Справа № К-2043/07
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2008-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2008 року
м.Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Сіроша М.В.,
Бим М.Є., Гордійчук М.П., Леонтович К.Г., Шкляр Л.Т.

розглянувши в попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Семенівському районі Полтавської області на
постанову господарського суду Полтавської області від 31 липня 2006 року та
ухвалу Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02
листопада 2006 року у справі №18/186 за позовом управління Пенсійного фонду
України в Хорольському районі до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Семенівському районі Полтавської області про зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2006 року УПФУ в Хорольському районі з вернулось до суду з
зазначеним позовом.

Постановою господарського суду Полтавської
області від 31 липня 2006 року, яка залишена без змін ухвалою Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 02 листопада 2006 року,
позов задоволено частково.

В касаційній скарзі відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Семенівському районі просить скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач
просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення, як законні
та обґрунтовані, без змін.

Перевіривши матеріали справи, правильність
застосування судами попередніх інстанцій
норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у
справі, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у разі настання страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством
порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання, пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку н виробництві або
професійного захворювання. Згідно з пунктом 2 статті 7 Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхуванні від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні
послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня
2001 року, з того часу коли відповідні підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх
сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право
встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду,
продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхуванні
України при цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником зараховуються Фондом у
рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються
відповідні розрахунки.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали каліцтво внаслідок
нещасного випадку на виробництві, розташованому за межами України (під час
існування СРСР). Зазначені громадяни переїхали на постійне проживання в Україну
і є її громадянами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення
за віком, по інвалідності, в зв'язку з втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Позивачем виплачені зазначеним особам пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та в зв'язку із
втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві в
загальній сумі 13877,04грн.

Відповідно до Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання,
затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №5-4/4 органи Пенсійного фонду
щомісяця, до 10 числа, наступного за звітним, разом з відділенням виконавчої
дирекції Фонду складають Акт щомісячної звірки витрат особових справ
потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійного захворювання та пенсій з втратою годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання, в якому визначають загальну суму витрат.

Не можуть бути прийняті до уваги та бути
підставою для скасування рішення суду
посилання відповідача на те, що він не повинен включати в щомісячні акти
звірок з Пенсійним фондом суми по виплаченим пенсіям по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що сталися в СРСР, оскільки відповідно до
частини 2 статті 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на
забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Питання пенсійних виплат громадянам, каліцтво
яким заподіяно на підприємствах, розташованих
на території країн співдружності регулюється Угодою про взаємне визнання прав
на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням здоров»я, які пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, що була підписана 09.09.1994р. державами колишнього Союзу
РСР, в тому числі і Україною. Згідно зі ст.. 2 цієї Угоди відшкодування шкоди,
заподіяної працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров»я
в тому числі під час втрати працездатності внаслідок
нещасного випадку на виробництві, пов'язаних з виконанням працівником трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої сторони, смерті,
проводиться роботодавцем сторони, законодавство якої поширювалося на працівника
під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров»я, смерті; роботодавець
відповідальний за заподіяну шкоду відшкодовує її відповідно до свого
національного законодавства. Відповідно до ст.. 5 Угоди про гарантії прав
громадян-учасників Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного
забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством
держав-учасниць Угоди. Відповідно до ст.. 3 цієї Угоди про гарантії прав
громадян-учасників Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення
від 13.03.1992р., усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення
за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку, що
витрати Пенсійного фонду України з виплати пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання громадян, каліцтво яким заподіяно на
підприємствах, розташованих на території
країн Співдружності незалежних держав, повинні відшкодовуватися Фондом
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків
суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами попередніх
інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального
права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального
права.

Оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.3 ст.220-1
Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220-1,
223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Семенівському
районі Полтавської області відхилити, а постанову господарського суду
Полтавської області від 31 липня 2006 року та ухвалу Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 02 листопада 2006 року - залишити без
змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді: