Справа № К-1566/07
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2008-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 року
м.Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Сіроша М.В.,
Бим М.Є., Васильченко Н.В., Гордійчук М.П., Леонтович К.Г.

розглянувши в попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною скаргою закритого акціонерного товариства
«Спецелектроремонт» на постанову господарського суду Запорізької області від 10
жовтня 2006 року та ухвалу Запорізького апеляційного господарського суду від 14
грудня 2006 року у справі №17/105/06-АП за позовом Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів до закритого акціонерного
товариства «Спецелектроремонт» про стягнення штрафних санкцій за незайняті
інвалідами робочі місця в 2005 році, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2006 року Запорізьке обласне
відділення Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з позовом до
ЗАТ «Спецелектроремонт» про стягнення 7100грн. штрафних санкцій за незайняті
інвалідами робочі місця в 2005 році.

Постановою господарського суду Запорізької
області від 10 жовтня 2006 року, яка залишена без змін ухвалою Запорізького
апеляційного господарського суду від 14 грудня 2006 року, позов задоволено.

В касаційній скарзі ЗАТ «Спецелектроремонт»
просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

В запереченнях на касаційну скаргу Запорізьке
обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення, як законні та обґрунтовані,
без змін.

Перевіривши матеріали справи, правильність
застосування судами попередніх інстанцій
норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у
справі, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, а саме, зі звіту про
зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 р. (форма № 10-ПІ) середньооблікова
кількість штатних працівників облікового складу в ЗАТ "Спецелектроремонт" у 2005р. складала 54 особи.
При цьому, кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні працювати в ЗАТ "Спецелектроремонт" на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.
19 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 2 особи. Середньорічна заробітна плата штатного
працівника за 2005 р. склала 7100 грн., однак інваліди
2 групи ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відпрацювали
на підприємстві у 2005 р., відповідно, повних 9 місяців, 5 місяців і 2 місяці кожен.

Наказом ЗАТ
"Спецелектроремонт" від 03.01.2005р. № 01АК "Про призначення комісії для проведення
атестації робочих місць інвалідів" на ЗАТ "Спецелектроремонт" створена комісія з атестації робочих місць
інвалідів. Пунктами 2, 4 цього наказу передбачено призначити проведення
атестації робочих місць інвалідів за умовами праці за період з 03.01.2005р. по
30.05.2005р. По проведенню атестації
підготувати та подати Акт атестації робочих
місць: електромонтера з ремонту устаткування, начальника ремонту устаткування та сметчика.

Наказом по ЗАТ
"Спецелектроремонт" від 23.02.2005р. № 2 "Про створення
робочого-місця інваліда"
передбачено: створити робоче місце для
забезпечення працевлаштування інваліда, для чого ввести до штатного
розпису посаду електромонтера з ремонту обладнання; при прийомі на роботу інваліда підготувати робоче місце таким чином, щоб були
створені нормальні умови праці з врахуванням фізичних можливостей інваліда; повідомити органи працевлаштування (Фонд
соціального захисту населення, Центр
зайнятості населення, управління праці і
соціального захисту населення) про наявність вакантної посади для
працевлаштування інваліда.

Крім того, в
матеріалах справи знаходиться Інструкція про робоче місце інваліда, затверджена
заступником голови правління ЗАТ
"Спецелектроремонт" без зазначення дати її затвердження. Зі змісту Інструкції не вбачається
для якого конкретно робочого місця для інваліда на підприємстві вона
розрахована.

Відповідно до вимог ст.
17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" в
редакції, яка діяла в 2005 р., з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів їм забезпечується право
працювати на підприємствах (об'єднаннях), в установах
і організаціях із звичайними умовами праці, в цехах і на дільницях де застосовується праця інвалідів, а також займатись
індивідуальною та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Відмова в укладенні трудового договору з мотивів інвалідності не допускається
за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його
здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або
продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Статтею 18 цього Закону визначено, що
працевлаштування інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Підбір робочого
місця здійснюється переважно на
підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда,
наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій МСЕК. Крім того, підприємства, установи і організації
(незалежно від форм власності і господарювання),
які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

За нормами ст. 19
Закону, для підприємств, установ і організацій встановлюється норматив робочих
місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від середньооблікової
чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця. Норматив робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів визначається виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи
робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, які
відрізняються від зазначених у цій статті, застосовуються положення цього Закону. Керівники підприємств,
установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання у
разі незабезпечення зазначених нормативів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Статтею 20 Закону передбачено, що
підприємства (незалежно від форми власності і господарювання), де кількість
працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ч. 1 ст. 19
цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої
щорічної заробітної плати на відповідному
підприємстві, в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для підприємств, на яких працює
від 8 до 15 осіб, розмір штрафних
санкцій за робоче місце, не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини
середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об'єднанні), у відповідній установі,
організації. У разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення
на майно підприємства (об'єднання), установи
і організації в порядку, передбаченому законом.

Порядок і терміни сплати
підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до
відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання
цих коштів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету
Міністрів України від 28.12.2001р. № 1767 "Про затвердження порядку сплати
підприємствами, установами, організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду
соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів"
(надалі Порядок) визначено механізм сплати штрафних санкцій, а також передбачено, що
підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша від встановленої нормативом,
передбаченим ч. 1 ст. 19 Закону, сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів штрафні санкції.

Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.05.1995р. № 314 "Про організацію робочих місць та працевлаштування
інвалідів" затверджено Положення про робоче місце інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів. Пунктами 1, 3, 5, 6 цього Положення передбачено, що робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої
площі на підприємстві (об'єднанні), в
установі та організації незалежно від форми власності та господарювання,
де створено необхідні умови для праці інваліда; робоче місце інваліда вважається
створеним, якщо воно відповідає встановленим
вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною
комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій
інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда; підприємства розробляють заходи щодо створення
робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору,
інформують центри зайнятості, місцеві органи
соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів
про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування
інвалідів; центри зайнятості та відділення Фонду соціального захисту інвалідів
ведуть облік призначених для
працевлаштування інвалідів робочих місць створюваних понад встановлений
норматив, за термінами їх введення в дію, виробничим профілем, умовами і характером
роботи.

Крім того, п. 14 зазначеного Положення
передбачено, що підприємства у межах
доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; визначають види виробництв, цехи та дільниці, де
доцільно використовувати працю
інвалідів; інформують державну службу
зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може
використовуватись праця інвалідів; розробляють
і затверджують інструкцію про робоче місце інваліда.

Аналіз вимог Закону
України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", постанов Кабінету Міністрів
України від 03.05.1995р. №314, від 28.12.2001р. № 1767 та наявні в матеріалах справи докази дають підстави
стверджувати про те, що відповідачем зазначені
вимоги Закону та нормативно-правових актів не виконані. Наявна в матеріалах справи Інструкція про робоче
місце інваліда (без зазначення дати її затвердження) правомірно судами не взята
до уваги, оскільки з її змісту не вбачається коли та для якого саме конкретного робочого місця для
інваліда на підприємстві вона розроблена
та затверджена. Крім того, з її змісту
не зрозуміло, яке відношення ця Інструкція має до робочих місць електромонтера з ремонту
устаткування, а також інженера з проектно-кошторисної документації під час роботи з документами, начальника
відділу по фінансово-економічній
безпеці під час роботи з документами та сметчика.

Також слід зазначити, що наказом Мінпраці України від 29.12.2004р. №338
затверджено форму № 10-ПІ поштова-річна
"Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів" та Інструкцію
щодо заповнення форми № 10-ПІ
поштова-річна "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів"
(надалі Інструкція), згідно якої заповнення
форми № 10-ПІ поштова-річна "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів" є обов'язковою
для всіх юридичних осіб та їх відокремлених підрозділів незалежно від форми власності і організаційно-правових форм господарювання.

Пунктом 2.1. зазначеної
Інструкції передбачено, що звіт складається юридичною особою (відокремленим
підрозділом) щорічно і до 1 лютого, наступного після звітного періоду подається за
місцем держреєстрації територіального відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Пунктом 3.4. Інструкції
визначено, що дані середньооблікової кількості штатних працівників облікового
складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) та кількості інвалідів, які
повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях.
Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого числа
(якщо після коми вказано 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Середньооблікова
чисельність працівників у т.ч. інвалідів (штатних працівників, яким за висновками
медико-соціальних експертних комісій встановлена інвалідність), визначається відповідно
до підпунктів 3.3.1 - 3.3.3 Інструкції зі статистики чисельності працівників,
зайнятих у народному господарстві України, затвердженої наказом Міністерства
статистики України від 07.07.1995р. №171 (далі - Інструкція зі статистики).
Так, п. 3.1 вказаної Інструкції зі
статистики передбачено, що для визначення чисельності працівників підприємства
(установи, організації) за будь-який період (місяць, квартал, з початку року, рік) недостатньо мати чисельність
працівників на дату, наприклад, тільки на початок або кінець звітного періоду,
тому, що в цих показниках не враховуються зміни, що відбулися протягом
розглянутого періоду.

Відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі
статистики, середньооблікова чисельність працівників
за звітний місяць обчислюється шляхом підсумовування чисельності працівників облікового складу за кожний
календарний день звітного місяця, тобто з 1 по 30 або 31 (для лютого -
по 28 або 29 число), включаючи святкові (неробочі) і вихідні дні і ділення одержаної суми на число
календарних днів звітного місяця.

Згідно п.п. 3.3.3 п. 3.3
Інструкції зі статистики, середньооблікова чисельність працівників за період з початку року
(у т. ч. за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової
чисельності працівників за всі місяці роботи
підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та ділення одержаної суми на кількість
місяців за період з початку року, тобто відповідно на 2, 3, 4...12.

Отже, у випадку
фактичної тривалості роботи інваліда на підприємстві відповідача у 2005 р. менше, ніж 6 місяців, за
результатами проведеного згідно з вимогами Інструкції розрахунку середньооблікової чисельності інвалідів у цьому звітному
періоді, кількість працюючих
інвалідів буде складати 0 осіб.

Враховуючи, що інваліди
2 групи ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відпрацювали на цьому підприємстві у 2005
р., відповідно, повних 9 місяців, 5 місяців і 2 місяці кожен (що становить 16 місяців: 12 = 1,33), то суди
попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що фактично на підприємстві у
2005 році працював 1 інвалід, а самим підприємством не виконані вимоги Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в
Україні", а тому дійшли вірного висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків
суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами попередніх
інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального
права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушені норми процесуального
права.

Згідно ч.3 ст.220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
закритого акціонерного товариства «Спецелектроремонт» відхилити, а постанову
господарського суду Запорізької області від 10 жовтня 2006 року та ухвалу
Запорізького апеляційного господарського суду від 14 грудня 2006 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: