Справа № 22-а-3617/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-3617/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі

Літвіновій Л.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної
адміністрації Донецької області

на постанову

Волноваського районного суду Донецької області

від

28 грудня 2007 року

по адміністративній справі

№ 2-а-107/07

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Волноваської районної державної адміністрації Донецької області

про

стягнення недоотриманої допомоги на оздоровлення,
-

В С Т А Н О В И В :

У
листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив
стягнути з відповідача недоотриманні суми на оздоровлення за 2004-2007 роки, у
загальному розмірі 6788,30 грн.

Постановою
Волноваського районного суду Донецької області від 28 грудня 2007 року позов
задоволено частково, а саме стягнуто недоотриманні суми на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач належить до 1
категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, 2 групи у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Суд задовольнив
позов про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2004-2005, 2007 роки і
виходив з того, що ст. 48 вищезазначеного закону передбачає щорічну виплату
допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії 2 групи в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати. Судом встановлено, що відповідачем
позивачу щорічна допомога на оздоровлення сплачувалась таким чином: допомога за
2004 рік - 26,70 грн.; за 2005 рік - 120 грн.; за 2006 рік - 120 грн.; за 2007
рік - 120 грн.

Таким чином, судом було встановлено, що
фактично за період з 2004 по 2005 та 2007 роки відповідачем було недоплачено
позивачу суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 4819, 80
грн.

Суд
відмовив в задоволені позовних вимог в частині перерахунку допомоги за 2006р. у
зв'язку з тим, що дія Закону № 796-ХІІ в частині виплати компенсації і допомоги
у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006р. зупинена.

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, управління зазначило, що здійснювало виплати,
керуючись Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від
12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Особи, які беруть участь у справі до суду за викликом не
прибули.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 віднесений до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, його визнано інвалідом 2 групи, що підтверджується відповідними
посвідченнями.

Відповідно до абз.
3, 4 ч.4 ст.48 Закону № 796-ХП щорічна допомога інвалідам 2 групи виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, а інвалідам 3 групи - у
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати допомоги (абз.7 ч.4 ст. 48 Закону № 796-ХП).

Відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення
таким чином: за 2004 рік - 26,70 грн.; 2005 рік - 120 грн.; 2006 рік -
120 грн.; 2007 рік - 120 грн. (виплата здійснена у квітні 2007р.)

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною постановою № 562
усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як величину,
кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на
час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій
грошовій сумі й, зокрема, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи,
інвалідам 2 групи постановою № 562 встановлена допомога - 120 гривень.

Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та
Закони України, яким встановлені розміри мінімальної заробітної плати, а не
постанова № 562.

Положення пункту
30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від
09.07.2007 р.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі 120 грн. за 2007 рік, - суд першої інстанції обґрунтовано визнав
неправомірними та стягнув з Управління
праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної
адміністрації Донецької області на корить позивача суму на оздоровлення за 2007 рік.

Проте висновки
суду першої інстанції щодо стягнення з управління на користь позивач допомоги
на оздоровлення за 2004, 2005 роки, колегія суддів вважає необґрунтованими з
огляду на наступне.

В суді першої
інстанції (зокрема, а.с. 15-17) та в апеляційній інстанції відповідач наполягав
на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених
ст.ст. 99, 100 КАС України.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся у листопаді 2007
року, в той час як вимоги цієї особи стосуються виплати недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2004 та 2005 роки, які були сплачені останньому у
серпні 2005 року та квітні 2006 року відповідно.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виплата допомоги на оздоровлення є щорічною, тому про
порушення свого права, якщо позивач вважав своє право порушеним, він міг
дізнатися при виплаті допомоги за відповідний період. Незнання законодавства не
є поважною причиною пропуску такого строку. Будь-яких поважних причин для поновлення
строку звернення до суду позивачем не наведено.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Тому
пропуск такого строку є підставою для відмови в задоволені позову.

Враховуючи, що відповідач наполягає на застосуванні
положень ст. 100 КАС України, а позивач не зазначив суду ніяких поважних причин
пропуску строку звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку, що
позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду без поважних
причин, а тому вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в
частині стягнення з управління недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення
за 2004, 2005 роки.

Враховуючи
наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми
процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст.
195-196, п.п. 1,3 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст. 202, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст.
207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної
державної адміністрації Донецької області - задовольнити частково.

Скасувати
постанову Волноваського районного суду Донецької області від 28 грудня 2007
року у справі за № 2-а-107/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Волноваської районної державної адміністрації Донецької
області в частині стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за
2004, 2005 роки у розмірі 2868 гривень 80 копійок.

Відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Управління праці та соціального захисту
населення Волноваської районної державної адміністрації Донецької області в
частині стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2004, 2005
роки в розмірі 2868, 80 гривень.

В іншій частині
постанову Волноваського районного суду Донецької області від 28 грудня 2007
року у справі за № 2-а-107/07 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу і проголошення вступної
та резолютивної частин постанови, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий:

Судді :

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

Іменем України

(вступна та
резолютивна частини)

20 травня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-3617/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі

Літвіновій Л.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної
адміністрації Донецької області

на постанову

Волноваського районного суду Донецької області

від

28 грудня 2007 року

по адміністративній справі

№ 2-а-107/07

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Волноваської районної державної адміністрації Донецької області

про

стягнення недоотриманої допомоги на оздоровлення,
-

Керуючись ст.ст. 195-196, п.п. 1,3
ч.1 ст. 198, ст. 200, ст. 202, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної
державної адміністрації Донецької області - задовольнити частково.

Скасувати
постанову Волноваського районного суду Донецької області від 28 грудня 2007
року у справі за № 2-а-107/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації
Донецької області в частині стягнення недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2004, 2005 роки у розмірі 2868 гривень 80 копійок.

Відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Управління праці та соціального захисту
населення Волноваської районної державної адміністрації Донецької області в
частині стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2004, 2005
роки в розмірі 2868, 80 гривень.

В іншій частині
постанову Волноваського районного суду Донецької області від 28 грудня 2007
року у справі за № 2-а-107/07 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу і проголошення вступної
та резолютивної частин постанови, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий:

Судді :