Справа № 22а-341/2007
Суддя: Зубова Л.М.
Дата ухвалення: 2007-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 22а - 341 Голов. в 1 інстанц. Павленко Л.М.
21 Доповідач
Постанова

Іменем України

17
квітня 2007 року м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі

головуюча суддя
Зубова Л.М.

судді Лук'янова С.В.., Барсукова О.І.

секретар Іванов
В.М.

розглянув у
відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом прокурора
Київського району м. Донецька в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
Фонду в Київському районі м. Донецька

про визнання
неправомірними дій , покладення обов'язку перерахувати пенсію, стягнення
заборгованості

з апеляційною
скаргою відповідача

на рішення
Київського районного суду м. Донецька від 21 листопада 2006 року.

Вислухавши
доповідача, пояснення представників відповідача Гладиш Д.В. і Дон О.П., які
підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора Конакової В.О., позивача,
його представників ОСОБА_2 і і ОСОБА_3, які заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, перевіривши матеріали цивільної справи, апеляційний суд, -

встановив:

У березні 2006
року позивач звернувся до відповідача з позовом у суд, вказував, що ОСОБА_1 є
інвалідом 2 групи, має статус постраждалого від наслідків Чорнобильської
катастрофи 1 категорії. Відповідач в порушення Закону України « Про
загальнодержавне пенсійне страхування» та Закону України « Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» призначив йому пенсію у сумі 936 грн. при тому, що пенсія повинна
складати 2656 грн. ( 8 мінімальних пенсій за віком для інвалідів 2 групи), тому
за 2005 рік утворилась заборгованість 23628 грн. Позивач просив зобов'язати
відповідача призначити ОСОБА_1пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком -
2656 грн. щомісячно та стягнути на його користь заборгованість у сумі 23628
грн. , яка утворилась за 2005 рік.

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 21 листопада 2006 року позов
задоволено у повному обсязі,

У
апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати., посилаючись на
те, що рішення суду суперечить вимогам матеріального закону та фактичним
обставинам справи.

Апеляційний
суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст. 202 КАС України
порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або питання є підставою для скасування рішення
суду першої Інстанції і ухвалення нового рішення

З
обставин справи видно, що позов заявлено до суб'єкта владних повноважень, а
тому у відповідності до вимог ст. 17 КАС України спір підлягає розгляду в
порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції керувався нормами
Цивільно-процесуального Кодексу України, що є порушенням норм процесуального
права.

Крім
того, задовольняючи позов, суд 1 інстанції,
як на правову підставу стягнення
, послався на ч. 2 ст.. 54
Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 19.12.1991 року з наступними змінами
та ст.. 28
Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про те,
що інвалідам 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, розмір пенсії не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно
до ст. 54 ч. 1 Закону України « Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», пенсія по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за
бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчудження в
1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається
згідно з законодавством.

Згідно
ч. 5 ст. 54, ст. ст. 62,63 Закону України « Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, визначається Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами
державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої
влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності, фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

У
відповідності до ст. 95,117 Конституції України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування видатків, а постанови і розпорядження
Кабінету Міністрів України є обов'язковими для виконання.

Представники
відповідача заперечуючи проти позову , стверджували про відсутність законних
підстав для його задоволення, зазначали, що пенсія позивача, призначена з заробітку в зоні відчудження складає
більший розмір , ніж на підставах, вказаних у ч. 4 ст. 54 Закону України « Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» , про який ставиться питання у позовній заяві ,оскільки у випадку
застосування ч. 4 ст. 54 Закону України « Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення
пенсії здійснюється з урахуванням розмірів мінімальної пенсії, з якої слід
нараховувати пенсію, встановлених Кабінетом Міністрів України,

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції не прийняв до уваги положення Постанов Кабінету
Міністрів України № 1 від 3.01.2002 року « Про підвищення розміру пенсій та
інших соціальних виплат окремим категоріям

пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету» та № 1293 від 27 грудня 2005 року « Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якими визначено розмір для розрахунку пенсій
означеній категорії осіб та мінімальний розмір пенсії, нижче якого не може бути
призначена пенсія на підставах, вказаних у ч. 4 ст. 54 Закону України « Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». У відповідності до останньої постанови встановлено , що для
інвалідів 2 групи пенсія не повинна бути нижчою 500 грн.

З матеріалів
справи видно, що позивач у липні 1990 року звернувся до Фонду з заявою про
призначення пенсії з заробітку за роботу в зоні відчудження, додав довідки про
розмір заробітку, в наступному надав додаткові довідки на підтвердження розміру
заробітку, отриманого в зоні відчудження.

З розпоряджень
Фонду (а.с. 49-53) про призначення пенсії видно ,що позивачеві було призначено
пенсію як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС. З пояснень сторін,
підтверджених матеріалами справи, видно, що з 1.01.2005 по 1.01.2006 року
позивачеві в було призначено пенсію у сумі 863,44 грн. щомісячно і додаткову
пенсію 12,47 грн. щомісячно. Вказані суми позивачем фактично отримані. Станом
на 1.01.2006 року пенсія позивача складає 2171,06 грн. в місяць.

За вказаних
обставин пенсія, визначена позивачу , не була нижчою за розмір, встановлений
законодавством України.

Доводи позовної
сторони про те, що пенсію ОСОБА_1призначено не у відповідності до чинної
постанови Кабінету Міністрів України № 523 від 30.05.1997 року «Порядок
обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи» спростовано матеріалами справи, з яких видно, що
пенсію розраховано на підставі заяви ОСОБА_1, виходячи з його заробітку у зоні
відчудження, дані про яку надані ОСОБА_1

Доводи позивача
про те, що пенсія ОСОБА_1 повинна складати не менше 8 мінімальних розмірів
пенсії за віком, суперечить вимогам ст.
28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,
згідно якій мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений законом,
застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених цим
законом., а тому суд помилково
застосував дію цього закону на спірні правовідносини.

Оскільки рішення суду постановлено всупереч вимогам
матеріального та процесуального закону,
тому підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні законні
підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.. 202 ч.1 п)4
Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд ,-

постановив:

Апеляційну
скаргу задовольнити.

Рішення
Київського районного суду м. Донецька від 21 листопада 2006 року скасувати.

Відмовити у
задоволенні позову прокурора Київського району м. Донецька, який діє в
інтересах ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду в Київському районі м. Донецька про визнання неправомірними
дій , покладення обов'язку перерахувати пенсію, стягнення заборгованості по
пенсії.

Постанова
набирає законної сили негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом одного місяця з
дня проголошення.