Справа № 2-а-312/2008
Суддя: Рахманкулова І.П.
Дата ухвалення: 2008-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-312/08
П О С Т А Н О В А

І
М Е Н
Е М У
К Р А
Ї Н И

07
липня 2008 року Деснянський
районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого
судді Рахманкулової І.П.,

при секретарі
Піка Т.В., Неслуженко О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника

позивача Красненка
Ю.В., представника

відповідача Кудрявцевої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області про
визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації вартості саноторно-курортного
лікування та моральної шкоди, -

в
с т а
н о в
и в :

Позивач звернувся до суду з
позовними вимогами до відповідача, в якому просить суд визнати протиправною
бездіяльність відповідача, яка виразилася у ненаданні йому у 2005-2007 роках
путівок на санаторно-курортне лікування; стягнути з відповідача на його користь
21000 грн. компенсації вартості санаторно-курортного лікування та 15000 грн.
моральної шкоди.

Свої вимоги
позивач обґрунтував тим, що упродовж 2005-2006 років він щорічно звертався до
відповідача із заявами про надання путівок на санаторно-курортне лікування, але
відповідач на такі його звернення не реагував і путівки до санаторію не
надавав.

Позивач та
його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просили суд
їх задовольнити.

Представник
відповідача подала письмові заперечення проти позову, обґрунтовуючи їх тим, що
позивач із заявами про видачу йому путівок на 2005-2006 роки не звертався, а у
2007 році двічі відмовився від запропонованих йому путівок.

Заслухавши
пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши
свідків ОСОБА_1, ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав
для задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1 являється інвалідом 1 групи внаслідок
виробничої травми, отриманої у 1987 році.

Відповідно
до ст. 34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» (далі Закон), Фонд соціального
страхування фінансує витрати, в тому числі на санаторно-курортне лікування.

Статтею 17
Закону передбачено, що рішення правління Фонду, прийняте в межах його
компетенції, є обов»язковим для виконання всіма страхувальниками та
застрахованими.

Відповідно
до постанови правління Фонду №30 від
27.03.2003 року, було затверджено Положення про забезпечення потерпілих
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання
путівками для санаторно-курортного лікування, яке діяло на час спірних
правовідносин. (надалі Положення).

Згідно
п.2.4 Положення відділення виконавчої дирекції Фонду письмово повідомляють
потерпілих про їх право отримати у Фонді путівки, якщо це визначено у довідці
МСЕК, а потерпілі для постановки на облік для забезпечення путівками для
санаторно-курортного лікування повинні подати заяву за встановленою формою,
висновок МСЕК та довідку для отримання путівки за формою №070/о з обов»язковим
зазначенням діагнозу, профілю санаторію, сезонності.

Встановлено,
що позивач отримував путівку в санаторій у серпні 2004 року.

Відповідач звертався до позивача листами від 25.07.2005
року №1-09/322, від 30.03.2006 року №1-07/331 з пропозицією подати письмову
заяву, довідку за формою 070/0, визначити бажаний період лікування та
санаторно-курортний заклад. (а.с.16-17)

Як пояснила
представник відповідача, спеціалісти відділення Фонду, окрім листів, також і в
телефонному режимі неодноразово зверталися до позивача з роз»ясненням його
права на санаторно-курортне лікування та необхідності подання ним письмової
заяви. Даного факту в судовому засіданні не заперечував позивач.

В
матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався із заявами до
відповідача про надання йому путівок до санаторію у 2005-2006 роках.

Представником
позивача надані суду копії заяв ОСОБА_1 на адресу відповідача від 25 березня 2006 року та від 01 лютого 2007
року про забезпечення його путівкою на травень-червень 2006 року та на
травень-червень 2007 року, а також поштові повідомлення про вручення цих заяв
відповідачу відповідно 27.03.2006 року та 02.02.2007 року (а.с.32-34).

Проте,
представником відповідача надані суду для огляду оригінали, а до справи копії
заяв ОСОБА_1 від 25 березня 2006 року та від 29 січня 2007 року, які надійшли
та були вручені відповідачу відповідно 27.03.2006 року та 02.02.2007 року, що
співпадає з тими поштовими повідомленнями, які надав відповідач.

В заяві
позивача від 25.03.2006 року, яка надійшла до відповідача 27.03.2006 року,
позивач просив повідомити його в письмовій формі, коли йому в останній раз
надавалася путівка в санаторій для спинальних хворих, а також повідомити
вартість путівки в санаторій на той час. (а.с.61). Відповідь позивачу на дану
заяву було надано відповідачем 30.03.2006 року за №1-07/331 (а.с.17).

В заяві
позивача від 29 січня 2007 року, яка надійшла до відповідача 02.02.2007 року,
позивач просив виплатити йому компенсацію на бензин, ремонт і технічне
обслуговування автомобіля за 2007 рік. (а.с.62).

Таким
чином, подання позивачем адресованих відповідачу заяв від 25 березня 2006 року
та від 01 лютого 2007 року про забезпечення його путівками, не знайшло свого
підтвердження у судовому засіданні, так як до відповідача за вказаними поштовими повідомленнями
надходили заяви від позивача іншого змісту.

Відповідно
до журналу обліку звернень, ОСОБА_1 12 вересня 2006 року звернувся до
відповідача із заявою про видачу путівки до санаторію на 2007 рік. Дана заява зареєстрована в журналі
обліку за №5 (а.с.14-15,18).

17.05.2007
року відповідач надсилав позивачу листа з пропозицією визначити конкретний
санаторій та період лікування. В листі було визначено санаторії: ім. Бурденка
м. Саки та «Слов»янський» м. Слов»янськ та можливі періоди лікування -
липень-грудень та червень-грудень. (а.с.19).

30 серпня
2007 року відповідач направив на адресу позивача повідомлення про можливість
забезпечення його путівкою на санаторно-курортне лікування у санаторій
«Слов»янський» м. Слов»янськ терміном на 45 діб з 23.09.2007 року. У даному
повідомленні позивачу запропоновано письмово повідомити відділення про згоду чи
відмову від лікування у зазначеному санаторії у вказані терміни. Позивачем
даний лист отримано 01.09.2007 року згідно поштового повідомлення про вручення
листа. (а.с.20).

Оскільки
згоди на отримання путівки від позивача отримано не було, відповідачем
03.09.2007 року було складено акт про відмову потерпілого від путівки для
санаторно-курортного лікування, як це передбачено п.4.3 діючого на той час
Положення. (а.с.21).

05 вересня
2007 року позивач звернувся до відповідача одразу з двома заявами про
забезпечення його путівками в санаторій в другій половині листопада 2007 року
та на початку січня 2008 року. (а.с.22,23).

Діючим на
той час Положенням (п.2.13) передбачено, що при черговому зверненні до
відділення за постановкою на облік для одержання путівки, потерпілий повинен
подати письмову заяву, яка реєструється в установленому порядку при наявності
заповненого зворотного талону до раніше виданої йому путівки. Постановка
потерпілого на облік здійснюється не раніше 6 місяців з часу повернення його із
санаторію.

Відповідач
своїм листом від 25.09.2007 року повідомив позивача про неможливість надання
йому двох путівок для безперервного лікування (оскільки термін лікування по
одній путівці становить 45 діб), а також було запропоновано повідомити про
бажаний для нього час лікування у санаторії з використанням однієї путівки.
(а.с.25). Даний лист позивачем отримано згідно поштового повідомлення
29.09.2007 року.

Оскільки
відповіді від позивача не надійшло, відповідачем 31.10.2007 складено акт про
відмову потерпілого від путівки для санаторно-курортного лікування відповідно
до вимог п.4.3 Положення, а путівку №446977 в санаторій «Слов»янський» було
повернуто до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України. (а.с.26, 68).

Відповідно
до п.2.10 Положення передбачено, що в разі відмови потерпілого від забезпечення
путівкою вартість путівки йому не компенсується.

Чинним
законодавством передбачено, що компенсація вартості путівки можлива лише у разі
самостійного придбання путівки інвалідом у визначених п.2.11 Положення
випадках.

Судом
встановлено, що відповідач щорічно з 2005 по 2007 роки замовляв для відповідача
путівки в санаторій, що підтверджується матеріалами справи, але за відсутності
бажання позивача, останній не скористався своїм правом на санаторно-курортне
лікування, а тому підстав для визнання незаконною бездіяльності відповідача
судом не вбачається.

За таких
обставин, враховуючи, що позивач, незважаючи на пропозиції відповідача, не
подавав заяв до відповідача про надання йому путівок на санаторно-курортне
лікування у 2005-2006 роках, а у 2007 році він двічі відмовився від
запропонованих йому путівок, а також те, що чинним законодавством не передбачено
виплату компенсації за невикористані путівки в указаних випадках та в
зазначених позивачем розмірах, підстав для задоволення позову не вбачається.

Керуючись статтями 2, 3, 158 - 163, 186 КАС
України, суд

п о с т а н о в и в :

У
задоволенні позову ОСОБА_1відмовити.

Постанову
може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду.

Заяву
про апеляційне оскарження може бути подано протягом десяти днів після складання повного
тексту постанови.

Апеляційна скарга на
постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження або в
порядку ст. 186 ч.5 КАС України.

С у д д я