Справа № 22а-442/2008
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2008-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а - 442/08 ( 22а-2189/07) Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку - 69 інстанції -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 червня
2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Туркіної Л.П. (доповідач),

суддів - Коршуна А.О., Юхименко О. В.,

при секретарі -
Піцик Р. В.,

за участю представників сторін:

позивача - не прибув

відповідача 1 - не прибув

відповідача 2 - не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, м. Запоріжжя

на
постанову господарського суду
Запорізької області від 18 червня 2007 року

по справі № 3/182/07-АП

за
позовом: Державної
податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, м. Запоріжжя

до відповідача 1 - ТОВ «УкрПак», м. Запоріжжя

відповідача
2 - ПП «Еліон-Юні», м. Луганськ

про визнання недійсною угоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У
лютому 2007 р. Державна податкова
інспекція у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя звернулася до
Господарського суду Запорізької області із позовом, у якому просила визнати
недійсним договір № 12-и від 30.05.2005 р., укладений між ПП “Еліон-Юні”, м.
Луганськ та ТОВ “УкрПак”, м. Запоріжжя на суму 54 000 грн., стягнути з ТОВ
“УкрПак”, м. Запоріжжя у дохід держави вартість отриманих послуг від ПП
“Еліон-Юні”, м. Запоріжжя та стягнути з ПП “Еліон-Юні“ на користь ТОВ “УкрПак”
20 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано
наступним.

Постановою господарського суду
Луганської області від 17.03.2006 р. справа № 8/87 пн-ад визнано недійсним
запис виконавчого комітету Луганської міської ради від 13.10.2004 р. №
0001233 про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності
ПП “Еліон-Юні” та встановлено, що засновник ПП “Еліон-Юні” - ОСОБА_1 при
створенні і реєстрації підприємства не мав наміру здійснювати діяльність, а
реєстрував його під психологічним тиском групи невстановлених осіб, а також за
грошову винагороду.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 у
жовтні 2004 р. до нього приїхала група незнайомих осіб з пропозицією
зареєструвати на своє ім'я та за своєю домашньою адресою приватне підприємство,
у відповідь на його відмову від реєстрації приватного підприємства вони стали
йому погрожувати фізичною розправою. Побоюючись за своє здоров'я, ОСОБА_1 погодився на їх вимогу та зареєстрував на своє
ім'я ПП “Еліон-Юні”. Після оформлення статутних документів та виготовлення
печаток і штампів підприємства, невідомі особи забрали їх у нього. У
листопаді-грудні 2004 р. ці ж особи знову стали вимагати від нього підписання
невідомих йому документів, зміст яких він не зміг прочитати, оскільки вони були
викладені українською мовою, а він її не розуміє, на його відмову у підписанні
- знову погрожували йому фізичною розправою, внаслідок чого він був вимушений
їх підписати. Після реєстрації ПП “Еліон-Юні” він не укладав жодного договору,
не підписував жодного фінансово-господарського документа.

Отже, на думку позивача,
оскаржувальна угода укладена з порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України, яка
встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. Ст. 215 ЦК України визначено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,
6 ст. 203 цього Кодексу.

Постановою
господарського суду Запорізької області від 18.06.2007 р. позов було задоволено
частково. Визнано недійсним договір № 12-и від 30.05.2005 р. В іншій частині
позовних вимог відмовлено, з посиланням на пропуск строків застосування
адміністративно-господарських санкцій, передбачений ст. 250 ГК України.

Не погодившись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову
господарського суду, визнати недійсним договір № 12-и від 30.05.2005 р. на суму
54 000, 00 грн., стягнути з ТОВ “УкрПак” у дохід держави вартість, отриманих
послуг від ПП “Еліон-Юні” та стягнути з ПП “Еліон-Юні” на користь ТОВ “УкрПак”
20 000 грн., посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права
та неповне з'ясування обставин, що мають суттєве значення для справи.

Податкова зазначає, що визнавши
угоду недійсною, суд повинен був застосувати наслідки передбачені ст. 208 ГК
України. В той же час в порушення вимог ст. 208 ГК України, суд відмовив у
задоволенні в частині майнових позовних вимог.

Згідно ст. 238 ГК України
адміністративно-господарські санкції застосовуються за порушення правил
здійснення господарської діяльності, у той же час наслідки передбачені ст. 208
ГК України застосовуються у випадку визнання недійсним господарського
зобов'язання.

Отже, позивач не погоджується з
таким висновком суду, який ототожнює наслідки недійсності господарського
зобов'язання передбачені ст. 208 ГК України з адміністративно-господарською
санкцією.

Представник позивача у судовому
засіданні 08.04.2008 р. підтримав доводи апеляційної скарги.

У судове засідання 03.06.2008 р.
представники сторін не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання
повідомлені відповідно до норм ст. 40 КАС України.

Заслухавши представника позивача,
перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду без змін, виходячи з наступного.

Під час перевірки ТОВ “УкрПак”
позивачем були виявлені господарські взаємовідносини між ТОВ “УкрПак” та ПП
“Еліон-Юні”, а саме договір № 12-и надання послуг з проведення інвентаризації
від 30.05.2005 р. Відповідно до цього договору ТОВ “УкрПак” (замовник),з одного
боку, доручає а ПП “Еліон-Юні” (виконавець), з іншого боку, зобов'язується
надати останньому послуги з проведення інвентаризації майна, яке належить ТОВ
“УкрПак”.

ПП “Еліон-Юні” надало послуги ТОВ
“УкрПак” на суму 54 000 грн., у т. ч. ПДВ 9 000 грн., що підтверджується актом
приймання-передачі виконаних робіт з інвентаризації майна від 27.07.2005 р.

ТОВ “УкрПак” перерахувала грошові
кошти ПП “Еліон-Юні” у сумі 20 000 грн., у т. ч. ПДВ 3333, 33 грн., що
підтверджується платіжними дорученнями № 29 від 10.08.2005 р.

Таким чином, за договором № 12-и
від 30.05.2005 р. ТОВ “УкрПак” має кредиторську заборгованість перед ПП
“Еліон-Юні”.

Вимоги
апелянта не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Під
час перевірки виявлено та підтверджено матеріалами, наданими до суду, наступні
факти:

-
укладення договору про надання послуг з проведення інвентаризації № 12-и
від 30.05.2005 р. між ТОВ “УкрПак” та ПП “Еліон-Юні”, підписаного ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 відповідно, та завіреного печатками;

- наявність акту
приймання-передачі виконаних робіт від 27.07.2005 р.;

- наявність платіжного доручення № 29 від
10.08.2005 р.;

- наявність податкової накладної від
01.09.2005 р. № 0000036.

Постановою господарського суду
Луганської області від 17.03.2006 р. по справі № 8/87пн-ад визнано недійсним
запис виконавчого комітету Луганської міської ради від 13.10.2004 р. про
державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності ПП “Еліон-Юні” та
припинено вказану юридичну особу. Згідно листа заступника голови господарського
суду Луганської області Рябцева О. В., вказана постанова набрала законної сили
31.03.2006 р.

Постановою суду встановлено, що
засновник ПП “Еліон-Юні” - ОСОБА_1 при створенні і реєстрації підприємства не
мав наміру здійснювати діяльність, а реєстрував його під психологічним тиском
групи невстановлених осіб, а також за грошову винагороду.

Відповідно до ч 1 ст. 72 КАС
України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Отже,
діяльність ПП “Еліон-Юні”, складовою частиною якої, є також укладання та
виконання господарських договорів (зобов'язань), була направлена на отримання
прибутку особами, що не бажали легалізувати свою діяльність та здійснювати її
відповідно до правових засад, визначених законодавством України, тобто під
власним ім'ям, відповідно до моральних засад суспільства та норм законодавства,
що регулює порядок реєстрації та здійснення господарської діяльності суб'єктами
підприємництва.

Отримання
прибутку шляхом здійснення такої діяльності та укладення договорів під чужим
прізвищем є діями, що суперечать як
інтересам держави, так і інтересам суспільства.

Ч.
1 ст. 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено
учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Отже,
рішення суду першої інстанції щодо визнання договору (господарського
зобов'язання) недійсним відповідають фактичним обставинам та нормам діючого
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони
стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування
виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Позивачем заявлено вимоги про
стягнення з ТОВ “УкрПак” у дохід держави вартість отриманих послуг від ПП
“Еліон-Юні” та стягнення з ПП “Еліон-Юні” на користь ТОВ “УкрПак” 20 000 грн.

Зазначені вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно
до ст.19 Конституції України «…органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Діюче
законодавство України, зокрема, КАС України не передбачає прав органів
державної податкової служби на звернення до суду з вимогами щодо захисту прав
суб'єктів підприємницької діяльності, у т. ч. з вимогами щодо захисту їх
майнових прав.

Відповідно
до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у
тому числі, іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених
цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Саме такий
спосіб захисту майнових прав ТОВ “УкрПак” передбачено діючим
законодавством.

Таким
чином, вимоги податкової про стягнення з ПП “Еліон-Юні” на користь ТОВ “УкрПак” грошових коштів суперечать Конституції
України та діючому законодавству, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню
судом.

Вимоги
щодо стягнення з ТОВ “УкрПак” вартості послуг, також не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.11 ст.10 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні», органи податкової служби
можуть звертатися до суду з позовами про стягнення в доход держави коштів,
отриманих за недійсними угодами, про вартість отриманого у ст. 10 не
йдеться.

Відповідно до ст.208 ГК України за
наявності наміру, що суперечить інтересам держави та суспільства, в доход
держави підлягає стягненню усе, одержане суб'єктом підприємницької діяльності. Про
вартість одержаного у ст. 208 ГК України не йдеться. Вимоги органу
державної податкової служби не можуть виходити за межі визначеного діючим
законодавством, зокрема ст.208 ГК України.

Норми Цивільного кодексу України,
передбачені у ст.ст.1212, 1213 названого Кодексу, не можуть бути застосовані
судом, оскільки відносини, урегульовані ст.ст.207, 208 ГК України,
застосовуються судом в сфері господарської діяльності за поданням контролюючого
органу та носять конфіскаційний характер, їх слід віднести до
адміністративно-господарських санкцій, на які дія Цивільного кодексу України не
поширюється.

Отже, посилання апелянта-позивача
на відповідність його майнових вимог чинному законодавству не можуть бути
прийняті до уваги, виходячи із викладеного вище.

Посилання відповідача 1 на
відсутність у справі достатніх доказів наявності наміру щодо вчинення
противоправної угоди, не може бути прийнятий судом, оскільки у даному випадку
судом при дослідженні обставин справи застосовано також норми ч.1 ст.72 КАС
України та судове рішення у справі № 18/477/06-АП.

Посилання на ту обставину, що
відповідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України правочини, що суперечать
моральним засадам суспільства, на що посилається податкова, не можуть
визнаватися судом недійсними, не приймаються до уваги, виходячи з наступного:

- цивільний кодекс України не
регулює публічно-правові відносини та застосовується при вирішенні спорів між
суб'єктами, що діють на засадах юридичної рівності та вільного волевиявлення,
зокрема між сторонами за угодою (правочином);

- господарський кодекс України
регулює у т. ч. відносини, що виникають між суб'єктом підприємницької
діяльності та державою, як суб'єктом публічно-правових відносин (розд.23, 26 та
інші).

Отже відносини, що виникають між
органом державної податкової служби та учасниками угоди (господарського
зобов'язання), регулюються нормами ст.207 ГК України, яка передбачає, що
господарське зобов'язання, вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави та суспільства, на вимогу відповідного органу державної влади може бути
визнано судом недійсним повністю або в частині: Зазначені норми ст.207 ГК
кореспондуються з нормами ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в
Україні» та відносять угоди, передбачені ст.ст. 207, 208 ГК України, до категорії
оспорюваних.

За таких обставин висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та
відповідають обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя, м. Запоріжжя на постанову господарського суду Запорізької області
від 18.06.2007 року по справі № 3/182/07-АП слід залишити без задоволення,
а постанову - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196,
198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, м. Запоріжжя
залишити без задоволення.

Постанову господарського суду
Запорізької області від 18 червня 2007 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до
ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена
відповідно до ст. 212 КАС України.

Ухвалу виготовлено у повному
обсязі 16.07.2008 р.

Головуючий суддя:
Туркіна Л.П.

Судді:
Коршун А. О.

Юхименко
О. В.