Справа № 2-а-5825/2008
Суддя: Олійник В.М.
Дата ухвалення: 2008-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 2-а-5825/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Олійника
В.М.

при
секретарі
Халатур Р.В.

за
участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

25 червня 2008 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду
надійшов позов ОСОБА_1, в якому позивач просить
скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського управління юстиції від 11 лютого 2008 року про
накладення арешту та заборону здійснювати відчуження АДРЕСА_1; відповідно до
ст.161 КАС України допустить негайно виконання постанови адміністративного
суду; відповідно до ст.86 Закону
України «Про виконавче провадження» звільнити від сплати державного мита.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що постанова Індустріального відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про накладення арешту на домоволодіння та
заборони його відчуження прийнята з
перевищенням повноважень та порушенням вимог законодавства , що порушує право позивача на реєстрацію
домоволодіння у комунальному підприємстві
«Міжміське бюро технічної інвентаризації», а також право власності на
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі,
просив суд позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав та
зазначив, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, так як
Індустріальний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції діяв у відповідності до вимог чинного
законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов необхідно
задовольнити.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

29.03.06 р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було
прийнято рішенням, яким вирішено:

- встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

- визнати свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15 лютого
2005 року третьою Дніпропетровською
державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-428 на ім'я ОСОБА_5 недійсним;

- визнати договір купівлі-продажу АДРЕСА_1,
укладений 02 серпня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 недійсним. Стягнути
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 21 210 грн.

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

- стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 102 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 110,10 грн. судового збору до
прибутку держави.

21.08.07 р. ухвалою Верховного суду України рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2006 року залишено
без змін.

11.02.2008 р. державним
виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, на підставі виконавчого
листа № 2-1391, виданого 13.12.07
р. Красногвардійським районним судом м.
Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 боргу у розмірі 21 210,00 грн., згідно заяви стягувача, в цілях
забезпечення виконання рішення суду, винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на його
відчуження. Постановою, відповідно до
ст.55 Закону України "Про виконавче провадження"
, вирішено накласти арешт на майно, що належить
ОСОБА_5 24.04.1942 р.н., а саме:
бАДРЕСА_1та заборонити здійснення відчуження майна, яке належить ОСОБА_5
24.04.1942 р.н., а саме: АДРЕСА_1

Статтею 1 Закону України "Про державну виконавчу службу"
(від 24 березня 1998 року202/98-ВР) визначено,
що державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції
України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів,
а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень, передбачених законом.

Закон України "Про виконавче провадження"
(від 21 квітня 1999 року N 606-XIV) визначає умови і
порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Положеннями статті 2 Закону України "Про виконавче провадження"
(від 21 квітня 1999 року N 606-XIV) визначено, що
примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу,
яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до положень частини другої статті 3 Закону України "Про
виконавче провадження" державною виконавчою
службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, що
видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі
рішень третейського суду; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських,
адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом;
судові накази, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору,
витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу.

Статтею 14 Цивільного процесуального кодексу України
(від 18 березня 2004 року N 1618-IV) визначено,
що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на
всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої
законом.

Частиною другою статті 368 Цивільного процесуального кодексу України
(від 18 березня 2004 року N 1618-IV) визначено,
що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Положеннями частини другої статті 5 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що державний
виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі -
виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Положеннями частини третьої статті 5 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що державний
виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право: одержувати
необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки, іншу інформацію;
проводити перевірку виконання рішень юридичними особами всіх форм власності, а
також громадянами, які провадять підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, що є боржниками за виконавчими документами;
здійснювати перевірку виконання юридичними особами рішень стосовно працюючих у
них боржників; на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення
арешту в порядку, встановленому цим Законом, накладати арешт на грошові кошти
та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках
та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних
паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;
використовувати за згодою власника приміщення, в тому числі, що є в комунальній
власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспорт
стягувача або боржника для перевезення майна; звертатися до органу, який видав
виконавчий документ, за роз'ясненням рішення з заявою про видачу дубліката
виконавчого документа, порушувати клопотання про встановлення чи зміни порядку
і способу виконання, відстрочку та розстрочку виконання рішення; накладати
стягнення у вигляді штрафу на громадян і посадових осіб у випадках,
передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим та іншими
законами.

Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження"
визначено, що вимоги державного виконавця щодо
виконання зазначених у статті 3 цього Закону рішень є обов'язковими для усіх
органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території
України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою
відповідальність згідно з законом.

Відповідно до вимог статті 50 Закону України "Про виконавче
провадження" (від 21 квітня 1999 року N
606-XIV) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису),
вилученні та примусовій реалізації.

Положеннями статті 55 Закону України "Про виконавче провадження"
визначено, що арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та
інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні
в банках або інших фінансових установах.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін в
судовому засіданні в їх сукупності, суд дійшов висновку, що дії державного
виконавця є неправомірними та такими, що не відповідають вимогам Закону.
Постанова Індустріального відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського управління юстиції
від 11.02.08 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження підлягає
скасуванню,оскільки державним виконавцем ОСОБА_3 належним чином не перевірено,
хто є власником майна.

Відповідно до вищевказаних рішень
судів власником АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення,
дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність
прийнятого ним оскаржуваного рішення - постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 11.01.2008 р.

Щодо позивних вимог допустить негайно виконання постанови адміністративного
суду, суд зазначає, що відповідно до
ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати
пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або
позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; присудження виплати заробітної плати, іншого
грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за
один місяць; поновлення на посаді у
відносинах публічної служби; припинення
повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;
уточнення списку виборців; обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання;
усунення обмежень у реалізації права на мирні зібрання.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову
в цій частині.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 122, 162 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до
Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського
управління юстиції задовольнити частково.

Скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського управління юстиції від 11 лютого 2008 року про
накладення арешту та заборону здійснювати відчуження АДРЕСА_1.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження через
Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня
складання постанови у повному обсязі, а апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови складений 12 липня 2008
року.

Суддя
В.М.Олійник

З оригіналом згідно

Суддя Олійник В.М.

Постанова не набрала законної сили

12 липня 2008 року.

Суддя
В.М. Олійник