Справа № 22-а-2505/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач
Суддя
І інстанції - Ольховська О.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

28
травня 2008 року справа
№ 22-а-2505/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду
за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М.

суддів: при секретарях

Геращенка І.В., Арабей Т.Г.
Безруковій В.М., Білоус К.І.

За
участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засідання
апеляційну скаргу Лисичанської міської ради на постанову Кам'янобрідського
районного суду м. Луганська від 04 жовтня 2007 року у справі за № 2а-32 за
позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради, Лисичанського міського голови про
поновлення на публічній службі та стягнення середнього заробітку за період
вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

До апеляційного адміністративного суду звернувся відповідач з апеляційною
скаргою на постанову Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 04 жовтня
2007 року, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на публічній службі та
стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу задоволені
частково.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що на час призначення позивача на
посаду заступника міського голови та на час його звільнення з вказаної посади,
жодним нормативним актом чи посадовою інструкцією не були визначені
кваліфікаційні вимоги до кандидата на посаду заступника міського голови з
питань діяльності виконавчих органів міської ради, тобто не визначено яку саме
освіту повинен мати заступник міського голови з питань діяльності виконавчих
органів міської ради.

В апеляційній скарзі відповідач просить вказану постанову скасувати та
ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити,
оскільки вважає, що судом необ'єктивно оцінені докази, а висновки суду
необґрунтовані, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції ухвалена з
порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні надав відповідні пояснення,
підтвердив доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягав на її задоволенні.

В судовому засіданні позивач заперечував проти доводів, викладених в
апеляційній скарзі, вважав її необґрунтованою, а рішення суду таким, що
відповідає чинному законодавству, з цього приводу надав відповідні пояснення
колегії судів.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній
скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без
змін з
наступних підстав.

Так, як встановлено в судах першої та апеляційної інстанцій, предметом
даного спору є правовідносини, що пов'язані з прийняттям та звільненням з
публічної служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з рішенням Лисичанської міської ради від 18.07.2006 року та
розпорядженням міського голови від тієї ж дати ОСОБА_1 був призначений на
посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів
Лисичанської міської ради. 22 березня 2007 року на сесії ради було вирішено
питання про “вивілення” позивача з посади заступника міського голови з підстави
порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування,
яке визначилося в тому, що наданий ОСОБА_1 диплом про освіту не відповідає
державному зразку і не підтверджує тим самим наявність у нього вищої
економічної освіти.

Звільнення зі служби в органах
місцевого самоврядування передбачено ст. 20 Закону України «Про службу в
органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-Ш), згідно якої, крім загальних підстав,
встановлених Кодексом законів про працю (надалі - КЗпП), служба в органах
місцевого самоврядування припиняється з інших підстав, передбачених даним
законом, зокрема, у разі порушення умов реалізації права на службу в органах
місцевого самоврядування, що передбачені ст. 5 Закону України № 2493-ІІІ.

На підставі ч. 2 ст. 5 Закону України «Про службу в органах місцевого
самоврядування» на посаду заступника міського голови можуть бути призначені
особи, які мають відповідну освіту і професійну підготовку, володіють державною
мовою в обсягах, достатніх для виконання службових обов'язків.

Таким чином, твердження апелянта стосовно того, що відповідно до ст. 14
Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», посада
заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів віднесена до
4 категорії, а тому згідно Наказу Головного Управління державної служби України
від 01 вересня 1999 року № 65 «Про довідник типових професійних характеристик
посад державних службовців» (надалі - Наказ), службовці, що відносяться до
четвертої категорії, повинні мати вищу освіту відповідного професійного
напрямку, стаж роботи за спеціальністю на державній службі на керівних посадах
5 років або на керівних посадах в інших сферах управління не менше 7 років, є
безпідставними та не заслуговують на
увагу, оскільки на час призначення позивача на вказану посаду та на час
його звільнення з посади, жодним нормативним актом чи посадовою інструкцією не
були визначені кваліфікаційні вимоги до кандидата на посаду заступника міського
голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради. Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ані КЗпП України, ані Закон України «Про службу в
органах місцевого самоврядування»
не змістує такого терміну як
“вивілення з посади”

Більш того, в матеріалах справи є лист Начальника Управління державної
служби Головного Управління державної служби України в Луганській області від
07.06.2007 року за № 02-1909/8-434, в якому вказано, що під відповідною освітою
треба розуміти освіту з напрямку діяльності посадової особи місцевого
самоврядування, яка відповідає вимогам, що визначаються нормативно-правовими
актами та посадовою інструкцією. Взагалі, в матеріалах справи наявний додаток
№ 6 до розпорядження міського голови від 09.08.2006 року, яким визначено
тільки обов'язки заступника міського головиОСОБА_1(а.с. 98, 113).

Крім того, відповідно п. 2.4 вищезгаданого Наказу до Довідника не включені
професійно - кваліфікаційні характеристики посад державних службовців, правовий
статус яких регулюється Конституцією та спеціальними законами України,
державних службовців - керівників, які згідно із законодавством призначаються
Президентом України, Кабінетом Міністрів України, обираються або затверджуються
колегіальним органом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно того, що Наказ Головного Управління державної служби України
від 01 вересня 1999 року № 65 не може бути застосований до позивача, оскільки
позивач був затверджений на посаду заступника міського голови з питань
діяльності виконавчих органів міської ради колегіальним органом, а саме: сесією
депутатів міської ради.

Колегія суддів також звертає увагу
на ту обставину, що позивач є державним службовцем і правовідносини поміж ним
та відповідачем регламентуються Законом України “Про державну службу”, зокрема,
стаття 30 вищезазначеного закону, в якій відбиті підстави припинення державної
служби, не передбачає тієї підстави, за якою відбулося звільнення позивача.

У
відповідності до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не
стосуються предмету доказування.
Докази, одержані з порушенням
закону, судом при вирішенні справи не
беруться до уваги. Обставини, які за
законом повинні бути
підтверджені

певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім
випадків, коли щодо
таких обставин не виникає спору.

З копії листа СУ ГУ МВС України в Донецькій області за № 4/5193 від
22.05.2008 року вбачається, що порушена в 1996 році кримінальна справа стосовно
ОСОБА_2 (ректора Міжнародного інституту управління) за ознаками ст. 148-3 КК України (в редакції
1960 року) на теперішній час не завершена, а в матеріалах кримінальної справи
відсутні будь-які дані стосовноОСОБА_1 З
огляду на вимоги частини 4 статті 72 КАС України відсутність вироку у вказаній
справі позбавляє можливості всі інші фактичні дані розцінювати як письмові
докази в адміністративній справі.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
пов'язаного з незаконним звільненням з публічної служби, то колегія суддів
погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Дійсно, відповідно до ст.ст. 11, 21
та 256 Кодексу адміністративного судочинства України, спір про поновлення на
публічній службі, а також щодо визнання грошового утримання, втраченого особою
через неправомірне звільнення з посади, можуть бути вирішені в одному
провадженні, оскільки ст. 235 КЗпП України регулює подібні правовідносини,
пов'язані з поновленням на роботі та стягненням середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 3 Конституції
України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Окрім того, згідно зі ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів
відзначає, що такі докази представник відповідача не надав
в повному обсязі і вони не є належними.

Посилання апелянта на ту обставину, що справа розглянута з порушенням
правил предметної підсудності не може бути підставою для скасування судового
рішення з огляду на те, що рішення сесії міської ради про “вивілення” позивача з займаної посади є
актом індивідуальної дії, а його оскарження вирішується адміністративними
судами за місцем проживання особи, яка ці дії оскаржує.

Судова колегія вважає, що судове
рішення першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального
права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній
скарзі, судом першої інстанції ретельно перевірено
доводи сторін, дано їм вірну оцінку, постанова суду від 04 жовтня 2007 року є
законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в
судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого по
справі судового рішення відсутні.

Ухвала в повному обсязі виготовлена 02.06.2008 року.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Лисичанської міської ради на постанову Кам'янобрідського
районного суду м. Луганська від 04 жовтня 2007 року -
залишити без задоволення.

Постанову Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 04 жовтня 2007
року за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради, Лисичанського міського
голови про поновлення на публічній службі та стягнення середнього заробітку за
період вимушеного прогулу - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками
перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця з дня набрання
законної сили до суду касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду
України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Г.М.
Міронова

Судді: І.В.
Геращенко

Т.Г. Арабей