Справа № 22а-570/2007
Суддя: Кравченко Н.В.
Дата ухвалення: 2007-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа - № 22а- 570/07 Головуючий в 1 інстанції - Морозова С.Н.
Категорія -46 Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
квітня 2007 року Судова колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого -
Кравченко Н.В.,

суддів -
Пригорнєвої Л.І., Борисова
Є.А.

за участю
секретаря - Сотникової О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Луганську адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради на
постанову Артемівського районного суду м. Луганська від 26 січня 2007 року за
адміністративним позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту
населення Артемівської районної у м. Луганську ради про стягнення недоплаченої
одноразової щорічної грошової допомоги інваліду війни стягнення недоплаченої, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1. у серпні 2006 року звернувся
до суду з позовом до відповідача Управління
праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську
ради, в якому послався, що він є учасником бойових дій. Згідно з Законом
України " Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" він має право на
отримання щорічно до 5 травня
кожного року одноразової грошової допомоги у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком. Але відповідач у порушення
вказаних вимог Закону цю допомогу виплачував йому не в повному обсязі,
внаслідок чого у 2004 році
йому недоплачено 579 гр.60 коп., у 2005 році йому
недоплачено 2326 гр., у 2006 році йому
недоплачено 2326 гр.
Всього недоплата становить 5231
гр.60 коп., які він
і просить стягнути з відповідача.

Постановою
Артемівського районного суду м. Луганська від 26 січня 2007
року вимоги ОСОБА_1.
були задоволені частково. З відповідача на користь позивача було стягнуто
щорічну одноразову допомогу за 2005р -2006
p.. у сумі 4652 гр. а у
задоволенні позовних вимог про стягнення щорічної одноразової допомоги за 2004 рік було
відмовлено за пропуском строку звернення до адміністративного суду.

В апеляційній
скарзі відповідач - УПСЗН
Артемівської районної у м. Луганську ради ,
посилаючись на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального права, просить
скасувати постанову суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог у повному обсязі, тобто, фактично відповідач не
згоден з постановою суду в частині задоволення позовних вимог позивача.

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його
представника, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Ухвалюючи
постанову по справі, суд виходив з того, що в судовому засіданні було
встановлено, що позивач є учасником бойових дій і згідно ст. 13 Закону України
" Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" як учасник бойових дій має право на щорічну
одноразову допомогу в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка
виплачується щорічно до 05 травня.

Саме вказане право позивача на отримання цієї грошової
допомоги відповідачем не оспорюється.

2

Також суд виходив з того, що розмір цієї грошової допомоги визначений у
ст. 13 Закону
України " Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", цей закон у
названій частині до теперішнього часу не скасований та не змінений і тому суд
правильно виходив саме з цього розміру при розрахунку сум допомоги, яка повинна була бути виплачена позивачеві.

Судом було встановлено, що позивачеві виплачувалася щорічна допомога
відповідно до бюджетного законодавства у 2004р. - у розмірі 160
гр., у 2005р. - у розмірі 330 гр. ,
та у 2006
році - у розмірі 330
гр., а повинна була виплачуватися
виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, який діяв на момент вказаних виплат.

Тому борг за 2005 та 2006 рік становить 2326 гр. виходячи з
розмірі мінімальної пенсії 332
гр., за кожний рік.

Оскільки висновки суду в цій
частині відповідають вимогам вказаного Закону,
суд обгрунтовано стягнув заборгованість за 2005 та 2006 рік.

Відмова у задоволенні позову в
частині заборгованості за 2004
рік ніким з сторін, у тому числі і
відповідачем фактично, не
оскаржується, тому у цій частині
правильність висновків суду першої інстанції не перевіряється.

Посилання відповідача про порушення
судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, на увагу не заслуговує, оскільки спростовується матеріалами справи.

Доводи відповідача про те, що питання встановлення розміру спірної
щорічної допомоги, на кожний рік
встановлюється Законом України "
Про державний бюджет", і ними
щорічна допомога виплачувалася саме в цих розмірах, оскільки вони зобов'язані виконувати
вимоги, які містяться в Законах України " Про державний
бюджет", на увагу не заслуговують.

Згідно до ст. 22 Конституції України не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або
внесення змін до чинних законів. Конституція України має вищу юридичну силу
порівняно з іншими Законами України,
тому суд правильно з огляду на положення
ст. 22 Конституції України при вирішенні даного позову дійшов висновку
про неприпустимість при встановленні розміру щорічної допомоги учасникам
бойових дій виходити з положень Законів України про бюджет на 2003- 2005 роки, якими виплата щорічної допомоги передбачена у
значно менших розмірах.

Законом "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" також не передбачено обмеження розміру таких виплат наявністю
певних коштів чи фінансування.

Не припустимість звуження прав і
свобод ветеранів війни закріплена також в рішенні Конституційного Суду України
від 01.12.2004р., яким визнані такими, що не відповідають Конституції України
положення ст. 44 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2004 рік", згідно яких у
2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України
"Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" повинна була здійснюватися у таких
розмірах: інвалідам війни І групи 195 гривень,
інвалідам війни II групи -160 гривень,
інвалідам війни III групи - 130 гривень,
учасникам бойових дій 120 гривень,
особам, які мають особливі
заслуги перед Батьківщиною, - 195
гривень, членам сімей загиблих та
дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасників війни, визнаних за життя інвалідами, - 65 гривень.

Цим же рішенням Конституційного
Суду України було закріплено, що
зменшення розміру щорічної допомоги суперечить вимогам статті 2 Закону України
"Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",
згідно з якою права та пільги для ветеранів війни і членів їх
сімей, встановлені раніше законодавством
України і законодавством колишнього Союзу РСР,
не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної влади та
органів місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів війни,
передбачені цим Законом, є
недійсними.

Зважаючи на викладене та
враховуючи, що згідно з Конституцією
України захист Вітчизни, незалежності та
територіальної цілісності України є обов'язком громадян України, Конституційний Суд України дійшов
висновку, що на осіб, які за Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" належать до ветеранів війни,
повинні поширюватися гарантії державного соціального захисту відповідно
до положень частини п'ятої статті 17 Конституції України.

Європейський суд
з прав людини у рішенні "
Справа Кечко проти України" від 8
листопаду 2005 року, вказав,
що держава може вводити,
призупиняти, чи закінчити виплату
коштів громадянам з державного бюджету,
вносячи відповідні зміни у законодавство. Однак, якщо
чинне правове положення передбачає виплату певних коштів і
дотримано всі вимоги,

3

необхідні для цього,
органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих випадках доки
відповідні положення є чинними.

Таким
чином, оскільки у сам Закон України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", відповідні
зміни стосовно розміру спірних виплат,
не внесено, судова колегія
вважає, що підстав для невиконання його
немає.

З огляду
на наведене, апеляційний суд
вважає, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з додержанням вимог матеріального та процесуального права і
підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не має.

На
підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст.
198, ст. 200, ст. 205,
206 КАС
України, судова колегія ,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної
у м. Луганську ради - відхилити.

Постанову
Артемівського районного суду м.
Луганська від 26 січня 2007 року за позовом ОСОБА_1до Управління
праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради про стягнення недоплаченої
одноразової щорічної грошової допомоги інваліду війни - залишити без змін.

Ця ухвала
набирає чинності негайно після її проголошення,
та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
Адміністративного Суду України протягом одного місяця після виготовлення
повного тексту ухвали.