Справа № 2-а-95/2007
Суддя: Черненко І.В.
Дата ухвалення: 2007-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2007 року колегія
суддів Кіровського районного суду м. Кіровограда в складі:

головуючого-судді Черненко І. В.

суддів Куценка
ОБ.

Бершадської ОБ.

при секретарі Гаркуша 1.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про
визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання провести розрахунки та видати
кошти за речове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому
просить визнати незаконною бездіяльність по виконанню Указу Президента України
№389/2003 від 05.05.2003 року «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил
України, Міністерства внутрішніх справ України, адміністрації прикордонної
служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу»,
зобов»язати відповідача провести з ним розрахунки у відповідності до
зазначеного Указу та видати кошти за речове майно. В обгрунтування позовних
вимог зазначив, що проходив військову службу, на день звільнення перебував на
посаді начальника спеціальної інженерної служби озброєння в/ч А 0425, 22 авіаційної бази.
Наказом Міністра оборони України №751 від 11.10.2004 року був звільнений з військової
служби у зв»язку із скороченням штатів в результаті реформування Збройних Сил
України. У відповідності з наказом Міністерства оборони наказом командира в/ч А 0425 від 10.11.2004 року його
виключено зі списків особового складу частини. Під час проходження служби з 1
травня 2003 року Указом Президента України №389/2003 від 05.05.2003 року «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, адміністрації прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу» була введена щомісячна
надбавка за безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках
до грошового забезпечення, розмір якої залежить від вислуги років. Станом на 1 травня 2003 року його стаж
безперервної військової служби становив 19
років, у зв»язку з чим мав право на надбавку в розмірі 50%. Проте,, за
період роботи з 1 травня 2003 року по 11 листопада 2004 року виплата
надбавки за безперервну військову службу здійснювалась частково, замість 13728 грн. 20 коп. виплачено 2308 грн. 39 коп.

Крім того, не
виплачено 1812 грн. 69 коп.,
нарахованих до видачі за речове

майно згідно
довідок №996 від 10.11.2004 року та №115 від 10.11.2004 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.
Позовні вимоги про видачу коштів за речове майно уточнив, просив суд стягнути
на його користь компенсацію за речове майно, а у разі неможливості - зобов'язати
відповідачів видати речове майно.

Представник Міністерства оборони України позовні вимоги
не визнав і пояснив суду, що всі виплати здійснювались відповідно до вимог
законодавства та в межах фінансування. Саме Міністру оборони України надано
право визначати розмір надбавок, виходячи з наявного фонду грошового
забезпечення. Щодо компенсації за невикористане речове майно, то дію
відповідних правових норм зупинено, у зв»язку з'чим кошти на вказані цілі
відсутні. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду, у зв'язку з чим
в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Представник залученої судом до участі у справі в якості співвідповідача в/ч А 1880 позов не визнав
з підстав, зазначених представником Міністерства оборони України.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу на посаді
начальника спеціальної інженерної служби озброєння в/ч А 0425. 10.11.2004 року був
звільнений з військової служби у зв'язку із скороченням штатів.

Відповідно до пп.1,2 Указу Президента України від 5 травня 2003 року №389/2003 «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу» надано Міністрові оборони
України, Міністрові внутрішніх справ України, Голові Державної прикордонної
служби України та Начальнику Управління державної охорони України право
встановлювати військовослужбовцям відповідно Збройних Сил України, внутрішніх
військ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та Управління державної охорони України щомісячні
надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, внутрішніх
військах, у Державній прикордонній службі та Управлінь державної охорони
України у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у
службовій діяльності, залежно від стажу служби в таких розмірах:

понад 5 років - до 10;

понад 10років - до ЗО;

понад 15 років - до 50;

понад 20років - до 70;

понад 25 років - до 90 відсотків.

Порядок і умови виплати зазначених надбавок визначаються
Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ України, Головою
Державної прикордонної служби ^України та Начальником Управління державної
охорони України.

Виплата надбавок відповідно до,цього Указу здійснюється з
1 травня 2003 року за рахунок
коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил
України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та Управління державної охорони України.

Тобто, в межах конкретної вислуги років зазначеним Указом передбачено
максимальний розмір надбавки в розмірах, визначених Міністром оборони України.

Згідно з наказом
Міністра оборони України №149
від 26.05.2003 року
розмір

щомісячної
надбавки за безперервну службу встановлюється щорічним наказом Міністра оборони
України.

Судом встановлено, що під час проходження військової
служби позивачем йому нараховувалась і виплачувалась надбавка за безперервну
військову службу в розмірах, визначених Міністром оборони України, отже дії
Міністра оборони відповідають вимогам закону.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання
незаконною бездіяльності Міністерства оборони України по виконанню Указу
Президента України від 5 травня 2003 року
№389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної
служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу»
та зобов'язання провести розрахунки відповідно до цього Указу не ґрунтуються на
законі та задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання про стягнення на користь позивача компенсації за
речове майно судом враховано, що відповідно до довідки №115 від 10.11.2004 року, виданої
начальником речової служби в/ч
А 0425 заборгованість за речове майно, належне до видачі до 11.03.2000 року складає 163 грн. 91 коп., сума за
речове майно, належне до видачі після 11.03.2000року
складає 1812 грн. 69 коп-.

Правовідносини, що виникли між: сторонами, регулюються Законом України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який діяв
на час звільнення позивача.

Відповідно до ч. Г
ст. 9-1 вказаного Закону продовольче та речове забезпечення
військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.2 cm.9-1
вказаного Закону військовослужбовці, які проходять військову службу за
контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на
отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна
грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Дію зазначеної норми призупинено з 11.03.2000
року Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».
Отже, позивач має право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке
не отримав до 11.03.2000року, а
майно, яке мав би одержати після 11.03.2000
року і не одержав, має право одержати в натурі.

Відповідальним за цими зобов»язаннями суд вважає в/ч А 1880, яка є
правонаступником в/ч А
0425, а не Міністерство оборони України.

Доводи представників відповідачів щодо відсутності відповідних статтей
видатків в Законах України «Про державний бюджет України на 2002 рік», в Законі
України «Про державний бюджет України на 2003
рік», Законі України «Про державний бюджет України на 2004 рік», в Законі
України «Про державний бюджет України на 2005
рік», в Законі України «Про державний бюджет України на 2006 рік», в Законі
України «Про державний бюджет України на 2007
рік» суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, а зупинення дії п.2 cm.9-1 Закону України
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» не впливає на спірні правовідносини, які виникли до
набрання чинності цим Законом.

Таким чином,
позовні вимоги щодо стягнення компенсації за речове майно та зобов»язання
видати речове майно грунтуються на законі та підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає
за можливе поновити позивачеві пропущений строк позовної давності, оскільки
правовідносини виникли до набрання чинності Кодексу адміністративного
судочинства та позивач вважав, що має право звернутись до суду протягом трьох
років.

На підставі пп.1,2 Указу Президента України від 5 травня 2003 року №389/2003 «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу», сщ.9-1 Закону України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом
України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», керуючись ст.ст. 10-11,100,102, 161-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Поновити
ОСОБА_1строк звернення до суду.

Адміністративний
позов задовольнити частково з в/ч
А 1880.

Стягнути з в/ч А 1880
(м.Васильків Київської області, код 07806456)
на користь ОСОБА_1 163
грн. 91 коп.
компенсації за речове майно станом за період до 11.03.2000 року.

Стягнути з в/ч А
1880 (м.Васильків Київської області, код 07806456)
на користь ОСОБА_1 речове майно відповідного йому розміру, а саме: пальто
суконне-1 шт. вартістю 245
грн. 94 коп.,
плащ демісезонний -2 шт.
вартістю 170 грн.
кожний, кітель та брюки -1
комплект вартістю 179
грн. 10 коп.,
куртка та брюки -1 комплект
вартістю 163 грн. 92 коп., кашкет -2 шт. вартістю 24 грн. 72 коп. кожний, рубашки - 9 шт. вартістю 27 грн. 60 коп. кожна,
краватки 10 штук
вартістю 3 грн. ЗО
коп. кожний, білизна натільна -
7 комплектів вартістю 18
грн. кожний, шкарпетки -
4 пари вартістю 2 грн. 22 коп. кожна,
чоботи утеплені -2 пари
вартістю 104 грн.
кожна, туфлі - 2 пари
вартістю 88 грн. 50 коп. кожна,
спорядження о/с - 1 шт.
вартістю 33 грн., а
всього речового майна на суму 1812
грн. 69 коп. за період з 11.03.2000року по 10.11.2004року.

У позові до
Міністерства оборони України -
відмовити повністю.

Постанова може
бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її
проголошення, та шляхом подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження через Кіровський районний суд м.
Кіровограда.