Справа № 9/289
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

19.06.2008 р.
№
9/289

17:50

За
позовом

Державної
інспекції з контролю за цінами в Київській області

До

Товариства
з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм»

Про

стягнення
3 604,32 грн.

Головуючий суддя: Кротюк
О.В.

Секретар судового засідання: Гончаренко С.В.

Представники:

Від
позивача

Денисова
О.В. (довіреність № 1-279 від 07.02.2008 р.)

Від
відповідача

ОСОБА_1.
(довіреність б/н від 18.03.2008 р.)

Обставини справи:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм»про стягнення суми
виручки та штрафу в розмірі 3 604,32 грн.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено законодавство України про
ціни і ціноутворення, в зв'язку з чим прийнято рішення позивача про
застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін № 128
від 04.06.2007 р., які стягуються в судовому порядку.

Відповідач
позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні адміністративного
позову повністю, оскільки прийняте позивачем рішення суперечить законодавству
України про ціни та ціноутворення, так як перевірка проведена не на підставі розрахункових
документів, а на підставі товарно-транспортних накладних.

Розглянувши
подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення
для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

встановив:

актом
Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області № 231 від
27.04.2007 р. за результатами перевірки додержання порядку, формування, встановлення та застосування цін
і тарифів на лікарські засоби і вироби медичного призначення встановлено
порушення п.п. 1.1. п. 1 Розпорядження Київської обласної державної
адміністрації «Про встановлення граничних торговельних надбавок (націнок) на
вітчизняні та імпортні лікарські засоби та вироби медичного призначення»,
оскільки підприємством при реалізації лікарських засобів, на які введено
державне регулювання, застосовувалась торгівельна надбавка в розмірі від 30,6 %
до 81,8 %, що перевищує граничний 30,0% рівень. Як випливає з акту, розрахунку
суми позовних вимог та пояснень позивача перевірка проводилась на підставі
товарно-транспортних накладних.

Рішенням
Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області про застосування
економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін № 128 від 04.06.2007
р. встановлено, що ТОВ «ВО «Укрфарм»за період з 01.06.2006 р. по 13.04.2007 р.
при формуванні та застосуванні роздрібних цін на вітчизняні та імпортні
лікарські засоби і вироби медичного призначення застосовано торговельну
надбавку в розмірі від 30,6 % до 81,8 % до оптово-відпускної ціни виробника
(митної вартості), що перевищує граничний рівень 30 %, в результаті чого
необґрунтовано одержано суму виручки 1 201,44 грн. та вирішено вилучити у ТОВ
«ВО «Укрфарм»в доход державного бюджету необґрунтовано отриману суму виручки у
розмірі 1 201,44 грн. та штраф в сумі 2 402,88 грн.

Враховуючи
викладене вище, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог з
урахуванням наступного.

Закон
України «Про ціни і ціноутворення»від 3 грудня 1990 року507-XII визначає
основні принципи встановлення і застосування цін і тарифів та організацію
контролю за їх дотриманням на території республіки.

Положеннями
статті 9 Закону України «Про ціни і ціноутворення»визначено, що державні
фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються на ресурси, які
справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і
послуги, що мають вирішальне соціальне значення, а також на продукцію, товари і
послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне
(домінуюче) становище на ринку.

Державні
фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами
України.

Частиною
першою статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення»встановлено, що
координація роботи по здійсненню політики цін, проведення економічного аналізу
рівня та динаміки цін і вжиття заходів щодо регулювання цін і тарифів здійснюються
відповідними державними органами управління України та їх структурними
підрозділами.

Статтею
13 Закону України «Про ціни і ціноутворення»встановлено, що державний контроль
за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та
регульованих цін і тарифів. При цьому контролюється правомірність їх
застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної
конкуренції.

Контроль
за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці
функції покладено Урядом України. Вказані органи здійснюють контроль у
взаємодії з профспілками, спілками споживачів та іншими громадськими
організаціями.

Державні
органи, що здійснюють контроль за цінами, та їх посадові особи мають права,
виконують обов'язки і несуть відповідальність, передбачені Законом України
"Про державну податкову службу в Україні", крім повноважень,
передбачених пунктами 6 - 9 статті 11 вказаного Закону.

Господарські
суб'єкти повинні в установленому порядку подавати необхідну інформацію для
здійснення контролю за правильністю встановлення і застосування цін.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2000 р. N 1432 постановлено утворити
у складі Міністерства економіки на базі Державної інспекції з контролю за
цінами та державних інспекцій з контролю за цінами в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та Севастополі урядовий орган державного
управління - Державну інспекцію з контролю за цінами та її територіальні органи
- державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі.

Положенням
про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 13 грудня 2000 р. N 1819, встановлено, що основними
завданнями Держцінінспекції є організація та здійснення контрольно-наглядових
функцій з питань додержання центральними та місцевими органами виконавчої
влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствами, установами
та організаціями вимог щодо формування, встановлення та застосування цін і
тарифів.

Держцінінспекція
відповідно до покладених на неї завдань:

у
межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування,
встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного
обґрунтування;

вживає
відповідно до законодавства заходів за порушення підприємствами, установами та
організаціями порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а
також невиконання вимог органів державного контролю за цінами.

Держцінінспекція
має право, зокрема:

проводити
в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим,
підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності
перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших
документів, пов'язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і
тарифів;

одержувати
в установленому порядку від органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, підприємств, установ та організацій матеріали та інформацію,
необхідну для виконання покладених на неї завдань;

приймати
рішення про вилучення до відповідного бюджету сум всієї необґрунтовано
одержаної підприємством, установою, організацією виручки у результаті порушення
державної дисципліни цін та штрафу у двократному її розмірі, а також звертатись
з позовами до судів про стягнення з підприємств, установ та організацій
зазначених сум у разі невиконання ними рішень державних інспекцій з контролю за
цінами.

Держцінінспекція
має територіальні органи - державні інспекції з контролю за цінами в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину
систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені
пунктами 5, 6 цього Положення.

Положеннями
статті 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» передбачена відповідальність
за порушення державної дисципліни цін.

Вся
необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті
порушення державної дисципліни цін та діючого порядку визначення вартості
будівництва, що здійснюється із залученням коштів Державного бюджету України,
бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних
підприємств, установ та організацій підлягає вилученню в доход відповідного
бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в
позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі
необґрунтовано одержаної суми виручки. Вказані суми списуються з рахунків
підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду.

Інструкцією
про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами, затвердженою наказом Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 3
грудня 2001 р. N 298/519, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18
грудня 2001 р. за N 1047/6238, також встановлено, що підставою для застосування
економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання
суб'єктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними
чинного в періоді, що перевіряється, порядку встановлення та застосування цін і
тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог
законодавства.

Необґрунтовано
одержана суб'єктом підприємницької діяльності сума виручки, що підлягає вилученню
в дохід бюджету, обчислюється при порушенні порядку встановлення і застосування
цін (тарифів), що регулюються уповноваженими органами, - як різниця між
фактичною виручкою від реалізації продукції (послуг, робіт) та її вартістю за
цінами і тарифами, сформованими згідно з вимогами законодавства.

Відповідно
до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. N 363,
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N
128/2568, товарно-транспортна накладна -
єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що
призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх
переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної
роботи.

Відповідно
до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР,
розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек,
товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує
факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення)
коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених
цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором
розрахункових операцій або заповнений вручну.

Розпорядженням
Київської обласної державної адміністрації № 90 від 14.02.2002 р. установлено
граничні торговельні надбавки (націнки) на лікарські засоби і вироби медичного
призначення, зазначені у Переліку вітчизняних та імпортних лікарських засобів і
виробів медичного призначення, ціни на які підлягають державному регулюванню,
затвердженому спільним наказом Міністерства охорони здоров'я і Міністерства
економіки та з питань європейської інтеграції України від 03.12.2001 р. №
480/294, затвердженому в Міністерстві юстиції України 17.12.2001 р. за №
1045/6236, зокрема, на ті, що реалізуються населенню через аптечну мережу -на
рівні не вище ніж 30 відсотків оптової ціни виробника (митної вартості).

Аналізуючи
викладені обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що хоча рішення про
застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін № 128
від 04.06.2007 р. прийнято позивачем в межах повноважень та у порядку,
встановленому чинним законодавством України, проте з хибним та необґрунтованим
з огляду на наступне.

Зазначене
рішення прийнято на підставі товарно-транспортних накладних, які не є
документом щодо підтвердження отримання виручки, а є лише документом, що
призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх
переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку,
а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи,
оскільки виручка - це різниця між фактичною виручкою від реалізації продукції
(послуг, робіт) та її вартістю за цінами і тарифами, сформованими згідно з
вимогами законодавства, а документом, що підтверджує реалізацію товару є
розрахунковий документ (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція та
інш.).

Отже,
товарно-транспортна накладна не є документом, який визначає відповідну ціну
реалізації товару споживачу і розрахунок здійснений на підставі зазначених
документів є необґрунтованим та протиправним.

В
свою чергу, суд не приймає до уваги твердження позивача, що перевірка
проводилась тільки на підставі наданих відповідачем документів, оскільки чинним
законодавством України передбачено право позивача витребувати необхідні
документи для належного здійснення своїх функцій, тобто належної
перевірки.

Таким
чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність рішення
позивача, прийнятого з порушенням принципів обґрунтованості, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії), неупередженості, добросовісності, розсудливості, в зв'язку з чим позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною
1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд
також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно
з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність дій
перевіряючи інспекторів.

Зважаючи
на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають задоволенню.

керуючись
ст.ст. 9, 69-71, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити
в задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
О.В.Кротюк