Справа № 22а-531/2007
Суддя: Паліюк В.П.
Дата ухвалення: 2007-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 22а-531/07 р. Головуючий
першої інстанції Алєйніков В. О.
Категорія: 22 Суддя -
доповідач апеляційного суду Паліюк В. П.
УХВАЛА

2007 року
березня місяця 30 дня колегія суддів судової палати в цивільних

справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого
Паліюка В. П.,

суддів:
Лівійського І. В., Шолох З. Л.,

при
секретарі: Негрун І. О.,

за
участю: ОСОБА_2 -
представника позивача

розглянула у відкритому
судовому засіданні в м.
Миколаєві адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Центрального районного суду м. Миколаєва
від 1 грудня 2006 р. за позовом ОСОБА_1
до Миколаївського обласного військового комісаріату (далі - військовий комісаріат)
про захист права
на пенсійне забезпечення.

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006 р. ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до військового комісаріату про захист права
на пенсійне забезпечення. Позивач зазначав, що після звільнення з
військової служби йому була призначена щомісячна пенсія. З 1 січня 2005
р. раніше призначена пенсія була перерахована з врахуванням
положень ст. 63 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»
від 9 квітня 1992 р. (з наступними змінами) (далі - Закон від 9 квітня 1992 p.
).

В той же час, як
вважав позивач, військовий
комісаріат не повністю реалізував
вимоги ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 p., оскільки
незаконно відмовився перерахувати пенсію на підставі тих нормативно-правових
актів, які були прийняті в період з 1992 р. по 2004 р.

Посилаючись на
викладене, позивач просив задовольнити його вимоги.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 1 грудня 2006 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального
права, просив постанову скасувати і ухвалити нову постанову про задоволення
його вимог в повному обсязі.

Заслухавши
доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних
підстав.

Ухвалюючи
постанову про відмову в задоволенні
позову, місцевий суд виходив з
того, що військовий пенсіонер до 1 січня 2005 р. не має права на перерахунок пенсії, а
нормативно-правові акти, які приймалися в період з 1992 р.

2

по 2004 р.,
на думку суду, не мають правового
значення до реалізації ст.
63 Закону від 9
квітня 1992 р.

Між тим,
з такими висновками місцевого суду
погодитися не можна, оскільки
вони суперечать конституційним
засадам регулювання пенсійних відносин в Україні.

Так,
місцевим судом встановлено, а сторонами не оспорюється, що позивач є військовим
пенсіонером, а тому має право на відповідне пенсійне забезпечення.

Згідно
з першою редакцією ч. 3 ст. 63
Закону від 9 квітня 1992
р.

«призначені
військовослужбовцям, особам
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей пенсії щорічно перераховуються згідно з установленим за станом на 1 січня поточного року рівнем грошового
забезпечення відповідних категорій військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, з якого
обчислюються пенсії».

Положення ч. 3 ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 p.,
з врахуванням змін від 4 лютого 1994 p.,
передбачали, що: «призначені військовослужбовцям, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей пенсії перераховуються з підвищенням
грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ».

Нова редакція ч. 3 ст. 63 Закону від 9
квітня 1992 р. (зміни від 16 грудня 2004 р. ) вказує, що: «усі призначені
за цим Законом пенсії підлягають
перерахунку у зв'язку зі зміною
розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних
категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку
із введенням для зазначених
категорій осіб нових щомісячних додаткових
видів грошового забезпечення
(надбавок, доплат, підвищень) та
премій у розмірах, встановлених законодавством.
Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки,
встановлені частиною другою статті 51 цього Закону».

Системний
аналіз ч. 3 ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 p., як в першій, так
і в

другій редакції,
свідчить про наявність обов'язку в перераховуванні призначених військовослужбовцям, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей пенсій. При цьому, вказана норма не
містить будь-яких обмежень щодо реалізації цього права.

Щодо ч.
3 ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 р.,
в редакції від 16 грудня 2004 р., то вона в логічній
послідовності уточнює це право. Зокрема, вказує на такі види грошового
забезпечення, як: надбавки, доплати, підвищення та премії. Водночас, ч. 4 цієї норми Закону
обмежує право на перерахунок пенсії лише щодо чергових військових (спеціальних)
звань.

Між тим,
місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, не звернув належної уваги
на викладені вище вимоги спеціального законодавства та обставини справи. Хоча
це має суттєве значення для вірного вирішення спору.

В зв'язку з чим, постанова місцевого
суду, яка ухвалена в порушення норм матеріального права (п. 4 ст. 202 КАС
України), підлягає скасуванню, але без ухвалення нової постанови з врахуванням
наступного: - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2
листопада 2006 р. «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з
призначення і виплати пенсій деяким
категоріям громадян» та Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет
України на 2007 p. », вирішити зазначені позовні

3

вимоги можливо
лише за участі відповідного органу Пенсійного фонду України, оскільки вони
торкаються прав та обов'язків цього спеціального суб'єкта; - місцевий суд на
час розгляду спору не міг притягнути його для участі в справі, а апеляційний
суд - позбавлений такої можливості.

Тому
судова колегія апеляційного суду не має
процесуальної можливості вирішити по суті позовні вимоги без притягнення для
участі в справі відповідний орган Пенсійного фонду України.

Водночас, положення ст. 204 КАС
України, які передбачають підстави для скасування судового рішення і
направлення справи на новий розгляд, не вказують на таку підставу, яка
зазначена, наприклад, в нормах ЦПК України. Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311
ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд, якщо суд вирішив питання про
права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно з
ч. 7 ст. 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує
закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Колегія
суддів, враховуючи викладене, а також вік позивача, його вимоги, які направлені
на захист соціальних прав, а також необхідність розгляду справи в «розумні
строки», вважає за необхідне застосувати за аналогією п. 4 ч. 1 ст. 311
ЦПК України. В зв'язку з чим, справа
після скасування постанови підлягає направленню на новий розгляд до того ж
місцевого суду.

При новому
розгляді справи місцевому
суду необхідно врахувати викладене, визначитися з колом
відповідачів, з'ясувати їх права та обов'язки щодо виплат заборгованості по
пенсіях, встановити належного відповідача
і, в залежності від встановленого, вирішити справу у відповідності до
чинного законодавства.

Керуючись
ст. ст. 9, 195, 204, 206 КАС України та ст. 311 ЦПК України, колегія суддів:

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково. Постанову Центрального районного
суду м. Миколаєва від 1 грудня 2006 р. скасувати, а справу передати на новий
розгляд до того ж суду, але іншому судді.