні податкове зобов
язання в сумі 74 320 грн 95 коп. (з ура
хуванням штрафних санкцій).

Скасовуючи рішення судів п
ершої та апеляційної інстанц
ій і задовольняючи позов, суд
касаційної інстанції виходи
в із того, що: ставки прибутков
ого податку з громадян визна
чені у статті 7 Декрету з ураху
ванням мінімальної місячної
заробітної плати, розмір яко
ї законодавчо врегульований
; зміни щодо ставок оподаткув
ання до статей 6, 7 Декрету в зак
онодавчому порядку не вносил
ися, а застосування до спірни
х правовідносин приписів Ука
зу є безпідставним.
Проте з таким висновком суд
у касаційної інстанції погод
итися не можна.
У статті 67 Конституції Укра
їни встановлено обовязок к
ожного громадянина сплачува
ти податки та збори в порядку
і розмірах, установлених зак
оном.
Принципи побудови системи
оподаткування, види податкі
в, зборів та інших обовязко
вих платежів, порядок їх зара
хування і напрями використан
ня, перелік платників податк
ів та обєктів оподаткуванн
я, відповідальність за поруш
ення податкового зобовяза
ння визначені в Законі Украї
ни від 25 червня 1991 року № 1251-ХІІ “
Про систему оподаткування”.

Згідно із зазначеним Закон
ом громадяни зобовязані сп
лачувати податок з отриманих
доходів (статті 4, 14) і при цьому
має додержуватися принцип с
оціальної справедливості, як
ий полягає в забезпеченні со
ціальної підтримки малозабе
зпечених верств населення шл
яхом запровадження економіч
но обґрунтованого неоподатк
овуваного мінімуму доходів г
ромадян та застосування дифе
ренційованого і прогресивно
го оподаткування громадян, я
кі отримують високі та надви
сокі прибутки (стаття 3).
Починаючи з 1 січня 1993 року гр
омадяни сплачували прибутко
вий податок відповідно до Де
крету, в якому визначено плат
ників цього податку, обєкт
и і ставки оподаткування.
У пункті 1 статті 6 Декрету вс
тановлено, що сукупний опода
тковуваний доход зменшуєтьс
я на суму, яка не перевищує за
кожний повний місяць, протяг
ом якого одержано доход, уста
новленого чинним законодавс
твом розміру мінімальної міс
ячної заробітної плати (неоп
одатковуваний мінімум). Неоп
одатковуваний мінімум введе
но в шкалу ставок оподаткува
ння, передбачену пунктом 1 ста
тті 7 Декрету. При цьому ставки
прибуткового податку із сук
упного оподатковуваного дох
оду громадян за місцем основ
ної роботи (служби, навчання) б
ули визначені у тому самому п
ункті з урахуваанням мінімал
ьної місячної заробітної пла
ти. Зазначена обставина не ст
ворювала суперечності, оскіл
ьки на час прийняття Декрету
розмір неоподатковуваного м
інімуму дорівнював розміру м
інімальної місячної заробіт
ної плати. Це тривало до прийн
яття Верховною Радою України
Постанови від 1 червня 1993 року
№ 3243-ХІІ “Про підвищення мінім
альних розмірів заробітної п
лати та пенсії за віком”, післ
я чого мінімальна заробітна
плата перестала дорівнювати
неоподатковуваному мінімум
у, а визначення ставок оподат
кування доходів громадян із
її урахуванням відповідат
и пункту 1 статті 6 Декрету, згі
дно з яким до шкали цих ставок
було введено саме неоподатк
овуваний мінімум.
Тому згідно з пунктом 2 зазн
аченої постанови Кабінету Мі
ністрів України було доручен
о до законодавчого врегулюва
ння переглянути неоподатков
уваний мінімум доходів грома
дян та ставки прогресивного
оподаткування цих доходів.

Постановами Кабінету Міні
стрів України від 10 червня 1993 р
оку № 433, 10 вересня 1993 року № 719 та в
ід 14 грудня 1993 року № 1032 було збіл
ьшено неоподатковуваний мін
імум доходів громадян та вст
ановлено нові ставки їх прог
ресивного оподаткування з
урахуванням цього мінімуму
.
Оскільки в законодавчому п
орядку ставки прибуткового п
одатку з громадян з урахуван
ням неоподатковуваного міні
муму їх доходів так і не було в
становлено, Президент Україн
и відповідно до пункту 74 статт
і 1145 Конституції (Основного За
кону) України від 20 квітня 1978 ро
ку № 888-ІХ видав Указ, яким уста
новлено ставки прогресивног
о оподаткування доходів гром
адян з урахуванням неоподатк
овуваного мінімуму. У звяз
ку із цим Кабінет Міністрів У
країни прийняв постанову від
26 вересня 1994 року № 660 “Про визна
ння такими, що втратили чинні
сть, пунктів 1, 2, 3 і 4 постанови Ка
бінету Міністрів України від
14 грудня 1993 року № 1032”.
Конституційний Суд Україн
и ухвалою від 21 березня 2002 року
№ 9-у/2002 відмовив у відкритті ко
нституційного провадження у
справі за конституційним по
данням 53 народних депутатів У
країни щодо відповідності Ко
нституції України (конституц
ійності) Указу Президента Ук
раїни “Про збільшення неопод
атковуваного мінімуму та ста
вки прогресивного оподаткув
ання доходів громадян”. При ц
ьому суд зазначив, що Указ при
йнято відповідно до положень
Конституції (Основного Зако
ну) України від 20 квітня 1978 року
(пункт 74 статті 1145). Згідно із ці
єю конституційною нормою Пре
зидент України мав повноваже
ння ухвалювати укази з питан
ь економічної реформи, не вре
гульованих законами України
, які діють до прийняття відпо
відних законів. Положення Ук
азу застосовуються з 1996 року В
ерховною Радою України та Ка
бінетом Міністрів України дл
я розрахунку надходжень від
податків, зборів (обовязко
вих платежів), а також визначе
ння сум штрафів за адміністр
ативні правопорушення.
На підставі аналізу наведе
них норм права колегія судді
в доходить висновку, що на час
виникнення спірних правовід
носин положення Декрету, яки
й передбачав сплату прибутко
вого податку із сукупного оп
одатковуваного доходу грома
дян, слід було застосовувати
з урахуванням неоподатковув
аного мінімуму доходів грома
дян та ставок їх прогресивно
го оподаткування, установлен
их Указом (втратив чинність і
з 1 січня 2004 року на підставі Ук
азу Президента України від 25 г
рудня 2003 року № 1497/2003 “Про визнан
ня такими, що втрачають чинні
сть, деяких указів Президент
а України” у звязку з прийн
яттям Закону України від 22 тра
вня 2003 року № 889-IV“Про податок з д
оходів фізичних осіб”).
Таким чином, місцевий та апе
ляційний суди правильно заст
осували норми матеріального
права, їх рішення є законними
й обґрунтованими і були скас
овані касаційним судом помил
ково, що відповідно до частин
и 2 статті 243 Кодексу адміністр
ативного судочинства Україн
и є підставою для скасування
рішення суду касаційної інс
танції і залишення в силі ріш
ень судів першої та апеляцій
ної інстанцій.
Керуючись статтями 241243 Код
ексу адміністративного судо
чинства України, колегія суд
дів Судової палати в адмініс
тративних справах Верховног
о Суду України

п о с т а н о в и л а:

Скарги Спеціалізованої де
ржавної податкової інспекці
ї по роботі з великими платни
ками податків у м. Луганську т
а прокурора м. Луганська задо
вольнити.
Постанову Вищого адмініст
ративного суду України від 15 с
ерпня 2006 року скасувати, поста
нову Господарського суду Луг
анської області від 23 березня
2006 року та ухвалу Луганського
апеляційного господарськог
о суду від 13 червня 2006 року зали
шити в силі.
Постанова є остаточною і не
може бути оскаржена, крім вип
адку, встановленого пунктом
2 частини 1 статті 237 Кодексу адм
іністративного судочинства
України.

Головуючий

В.В. Кривенко

Судді

М.Б. Гусак

В.Л. Маринченко

П.В. Панталієнко

І.Л. Самсін

О.О. Терлецький

Ю.Г. Тітов