Справа № 22а-636/2007
Суддя: Левенець В.П.
Дата ухвалення: 2007-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2007 року м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одесько" області в складі:

головуючого
- ЛевенцяБ.Б.

суддів - Галушко Л.А., Плавич Н.Д.

при
секретарі Кодінцевій С.В. за участі представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу військової частини А 3955
на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від
18 грудня 2006 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової
частини A3 95 5 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення,
-

встановила:

У листопаді 2006 року позивач звернувся до суду з позовом на обґрунтування
якого зазначив, що під час проходження військової служби у в/ч А0664 з березня 2000
року по 19 квітня 2004 року, не отримував продовольчий пайок. Вказана військова
частина була розформована, а її правонаступником визначена в/ч А3955, тому
посилаючись на ч. 2 ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" просив стягнути із відповідача
12254,92 грн. грошової компенсації замість неотриманого продовольчого пайка,
(ас. 2-10).

Відповідач
проти позову заперечував.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від
18 грудня 2006 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.(а.с. 19)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2007 року апелянту
поновлено пропущений процесуальний строк, (ас. 37-39)

В апеляційній скарзі відповідач просив постанову суду скасувати та
постановити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному
обсязі.(а.с. 27-28)

В судовому засіданні представник відповідача підтримав
доводи скарги, яку попросив задовольнити.

Позивач та його представник були повідомлені належним чином про час та
місце судового розгляду про що у справі є докази(а.с.14, 42, 44), до суду не
прибули про причини неявки не повідомили. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 35 КАС
України, вручення повістки представникові особи, яка бере участь у справі,
вважається також врученням повістки і цій особі. Враховуючи викладене і вимоги
ст. 196 ч. 4 КАС України, колегія суддів вважає повідомлення позивача належним,
а неявка сторони належним чином повідомленої про час та місце судового
засідання не перешкоджає розглядові справи

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши
законність й

Справа № 22а-636/07 Категорія
ЦП: 38

Головуючий
у першій інстанції Ступакова І.Г., Доповідач Левенець Б.Б.

2

обгрунтованість постанови
суду першої інстанції, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних
підстав

Відповідно до вимог ст.ст. 159, 161 КАС України, рішення суду повинно бути законним
і обгрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального '
процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте цих вимог суд першої інстанції не дотримав, повно І
правильно встановивши обставини справи прийшов до помилкового висновку про
задоволення позову через порушення норм матеріального права.

Згідно до вимог ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Бюджетного Кодексу
України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не
суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та Закону про
Державний бюджет України. За вимогами ст. 21, 22 Бюджетного Кодексу України,
відповідач є розпорядником(відповідного рівня) коштів бюджетного призначення і
використовує кошти, які надішли в порядку виконання Закону України "Про
Державний бюджет України".

Згідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №
2011(у редакції Закону від 21.09.1999р.), військовослужбовці мали одержувати за
рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки
або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Дію вказаного положення в частині одержання військовослужбовцями
продовольчих пайків або грошової компенсації замість них було зупинено Законом
України від 17.02.00р. № 1459 із 10 березня 2000 року, а з прийняттям Закону
від 29.05.2001р. - за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України,
Служби безпеки України, Управління державної охорони та Головного управління
внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують
цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність
військовослужбовців. Вказаний Закон від 17.02.00р. № 1459, що зупинив дію
положення про можливість одержання продовольчих пайків або грошової компенсації
замість них був чинним на час виникнення спірних відносин і неконституційним не
визнавався.

Як вбачається із матеріалів особової справи, позивач
проходив службу у військовій частині А0664 Міністерства оборони України і до
категорії військовослужбовців, що використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу належність - не належав, був виключений із списків
особового складу частини з 19 квітня 2004 року у зв'язку із звільненням у
запас(а.с.5-12)

За довідкою військової частини А 0664 від 18.04.04р. №
121, позивач не мав заборгованості за продовольчий пайок станом на 10 березня
2000 року, а з 11 березня 2000 року видача продовольчого пайку та виплата
грошової компенсації замість нього не проводились.(а.с. 11)

За таких обставин, у суду першої інстанції не було законних підстав для
застосування положення Закону дію якого було зупинено, висновку, що дії
відповідача суперечать вимогам законодавства і ухвалення рішення про
задоволення позову.

Поза увагою суду залишились і вимоги ч. 2 ст. 99, ст. 100
КАС України за якими пропуск процесуального строку для звернення до
адміністративного суду, може бути визнаний самостійною підставою для відмови у
позові

Доводи
позивача не спростовують цих висновків суду, тому мають бути відхилені.

3

Зважаючи
на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції
допущено помилку в
застосуванні норм матеріального права,
що призвело правильного вирішення справи, судове рішення
відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням
постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 94 КАС України, судові
витрати понесені відповідачеві у вигляді сплати державного мита у сумі 62 грн.,
мають бути компенсовані за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 195, п.3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст.
202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу військової частини А 3955 - задовольнити, постанову
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 грудня 2006
року скасувати, постановити нову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової
частини A3955 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення в
розмірі 12254,92 грн - відмовити в повному обсязі.

Постанова
колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання законної
сили до Вищого адміністративного суду України.