Справа № 22а-5354/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 22а - 5354/08
Головуючий суддя у 1-ій
інстанції - Янжула С.А
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня
2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого,
судді Сафронової С.В. (доповідача)

суддів Поплавського В.Ю.

Нагорної Л.М.

при
секретарі Фірсік Д.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від
07 березня 2008 року

у
адміністративній справі № 2а-69/07 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту виконкому
Довгинцівської в місті ради про стягнення коштів щорічної допомоги на
оздоровлення та стягнення недорахованої суми, -

в с т а н о в и
л а :

ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою на постанову Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 07 березня 2008 року, в якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та винести
нове рішення.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач
вказує на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги Постанову
Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя» та Рішення Конституційного Суду України №
5-рп/2002 від 20.03.2002 року, № 7-рп/2004 від 01.12.2004 року та № 6-рп/2007
від 09.07.2007 року. Стосовно порушення судом норм процесуального права,
позивач посилається на те, що суд ухвалив рішення, що не відповідає його
позовним вимогам.

В судовому
засіданні позивач підтримав свою апеляційну скаргу та наполягав на її
задоволені з наведених у скарзі підстав, а також додатково вказує на те, в суді
першої інстанції він подав заяву з обґрунтуванням поважності причини пропуску
строку звернення до суду з позовом, але суд не прийняв його доводи до уваги.
При дачі пояснень суду, апелянт не заперечує правильність судового рішення,
оскільки розуміє, що не має права вимагати виплату за межами процесуального
строку, які ним були порушені, однак при цьому просить задовольнити його позов
в частині стягнення на його користь з відповідача недораховану суму щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за 2006 р. та 2007 р., тобто за останні два
роки.

Від відповідача
до суду надійшли письмові заперечення проти апеляційної скарг, в яких
відповідач наполягає на тому, що виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення проводяться у визначеному
законом порядку в повному обсязі та своєчасно з зазначенням платежу у
відомості, просить в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, вважає
належним відповідачем по справі Міністерство праці та соціальної політики
України, як головного розпорядника бюджетних коштів. Також відповідач просить
розглянути справу без участі його представника.

Перевіривши
матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального
права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи з наступного.

Як вбачається з
матеріалів справи позивач є учасником ліквідації наслідків аварії ЧАЕС 1
категорії інвалідом 3 групи, захворювання якого пов'язано з наслідком
Чорнобильської катастрофи, що є підставою для отримання ним щорічної допомоги у
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закону № 796-ХІІ).

Із змісту ст.1
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону №
796-ХІІ.

З огляду на те,
що відповідно до абзацу 7 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, а встановлений ще
в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України № 836 розмір щорічної
допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає
розміру, встановленому іншими законами України, дії відповідача по нарахуванню
позивачу щорічної допомоги у період з 2001 р. по 2005 р. дійсно є
неправомірними.

Зокрема, розмір
мінімальної заробітної плати, відповідно до Закону України № 1766-ІІІ від
01.06.2000 р. був встановлений з 1 липня 2000 року у розмірі 118 грн. на
місяць. Законом України № 2896-ІІІ від 13.12.2001 р. розмір мінімальної
заробітної плати з 1 січня 2002 року встановлений у розмірі 140 грн. на місяць,
а з 1 липня 2002 р. у розмірі 165 грн.
Законом України від 26.12.2002 р. № 372-ІV розмір мінімальної заробітної
плати встановлений з 1 січня 2003 р. у розмірі 185 грн. на місяць, а з грудня
2003 р. встановлений у розмірі 205 грн. Законом України № 1344- ІV від
27.11.2004 р. розмір мінімальної заробітної плати з 1 вересня 2004 р.
встановлений у розмірі 237 грн. на місяць, а з 1 січня 2005 р. Законом України №
2285- ІV від 23.12.2004 р. розмір мінімальної заробітної плати був встановлений
у розмірі 262 грн., з 01 квітня 2005 р. - в розмірі 290 грн.,
з 1 липня 2005 р. - 310 грн., з 1 вересня 2005 р. - 332 грн. Законом
України № 3235- ІV від 20.12.2005 р. розмір
мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2006 року у розмірі 350
грн. на місяць, з 1 липня 2006 р. в розмірі 375 грн.

Зазначені
нормативні акти свідчать про те, що розмір мінімальної заробітної плати зростав
кожен наступний рік. При цьому, вказані закони не містили обмежень щодо
застосування статті 48 Закону № 796-ХІІ. Оскільки ні Верховна Рада України, ні
Кабінет Міністрів України в наступному до 2006 року будь-яких рішень із цих
питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню
підлягала не Постанова КМУ № 836, а саме стаття 48 Закону № 796-ХІІ та Закони
України № 1766-ІІІ від 01.06.2000 р., № 2896-ІІІ від 13.12.2001 р., № 372-ІV
від 26.12.2002 р., № 380-ІV від 26.12.2002 р., № 1344- ІV від 27.11.2004 р. №
2285- ІV від 23.12.2004 р. та № 3235- ІV від 20.12.2005 р.

За таких
обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач по справі повинен
був виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за зазначений період,
виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Разом з тим,
судом першої інстанції до спірних правовідносин правильно були застосовні
положення ст.ст. 99, 100 КАС України, оскільки відповідач в суді першої
інстанції наполягав на відмові у задоволені позову з підстав пропуску позивачем
річного строку звернення до суду, а позивачем не ставилося питання про його
поновлення та не було наведено обставин про поважність причини пропуску цього
строку. Твердження позивача в суді апеляційної інстанції про звернення до суду
з відповідною заявою з обґрунтуваннями причини пропуску строку - не
відповідають матеріалам справи, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає, що постанову суду в оскарженій в частині
відмови у задоволенні позову стосовно стягнення недоплаченої щорічної допомоги
на оздоровлення за 2001-2005 роки з підстав пропуску строку на звернення з
позовом до суду є обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Відмовляючи
позивачу у задоволені вимог про стягнення про недоотриманої ним суми щорічної
допомоги на оздоровлення за 2006 рік, суд першої інстанції правильно прийняв до
уваги те, що дію абзацу другого частини четвертої статті 48 Закону № 796-ХІІ
було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від
20.12.2005 р. N 3235-IV.

Враховуючи, що
дану норму не було скасовано або визнано неконституційною, колегія суддів вважає,
що в цій частині постанова суду першої інстанції є законною та скасуванню не
підлягає. Доводи апелянта про його право на отримання за 2006 р. недоотриманої
суми щорічної допомоги на оздоровлення не спростовують висновків суду першої
інстанції і є неправильним розумінням норм матеріального права.

Вимоги апелянта
про стягнення на його користь недоотриманої суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 р. задоволенню не підлягають, оскільки апеляційна
інстанції при розгляді справи не може вийти за межі позову, який було
розглянуто судом першої інстанції, хоча позивач і має право на отримання
вказаної допомоги у розмірі, визначеному ст.48 Закону № 796-ХІІ, з
врахуванням Рішення Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року

Таким чином, заявлені
в суді апеляційної інстанції вимоги апелянта ОСОБА_1 щодо стягнення на його
користь недоотриманої суми щорічної
допомоги за 2007 рік знаходяться поза межами компетенції апеляційного суду, а
тому задоволенню не підлягають, що не позбавляє позивача звернутися з даним
позовом в загальному порядку.

Відповідно
до п.1 ч.1 ст.198 та ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції
залишає апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням
норм матеріального права.

Доводи апелянта
про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не можуть стати
підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду
першої інстанції, оскільки вказані порушення не привели до неправильного
вирішення спору по суті.

На підставі
вищенаведеного та керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У х в а
л и л а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, постанову Довгинцівського районного суду
м. Кривого Рогу від 07 березня 2008 року
- залишити без змін.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня складення її повного тексту

Повний текст
постанови складено 01 липня 2008 року

Судді: