Справа № 22-а-2659/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Нікулін О.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

30
травня 2008 року справа №
22-а-2659/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Міронової
Г.М.

суддів: Геращенка І.В., Малашкевича С.А.

при секретарі судового засідання

Білоус К.І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився;

від відповідача:

не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Управління праці та соціального
захисту населення Дебальцівської міської ради

на постанову Дебальцевського
міського суду Донецької області

від

25 грудня 2007 року

у адміністративній справі

№
2-а-336/2007

за позовом

ОСОБА_1

До

Управління праці та соціального
захисту населення Дебальцівської міської ради

Про

визнання неправомірною відмови у
виплаті допомоги на оздоровлення та стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2007 року позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірною відмови
УПСЗН міста Дебальцеве сплатити щорічну допомогу на оздоровлення, виходячи із
розміру мінімальної заробітної плати на день фактичної виплати.

Постановою Дебальцевського міського суду Донецької
області від 25 грудня 2007 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Дебальцівської міської ради про визнання
неправомірною відмови у виплаті допомоги на оздоровлення та стягнення
недоотриманої допомоги на оздоровлення було задоволено частково.

Не погодившись з таким судовим рішенням, управління праці
та соціального захисту населення Дебальцівської міської ради подало апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права, а саме Постанови КМУ № 562 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто всі виплати,
передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної
допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної
плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними постановами КМУ, а також
на незастосування судом першої інстанції ст. 99 КАС України.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Дебальцівської
міської ради як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції (надалі
ЧАЕС), та віднесений до категорії 2 осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна грошова
допомога на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, при цьому
розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати становив: в 2005 році -
332,00 грн., в 2006 році - 375,00 грн., в 2007 році - 460,00 грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: в 2005 році - 100,00
грн., 2006 році - 100,00 грн., в 2007 році - не виплачувалася.

Крім того, суд першої
інстанції послався на те, що дія абзацу другого та
третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України, тому в
задоволенні вимог щодо недоотримання коштів на оздоровлення за 2006 рік було
відмовлено.

Таким чином, судом першої
інстанції було встановлено, що фактично за 2005 та 2007 роки відповідачем було
недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі: 3860 грн. 00
коп.

Сторони, що беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином, надали заяви
з проханням розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та віднесений до
категорії 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується копією посвідчення (НОМЕР_1від 16.05.2007 року), наявною у
матеріалах справи (а.с. 6).

Відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
та віднесених до категорії 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, передбачена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений для категорії 2 осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, в 100 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною постановою №
562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, для категорії 2 осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 2005 р. 100 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2005 та 2007 роки, а не постанова № 562.

На підставі пункту 30
статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсації і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від
09.07.2007 року.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі 100 гривень за період 2005 р. та у 2007 р., суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними.

Посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку
звернення до суду з адміністративним позовом не є обґрунтованими з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.
99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод
та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Проте згідно ч. 1 тієї ж статті
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, іншим законом -
Цивільним Кодексом України у п. 3 ч. 1 ст. 268 встановлено, що позовна давність
не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

В розумінні ст. 48
Закону № 796-ХІІ
допомога на оздоровлення є способом відшкодування шкоди, спричиненої здоров'ю
громадянина внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, суд не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги з причини пропущення строку звернення до
адміністративного суду.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції правильно встановлені
обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального права і частковим
порушенням норм процесуального права.

Керуючись статтями 184, 195, 196,
198, ст. 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Дебальцівської міської ради на постанову Дебальцевського міського суду Донецької
області від 25 грудня 2007 року у справі № 2-а-336/07 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Дебальцівської міської ради
про визнання неправомірною відмови у виплаті допомоги на оздоровлення та
стягнення недоотриманої допомоги на оздоровлення - залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: