Справа № 2/177
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

10:20

28.05.2008 р. м.
Київ
№ 2/177

За
позовом ОСОБА_1

До Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації

Третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача: Управління Державної охорони України

Про скасування рішення та зобов'язання
вчинення дій

Суддя
Келеберда В.І.

Секретар
Мельникова Л.В.

Представники сторін:

Від
позивача не з'явились

Від
відповідача Палієнко О.А.

Від
третьої особи Котирло О.В.

Обставини справи:

Позов
заявлено про визнання недійсним рішення Печерської районної у місті Києві державної
адміністрації № 7221/1/72 від 19.02.08р. про відмову затвердити спільне рішення
керівництва Управління державної охорони України та Житлово-побутової комісії
від 14.06.07р. щодо надання військовослужбовцю ОСОБА_1 службової квартири
АДРЕСА_1 на родину з 3-х осіб, у тому числі: ОСОБА_1, дружина ОСОБА_2, син
ОСОБА_3 та про зобов'язання відповідача видати ордер на службове житло за
вказаною адресою на родину із трьох осіб для здійснення процедури вселення.

Позивач
в обгрунтування своїх вимог посилалися на ст. ст. 121, 122 Житлового кодексу
УРСР, Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування
ними в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від
04.02.88р. № 37 «Про службові жилі приміщення»та Положення про порядок надання
службових жилих приміщень і користування ними в Управлінні державної охорони
України, затвердженого наказом Управління державної охорони України від
16.07.04р. № 55. При викладенні обставин справи зазначив, що квартира отримана
Управлінням державної охорони України та переведена у статус службової.

Відповідач
зазначив про безпідставність вимог позивача, в зв'язку з наявністю у нього
житла згідно довідки за формою № 3. В обгрунтування своєї позиції посилався на
постанову КМУ від 03.08.06р. № 1081, якою затверджено Порядок забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Крім того,
відповідач заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

В
судовому засіданні 28.05.08р. до участі у справі в якості третьої особи, які не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено
Управління державної охорони України. Представник третьої особи підтримав
заявлений позов.

Розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням
начальника Управління державної охорони України від 04.01.07 року № 2 зі
змінами та доповненнями, затвердженого рішенням житлово-побутової комісії
Управління державної охорони України від 14.06.07р. № 1 ОСОБА_1 та членам сім'ї
позивача розподілена 2-кімнатна службова квартира АДРЕСА_1 загальною площею
69,8 кв.м. (будівельна адреса); поштова адреса: АДРЕСА_2 на родину із трьох
осіб.

Квартира
АДРЕСА_1 за поштовою адресою: АДРЕСА_2 отримана Управлінням державної охорони
України на підставі акту № 1/405 від 10.11.04р.

Вказана
квартира отримала статус службової згідно розпорядження Дарницької районної у
місті Києві державної адміністрації № 527 від 05.05.08 року.

Печерська
районна у м. Києві державна адміністрація листом від 19.02.08 року № 7221/1/72
відмовила в затвердженні рішення Управління про надання зазначеної квартири, як
службової, військовослужбовцю Управління ОСОБА_1 в якості підстав відмови
відповідачем зазначено про наявність у військовослужбовця житла для постійного
проживання.

Обставини,
які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього
не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх визнання (п.3 ст.72 КАС України).

Позивач
перебуває на службі в Управлінні з 1995 року, тобто менше 20 років, що
підтверджується відповідними довідками. За весь час служби в Управлінні державної
охорони України позивач житлом не забезпечувався, про що надано відповідну
довідку Управління.

Статтею
12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей»передбачений обов'язок держави забезпечити військовослужбовців
жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених
Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та
члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими
приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше,
та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі
жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження
військової служби.

З
аналізу наведеної норми вбачається, що військовослужбовець має право отримати
житло у постійне користування після 20 років вислуги. До цього, держава повинна
забезпечити військовослужбовця службовим житлом.

Житловим
кодексом Української РСР надано визначення службовим жилим приміщенням (ст.
118). Так, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами,
які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем
роботи або поблизу від нього.

Перелік
категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення,
встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно
до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках, які
визначаються Радою Міністрів СРСР, службові жилі приміщення можуть надаватися
окремим категоріям військовослужбовців.

На
виконання вимог частини першої статті 121 Житлового кодексу УРСР, Радою
Міністрів Української РСР видано постанову від 4 лютого 1988 року №37 «Про
службові жилі приміщення»(далі - ПРМ УРСР №37), якою затверджено Перелік
категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення. Пунктом
37 даного Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі
приміщення віднесено військовослужбовців та працівників Управління державної
охорони України. Перелік доповнено пунктом 37, згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 03.07.98 року №1006.

Даною
постановою затверджено також і Положення про порядок надання службових жилих
приміщень і користування ними в Українській РСР. Відповідно до норм даного
Положення передбачено, що службові жилі приміщення надаються включеним до
згаданого в пункті 7 цього Положення переліку працівникам, які постійно
проживають, а також прописані в населеному пункті за місцем розташування
відповідного підприємства, установи, організації. З дозволу виконавчого
комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів службове
жиле приміщення може бути надано працівникові, який проживав в іншому
населеному пункті.

Зазначені
приміщення надаються незалежно від перебування працівників на квартирному
обліку без додержання черговості
та пільг, установлених для забезпечення громадян житлом, за винятком надання
службових жилих приміщень в будинках радгоспів.

Якщо
жилі приміщення, в яких проживають відповідні працівники, знаходяться на такій
відстані від місця роботи, яка виключає можливість виконання ними трудових
обов'язків, надання службових жилих приміщень допускається у випадках,
коли ці працівники забезпечені житлом.

Службові
жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи,
організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої
громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим
виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних
депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа,
організація.

Частиною
другою статті 121 Житлового кодексу УРСР також визначено, що службові жилі
приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи,
організації. Таким рішенням є відповідне розпорядження начальника Управління
державної охорони України, яке, відповідно до норм статті 122 Житлового кодексу
УРСР є підставою для надання позивачу житла.

Відповідно
до норм Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування
ними в Управлінні державної охорони України, затвердженого наказом Управління
державної охорони України від 16 липня 2004 року №55 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 28 липня 2004 року за №937/9536 передбачено, що
жилі приміщення, що перебувають у комунальній власності територіальних громад,
включаються до числа службових, рішенням виконавчого комітету районної,
міської, районної в місті ради за клопотанням Начальника Управління державної
охорони України.

Службові
жилі приміщення надаються, військовослужбовцю (працівнику), зареєстрованому в
населеному пункті за місцем розташування підрозділу Управління, в разі
відсутності у нього жилого приміщення за місцем проходження служби (роботи) без
додержання черговості та пільг.

Службові
жилі приміщення також можуть надаватися тим військовослужбовцям (працівникам),
які за місцем розташування підрозділу Управління, у якому вони проходять службу
(роботу), хоча й забезпечені жилим приміщенням, але потребують поліпшення
житлових умов і перебувають на квартирному обліку.

Якщо
постійне жиле приміщення, у якому проживає військовослужбовець (працівник),
розташоване на такій відстані від місця служби (роботи), яка унеможливлює
виконання ним службових обов'язків, надання службового жилого приміщення
можливе за рішенням Начальника Управління державної охорони України на підставі
обґрунтованого клопотання військовослужбовця (працівника).

В
окремих випадках, з метою створення умов для належного виконання службових
обов'язків за посадою допускається у передбачених законодавством України
випадках надання службових приміщень військовослужбовцям, які забезпечені
постійним житлом.

Службові
жилі приміщення військовослужбовцям (працівникам) Управління надаються за
рішенням Начальника Управління державної охорони України, яке приймається з
урахуванням рекомендацій житлової комісії, керівників окремих підрозділів та
оформляються відповідним розпорядчим документом.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що надання службової квартири АДРЕСА_1
житловою площею 33,03 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 на родину із трьох осіб
військовослужбовцю Управління державної охорони України ОСОБА_1 відбулося із
дотриманням вищеназваних норм.

Відповідно
до норм Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими
приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 3
серпня 2006 року (далі - ПКМУ №1081), виданої на виконання вимог статті 12
Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей»передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються
службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового
законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд
службового житла.

Військовослужбовці
та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем
проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими
житловими приміщеннями.

Житлове
приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу
районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону,
командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.

До
числа службового може бути включене тільки вільне житлове приміщення. Під
службові житлові приміщення виділяються окремі квартири.

Службові
житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира
військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за
місцем проходження ними військової служби.

Заперечення
відповідача щодо наявності у позивача житлового приміщення, судом до уваги не
приймається, оскільки згідно пред'явленої довідки за формою №3, займане
позивачем житлове приміщення не належить військовослужбовцю ОСОБА_1

За
час служби позивач житлом для постійного проживання не забезпечувався, а отже
має право на отримання службового житла, як військовослужбовець Управління
державної охорони України.

Враховуючи
викладене, позов визнається судом обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Керуючись
ч. 3 ст. 160, ст.ст. 161-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити
адміністративний позов.

Визнати
протиправним та недійсним рішення Печерської районної у місті Києві державної
адміністрації № 7221/1/72 від 19.02.2008р. про відмову затвердити спільне
рішення керівництва Управління державної охорони України та Житлово-побутової
комісії від 14.06.2007 року щодо надання військовослужбовцю ОСОБА_1 службової
квартири АДРЕСА_1 на родину з 3-х осіб, у тому числі разом із ОСОБА_1: дружина
ОСОБА_2 та син ОСОБА_3.

Зобов'язати
Печерську районну у місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_1 ордер на
службове житло, а саме: квартиру АДРЕСА_1 на родину з 3-х осіб для здійснення
процедури вселення.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження (ст.254 КАС України).

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України -з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя
В.І. Келеберда