Справа № 22а-469/2007
Суддя: Савченко В.О.
Дата ухвалення: 2007-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22а - 469/2007 Головуючий
в І інстанції Нестеренко Н.В.
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
лютого «20» дня
Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Луганської

області в складі:

головуючого судді Савченко В.О.

суддів Карташова О.Ю., Свинцової Л.М.

при секретарі Ковальчук
Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луганську адміністративну
справу

за апеляційною скаргою управління Пенсійного Фонду
України в м. Кіровську Луганської області на постанову Кіровського міського
суду Луганської області від 19 грудня 2006р.

за позовом
ОСОБА_1до управління Пенсійного фонду в м. Кіровську Луганської

області про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2006
рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного
фонду в м. Кіровську Луганської області про
визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Свої позовні
вимоги мотивував тим що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії,
інвалідом 3 групи у зв*язку з захворюванням, одержаним під час виконання таких
робіт. Згідно Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" призначена йому пенсія не може бути нижче 6 мінімальних
пенсій за віком, а додаткова за шкоду здоров'ю - 50% мінімальної пенсії за віком. Однак при визначенні йому розміру
пенсії такі вимоги закону до уваги не були прийняті і розрахунок пенсії
проводиться, виходячи з розміру державної пенсії 19 грв 91 коп та додаткової
пенсії - 16 грв 62 коп., при тому, що розмір мінімальної пенсії у державі
станом на 01 жовтня 2006 року становить 366 грн. В жовтні 2006р. він звернувся
до відповідача з заявою про перерахунок призначеної йому пенсії, але йому було
в цьому відмовлено

Позивач просив
визнати дії відповідача щодо відмови йому у перерахунку пенсії неправомірними і
зобов'язати зробити перерахунок пенсії, встановивши державну пенсію у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком - 2196 грн., додаткову - 183 грн з 1 жовтня 2006
року, а також зобов'язати УПФУ в м. Кіровську Луганської області робити
перерахунок пенсії у випадку підвищення мінімальної пенсії за віком постійно.

Постановою
Кіровського міського суду Луганської області від 19 грудня 2006р. вимоги
позивача були задоволені частково: дії відповідача, які полягали у відмові щодо
перерахунку розміру призначеної пенсії, були визнані неправомірними На
відповідача було покладено обов'язок провести перерахунок призначеної позивачу пенсії, встановивши її у
розмірі шести мінімальних пенсій за віком, починаючи з 01 жовтня 2006 року, та
виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком станом на 01 жовтня 2006 року -
366 гривень, а також зобов'язання щодо перерахунку додаткової пенсії,
призначеної позивачу, встановивши її щомісячно у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 жовтня 2006 року та виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком станом на 01 жовтня 2006 року - 366
гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено за
необгрунтованостю.

2

В апеляційній
скарзі Управління пенсійного фонду в м. Кіровську Луганської області, не
погодившись з судовою постановою, просить скасувати її і постановити нову про
відмову у задоволенні вимог позивача,
оскільки розмір пенсії позивачеві був визначений правильно. Вважає, що рішення
суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, що суд
помилково зробив висновки про доведеність обставин, які мають значення для
справи.

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду
вважає її такою, що підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 11
КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні
ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд
розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до вимог КАС України і не може виходити за межі позовних вимог, крім
випадків, коли це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Згідно ст. 159 КАС України
рішення суду повинне бути законним і обґрунтованим. Цим вимогам закону
оскаржене рішення не відповідає. Стаття 71 КАС України передбачає що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Дані вимоги закону
судом першої інстанції в повній мірі виконані не були.

Так, ухвалюючи
постанову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є інвалідом 3 групи
внаслідок захворювання, одержаного при ліквідації аварії на ЧАЕС і розмір його
основної пенсії не може бути нижче 6 мінімальних пенсій за віком а додаткової
складати 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст.. ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" постанови КМУ від 30.05.1997р.
Законом України "Про державний бюджет України
на 2006р" встановлено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з
01.01.2006р. - у розмірі 350 грн., з 01.04.2006р. - у розмірі 359 грн.,
з 01.10.2006р. - 366 грн. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції
вказав на неправомірність дій відповідача, який при розрахунку розміру пенсії
брав за основу розмір пенсії за віком у розмірі 19,91 грн., оскільки постанови
КМУ, якими змінено мінімальний розмір пенсій
інвалідам внаслідок Чорнобильської катастрофи не може застосовуватися як такі,
що звужують права громадян і приоритетними в будь - якому випадку
залишаються норми закону.

Колегія суддів
вважає, що такі висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення
позовних вимогОСОБА_1 є поспішними.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу була призначена пенсія як
інваліду 3 групи відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від
28.02.1991р. Відповідно до положень ст. 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" пенсії особам, віднесеним до 1 категорії, дійсно
встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю. Хоча позивач і просив переглянути розмір його пенсії відповідно до
вимог ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", однак підстав для
задоволення його заяви у відповідача не було. Ст. 54 Закону дійсно передбачає
розмір пенсії для інвалідів 3 групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не менше ніж 6 мінімальних пенсій за віком. Але
цією ж статтею передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.01.2002р. №1 "Про підвищення розмірів
пенсій і інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету" встановлено, що
розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", провадиться виходячи з розміру 19 гривень 91
копійка.

Частиною 1 ст.
28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" дійсно встановлено мінімальний розмір пенсії за віком за наявності
у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Але
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті,

3

застосовується
згідно ч. З ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та п. 6 Прикінцевих положень Закону України
"Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на
2005р" № 2505-1У від 25.03.2005р. виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, тобто це 3 види пенсій: за віком за наявності
у чоловіків 25, а у жінок -20 років
страхового стажу; по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому
числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); та
у зв'язку з втратою годувальника. Позивачу, як було вказано вище, пенсія була
призначена відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і для цього
виду пенсій розрахункова величина пенсій залишилася до цього часу незмінною, а
саме 19,91 грн. Тому ні у відповідача, ні у суду першої інстанції не було
правових підстав для застосування як розрахункової величини для обчислення
пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
мінімального розміру пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законом
України "Про державний бюджет на 2006р", який встановлює розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З тих же підстав є
необгрунтованими також вимоги позивача про перерахунок додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю. При цьому постанова Кабінету Міністрів України від
03.01.2002р. ніяк не погіршує положення позивача по відношенню до вимог,
передбачених ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", так як вона
прийнята на виконання положень цього закону Кабінетом Міністрів України в межах
своїх повноважень і встановлює порядок обчислення розміру пенсій та величину, з
якої цілий ряд спеціальних пенсій, в тому числі і пенсії, призначені відповідно
до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", розраховуються, бо ніяким іншим
нормативним актом ця величина для цих спеціальних видів пенсій не встановлена.

Таким чином Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і Закон України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регулюють порядок
призначення і виплат різних видів пенсій і внесення змін до одного з них не
тягне за собою автоматично необхідність застосування цих змін до положень
другого закону, так як зазначені закони регулюють різні види правовідносин. З
урахуванням наведеного не може йти мова також про звуження чи розширення прав
громадян в зв'язку з змінами в одному з цих законів, якщо той закон, в який
були внесені зміни не регулює порядок призначення та виплати того виду пенсії,
яка призначена конкретному громадянину.

Проаналізувавши
зазначені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає необхідним,
скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити по справі нову про відмову
у задоволенні вимог позивача.

Керуючись ст.
199, 202, 205, 207 КАС України, ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", Законом України "Про державний бюджет на 2006р",
ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.01.2002р. №1 "Про підвищення розмірів
пенсій і інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету", судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління ПФУ в м. Кіровську
Луганської області - задовольнити.

Постанову Кіровського міського суду Луганської області
від 19 грудня 2006р. - скасувати.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Управління ПФУ в м. Кіровську Луганської області про визнання дій Управління ПФУ в м. Кіровську
Луганської області неправомірними і зобов'язання провести перерахунок
належної йому пенсії відмовити через їх
необґрунтованість.

Постанова
набирає чинності негайно, але може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом одного місяця з
дня її оголошення.