Справа № 22-а-3778/2007
Суддя: Шаповалова О.А.
Дата ухвалення: 2007-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2007 року Колегія суддів судової

палати у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

головуючого -
судді Курської А.Г., суддів
- Летягіної О.В.,

Шаповалової О.А., при секретарі -
Гребенніковій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі адміністративну спра­ву за позовом ОСОБА_1до
заступника прокурора АР Крим ОСОБА_8, заступника прокурора м. Ялти ОСОБА_9,
проку­рора відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_3про визнання дій та без­діяльності
протиправною та визнання нечинним рішення, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на
ухвалу судді Ялтинського міського суду від 15 січня 2007 року та на постанову
Ялтинського міського суду АР Крим від 15 березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

15.12.2006 року
ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до заступника прокурора АР Крим ОСОБА_8,
заступника прокурора м. Ялти ОСОБА_10, прокурора відділу прокуратури АР Крим
ОСОБА_3про визнання дій та бездіяльності протиправною та визнання нечинним
рішення, зазначи­вши, що заступником прокурора АР Крим ОСОБА_8. та заступником
прокурора м. Ялти ОСОБА_10. були утриманні
та ненаправлені на запит судді Ялтинського міського суду Романенка В.В.
матеріали кримінальної справи № 1042, що перешкоджало розгляду його скарги на
постанову про закриття кримінальної справи від 24 жовтня 2006 року. Вка­зане
призвело до порушення його права на розгляд справи № 4-337/2006 року у продовж
розумного строку. Крім того, прокурор відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_3.
виніс нечинну постанову про скасування постанови про закриття кримінальної
справи від 23.11.2006 року після спливу строків давності притягнення до
кримінальної відповідаль­ності. Зазначені позовні вимоги, на думку позивача,
слід розглядати у порядку адміністра­тивного судочинства, оскільки нормами КПК
України не передбачений порядок оскар­ження зазначених дій, бездіяльності та
постанови посадових осіб органів прокуратури. На підставі викладеного ОСОБА_1.
просив дії та бездіяльність заступника прокурора АР Крим ОСОБА_8. та заступника
прокурора м. Ялти ОСОБА_10. визнати неправомі­рними та вчиненими в порушення
його прав, передбачених ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних
свобод, а також визнати нечинною постанову прокурора відділу прокуратури АР
Крим ОСОБА_2. про скасування постанови про закриття кримінальної справи від
23.11.2006 року.

Ухвалою судді
Ялтинського міського суду АР Крим від 15 січня 2007 року відкрито провадження у
справі за позовом ОСОБА_1. до заступника прокурора АР Крим ОСОБА_8., заступника прокурора м. Ялти ОСОБА_10.,
прокурора відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_2. у частини визнання дій та
бездіяльності протиправною. У іншій частині у відкритті провадження по справі
відмовлено.

Справа №22-а-3 778/2007 Головуючий у першій

інстанції Слєзко Т.В.

Доповідач- Шаповалова О .А.

2

Постановою Ялтинського міського суду від 15 березня 2007 року у задоволені
позову ОСОБА_1. до заступника прокурора АР Крим ОСОБА_8.,
заступника прокурора м. Ялти ОСОБА_10., прокурора відділу прокуратури АР Крим
ОСОБА_2. про визнан­ня дій та бездіяльності протиправною відмовлено.

На ухвалу судді
Ялтинського міського суду від 15 січня 2007 року ОСОБА_1. по­дав апеляційну
скаргу, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та передати справу на розгляд
Ялтинського міського суду. Доводи апелянта зводяться до того, що суд помилко­во
встановив, що його позов містить вимоги про скасування постанови щодо
скасування постанови про закриття кримінальної справи від 13.11.2006 року,
оскільки він постанову про скасування постанови про закриття кримінальної
справи від 23.11.2006 року лише просив визнати нечинною. Вимоги КПК України не
передбачають спеціального порядку розгляду скарги на зазначену постанову
прокурора, тому права апелянта підлягають захи­сту в порядку адміністративного
судочинства.

В апеляційній
скарзі на постанову Ялтинського міського суду від 15 березня 2007 року ОСОБА_1.
просить розглянути скаргу в одному провадженні з його апеляційною скаргою на ухвалу судді Ялтинського міського суду
від 15 січня 2007 року, постанову ска­сувати, передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду, постановити окрему
ухвалу щодо порушення закону суддею Ялтинського міського суду Слєзко Т.В. при
розгляді адміністративної справи та проявлену несумлінність. Доводи апелянта зводяться
до того, що при ухваленні постанови залишені без уваги обставини, що матеріали
кримінальної справи знаходилися у посадових осіб прокуратури АР Крим та
прокуратури м. Ялта понад п'яти днів, передбачених ст. 233 КПК України.
Встановлена судом обставина відсутності факту порушення розумних строків
розгляду справи № 4-2/2007 не була доведена відповідачами. Оскільки ухвала
судді від 15 січня 2007 року була оскаржена в апеляційному порядку, то вона не
набрала законної сили, у зв'язку з чим по­станова від 15 березня 2007 року
фактично винесена суддею при відсутності ухвали про відкриття провадження у справі. Підставами для винесення окремої ухвали
стосовно судді Слізка Т.В. є допущені ним порушення строків відкриття
провадження по справі та на­правлення справи з апеляційною скаргою до
Апеляційного суду АР Крим.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав свої апеляції,
представника прокуратури, яка заперечувала проти задоволення апеляцій та
просила су­дові рішення залишити в силі, дослідивши матеріали справи, судова
колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Вирішуючи
питання про відмову у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1. до
заступника прокурора АР Крим ОСОБА_8., заступника прокурора м. Ялти ОСОБА_10.,
прокурора відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_2. у частини ви­знання рішення
нечинним, суддя дійшов висновку, що позов ОСОБА_1. в цій частині не підлягає
розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки ці вимоги пови­нні
розглядатися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом Украї­ни.

Такий висновок суду судова колегія вважає правильним і таким, що відповідає
вимо­гам процесуального законодавства.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 25.05.2001 р. № 6
р/п 2001 „...щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
абзаців третього, четвертого, п'ятого статті 248-3 Цивільного
процесуального кодексу України", криміна­льне судочинство - це
врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок
діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді)
щодо порушення, розслідування, розі^іяду і вирішення кримінальних справ, а та­кож
діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та
інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних
інтересів.

Згідно з
вказаним рішенням Конституційного суду України судам не підвідомчі в порядку питиш>вдго судочинства (а на даний час
- у порядку адміністративного судочинс-

3

хва) скарги на акти і дії службових осіб органів дізнання
та досудового слідства, якщо за­конодавством встановлено інший судовий порядок
оскарження.

Відповідно до ч.
2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскар­жені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України
встано­влено інший порядок судового провадження.

Як убачається із
ч. 5 ст. 234 та ч. 2 ст. 236 КПК України, до суду можуть бути оскар­жені дії
слідчого та прокурора. Щодо оскарження бездіяльності та вимог щодо спонукан­ня
на здійснення певних дій, то ці питання знаходяться за межами кримінального
судо­чинства, у зв'язку з чим не підлягають розгляду в такому провадженні.

Оскільки
ОСОБА_1. у своєму позові оскаржує процесуальні дії прокурора відділу
прокуратури ОСОБА_2. щодо винесення постанови „Про скасування постанови про за­криття
кримінальної справи" від 13.11.2006 р.,
за таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що справа за позовом
ОСОБА_1. в цій частині підлягає розгляду у по­рядку кримінального, а не
адміністративного судочинства. Отже, висновок судді суду першої інстанції про
необхідність закриття провадження по справі є правильним і не су­перечить
нормам чинного процесуального законодавства.

Щодо доводів
скарги про відсутність у Кримінально-процесуальному кодексі спеціа­льного
порядку судового розгляду скарги на постанову прокурора про скасування поста­нови
про припинення кримінальної справи, то вони, на думку колегії суддів, уваги не
за­слуговують, оскільки ч. 2 ст. 236 КПК України передбачено, що дії прокурора
можуть бу­ти оскаржені до суду. Цю норму слід розуміти таким чином, що будь-які
дії прокурора, пов'язані з провадженням по кримінальній справі, можуть бути
оскаржені до суду в по­рядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом
України. Не є виключенням із цього правила питання щодо оскарження дій
прокурора щодо ухвалення постанови про скасування постанови про закриття
провадження по справі.

Колегія суддів
не знаходить підстав і для задоволення вимог апелянта щодо скасу­вання
постанови Ялтинського міського суду від 15 березня 2007 року.

Доводи апеляції
про те, що під час ухвалення постанови залишені без уваги обстави­ни про
порушення відповідачами - посадовими особами прокуратури АР Крим та проку­ратури
м. Ялта строків для надіслання матеріалів кримінальної справи до суду,
передбаче­них ст. 233 КПК України, судова колегія вважає безпідставними.

Статтею 233 КПК
України передбачений 5-денний строк для здійснення прокурором дій щодо руху
кримінальної справи після її отримання від органа дізнання або слідчого. Такий
строк передбачений законом для тих кримінальних справ, по яких здійснюється
провадження. Щодо кримінальної справи № 104222-07 відносно ОСОБА_1., то, як
убачається із тексту постанови від 23.11.2006 року, постановою слідчого СВ 2-го
МВВС ЯМУ МВС України в АР Крим Беліка СА. від 24.10.2006 р. кримінальна справа
була за­крита на підставі ст. 6, п. 2 КПК України (а.с. 18). Тобто, на момент
витребування справи судом провадження по ній було припинено.

Судом першої
інстанції під час розгляду справи та перевірки доводів позивача щодо неправомірної бездіяльності відповідачів -
заступника прокурора м. Ялти ОСОБА_3та заступника прокурора АР Крим
ОСОБА_8 - було встановлено, що матеріали кримінальної справи не були надані на
запит суду у зв'язку ви­конанням працівниками прокуратури вимог ст. 30 Закону
України „Про прокуратуру" від­носно нагляду за додержанням законів
органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове
слідство.

Колегія суддів
погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають фактичним
обставинам і підтверджуються матеріалами справи.

Довід позивача
про порушення відповідачами під час направлення кримінальної справи № 104222-07
на вимогу суду строків, передбачених чинним законодавством Украї­ни, не
заслуговує на увагу, оскільки ні Кримінально-процесуальним кодексом України, ні
Законом України „Про прокуратуру" не передбачений процесуальний строк,
протягом якого прокурор повинен здійснювати свої функції щодо нагляду за
законністю дій органів

4

дізнання та досудового слідства по
справах, провадження по яких закрито. Виходячи і_ змісту пункту 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, такий строк
повинен відпові­дати критерію „розумний". Європейським судом з прав
людини встановлено, що при роз­гляді кримінальних справ цей строк починається з
моменту, коли компетентний орган вручає особі офіційне повідомлення із
звинуваченням цієї особи у вчиненні кримінально­го злочину (справа ОСОБА_4 проти Бельгії (1980)). Оскільки позивачу під
час розгляду су­ддею Ялтинського суду Романенко В.В. адміністративної
справи за позовом ОСОБА_1. звинувачення у вчиненні кримінального злочину не
пред'являлося, за таких обста­вин підстав для висновку про протиправну
бездіяльність відповідачів, яка виразилася у порушенні строків направлення
справи до суду, немає.

Не може колегія
суддів погодитися з доводами позивача про те, що відповідачі не довели
правомірність оскаржуваних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконли­вості. Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення.
Виходячи із положень цих статей, саме на по­зивачеві лежав обов'язок
переконливо довести, що бездіяльність відповідачів носила про­типравний
характер. Судом першої інстанції таких переконливих доказів з боку ОСОБА_1. не
встановлено. Щодо відповідачів, то їх дії з нагляду за додержанням передбачено­го
законом порядку припинення та закриття кримінальних справ, зокрема, по
криміналь­ній справі № 104222-07, яка була витребувана судом, здійснювались в
межах повнова­жень, передбачених Законом України „Про прокуратуру" та
Кримінально-процесуальним кодексом України, та були обумовлені їх посадовим
становищем. Тому судом першої ін­станції обґрунтовано не встановлено з боку
відповідачів протиправності їх діяльності.

Довід апеляції
щодо ухвалення судам першої, інстанції постанови з порушенням норм
процесуального права не може бути підставою для скасування постанови суду. Так,
апелянт звертає увагу колегії суддів на те,
що постанова від 15 березня 2007 року ухвалена судом за відсутністю
ухвали про відкриття провадження по справі. Такий довід апеляції не відповідає
матеріалам справи.

В матеріалах
справи (а.с. 33) є ухвала про відкриття провадження по справі, якою відкрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_1до заступника прокурора Автономної
Республіки Крим ОСОБА_8, заступника прокурора м. Ялти ОСОБА_9, прокурора
відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_3про визнання дій та бездіяльності
протиправною. Як слідує із тексту резолютивної частини ухвали, в цій частині
ухвала оскарженню не підлягала, тобто, набула законної сили після її винесення.
Таким чином, фактів грубого порушення норм процесуального законодавства з боку
судді, який розглядав зазначену адміністрати­вну справу, колегією суддів не
встановлено.

Не знайшли свого
підтвердження, у зв'язку з чим не можуть бути враховані доводи апелянта щодо
порушення суддею Слєзко Т.В. розумних строків розгляду адміністратив­ної справи
та нібито допущену ним тяганину по справі.

Так, відповідно
до п. 11 ч. 1 ст. 3 КАС України розумний строк - це найкоротший строк розгляду
і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих
зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах. При цьому поняття „розумного строку" не
співпадає з по­няттям процесуальних строків, встановлених законом для
здійснення судом певних про­цесуальних дій. В рішенні Європейського суду з прав
людини „ОСОБА_5проти Хорватії"" від 7 лютого 2002 року суд наголосив,
що тривалість судового провадження треба оціню­вати у світлі обставин справи та
критеріїв встановлених Судом у своїй прецедентній практиці, зокрема, беручи до
уваги складність справи, поведінку заявника та відповідних органів влади, а
також значущість для заявника даного питання. В контексті цивільного
судочинства Європейський суд з прав людини визнав порушення розумних строків
роз­гляду справ у випадках, коли процес розлучення тривав дев'ять років (справа
Бок проти
Федеративної Республіки Німеччини (1989)); коли при розгляді справи знадобилось
сім

5

років і сім місяців для переходу з суду першого
адміністративного рівня до рівня Держав­ної ради (Н проти Франції (1989), а
також коли остаточне рішення по справі про відшко­дування збитків було винесено
через шість років і сім місяців (ОСОБА_6 проти Пор­тугалії (1989)).

Із матеріалів
справи слідує, що позовна заява від ОСОБА_1. надійшла до суду 02.01.2007 р.
(а.с. 3). Частиною 3 ст. 107 КАС України встановлено, що питання про від­криття
провадження в адміністративній справі суддя вирішує не пізніше наступного дня
після надходження позовної заяви до адміністративного суду або закінчення
строку, вста­новленого для усунення недоліків позовної заяви, у разі залишення
позовної заяви без ру­ху.

Ухвалою судді
від 09 січня 2007 року позовна заява ОСОБА_1. у зв'язку з наяв­ністю недоліків
була залишена без руху та позивачу був наданий строк для виправлення недоліків
до 22 січня 2007 року (ах. 1). У той же день у відповідності до ч. 1 ст. 108
КАС України позивачу була направлена копія зазначеної ухвали (а.с. 20), яку
отримано позива­чем 10.01.2007 р. (а.с. 21). Після цього в суд надійшла
виправлена позовна заява від ОСОБА_1., даних про дату отримання якої судом
немає (а.с. 22-26).

Ухвалою судді від 15 січня 2007 року було відкрито провадження у справі за
позовом ОСОБА_1до заступника прокурора Автономної Республіки Крим
ОСОБА_8, заступника прокурора м. Ялти ОСОБА_9, прокурора відділу прокуратури АР
Крим ОСОБА_3в частині визнан­ня дій та бездіяльності протиправною, в іншій
частині у відкритті провадження по справі відмовлено.

Згідно з
частиною 1 ст. 122 КАС України адміністративна справа має бути розгляну­та і
вирішена протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття
про­вадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова суду,
якою у задоволені позову ОСОБА_1. до заступника прокурора АР Крим ОСОБА_8.,
заступника прокурора м. Ялти ОСОБА_10., прокурора відді­лу прокуратури АР Крим
ОСОБА_2. про визнання дій та бездіяльності протиправною відмовлено, була
ухвалена 15 березня 2007 року, тобто, з дотриманням строку, встановле­ного ч. 1
ст. 122 КАС України.

Таким чином,
фактів порушення з боку судді Ялтинського міського суду Слєзка Т.В. закону та
розумних строків розгляду зазначеної адміністративної справи колегією суддів не
встановлено.

Із матеріалів
справи також не убачається фактів тяганини з боку судці Ялтинського міського
суду Слєзка Т.В. під час направлення справи з апеляцією на ухвалу суду від 15
січня 2007 року до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим.

На думку колегії
суддів, немає підстав і для реагування окремою ухвалою на адресу судді
Ялтинського міського суду Слєзка Т.В. та прокурора прокуратури Автономної Рес­публіки
Крим ОСОБА_7.

Відповідно до ч.
1 ст. 166 та ч. 1 ст. 208 КАС України суд апеляційної інстанції може
постановити окрему ухвалу, виявивши під час розгляду справи порушення закону.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. стверджував, що підставами для винесення окре­мої ухвали
стосовно судді Слєзка Т.В. є допущені ним порушення строків відкриття про­вадження
по справі та направлення справи з апеляційною скаргою до Апеляційного суду АР
Крим.

Оскільки судовою
колегією фактів грубого порушення закону суддею Ялтинського міського суду
Слєзком Т.В. не встановлено, то і підстав для реагування на порушення за­кону
окремими ухвалами немає.

В судовому засіданні суду апеляційно'^ інстанції апелянт ОСОБА_1. заявив
клопо­тання про реагування окремою ухвалою на адресу Генеральної прокуратури
України від­носно порушень закону прокурором ОСОБА_7, яка приймала участь у
суді апеля­ційної інстанції, у зв'язку з тим, що вона перевищує владні
повноваження; позов був заяв­лений позивачем ОСОБА_1. до конкретних посадових
осіб органів прокуратури, а прокурор ОСОБА_7. відповідно до ч. 2 ст. 57 КАС
України не має права бути їх пред-

6

ставником
в суді. На його думку,
в діях прокурора ОСОБА_7. містяться ознаки
кору-пційного діяння, відповідальність за яке передбачена Законом України „Про
боротьбу з корупцією".

Колегія суддів
вважає, що підстав для реагування окремою ухвалою на адресу Гене­ральної прокуратури України відносно порушень
закону з боку прокурора ОСОБА_7., яка приймала участь у справі, немає,
оскільки ч. 2 ст. 57 КАС України передбачено, що прокурори не можуть бути
представниками в суді, крім випадків, коли вони діють як представники
відповідних органів, що є стороною у справі. Прокурор ОСОБА_7. в да­ному
випадку діяла не як представник відповідачів - фізичних осіб, а як представник
орга­нів прокуратури, дії працівників якої є предметом оскарження, визначеним
позивачем. Отже, порушень закону в діях прокурора ОСОБА_7. колегія суддів не
вбачає, як і не вбачає підстав для реагування окремими ухвалами.

Решта доводів,
викладених в апеляційних скаргах позивача ОСОБА_1., не спрос­товує правильність
зроблених судом першої інстанції висновків і не містить правових під­став для
скасування ухвали судді і постанови суду, оскільки висновки суду відповідають фактичним
обставинам справи, вимогам закону і підтверджуються доказами, яким суд дав
належну оцінку.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198,199, 200, 205, 206, 211
КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1на ухвалу судді Ялтинського місь­кого суду від 15 січня 2007 року
- відхилити.

Ухвалу судді Ялтинського міського суду від 15 січня 2007
року залишити без змін.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1на постанову Ялтинського місько­го суду від 15 березня 2007 року-
відхилити.

Постанову
Ялтинського міського суду від 15 березня 2007 року - залишити без змін.

У задоволенні
клопотання ОСОБА_1про винесення окремих ух­вал - відмовити.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця з дня на­брання
законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.