Справа № 22а-179/2007
Суддя: Мануйлов Ю.С.
Дата ухвалення: 2007-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22а-179/2007 Головуючий у 1-й інстанції: Купавська Н.М.
Суддя-доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2007 року М.Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області в
складі:

Головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончара О.С.

Мануйлова Ю.С.,

при секретарі Тахтаул О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області
від 22 листопада
2006 року по
справі за адміністративним позовом ОСОБА_1до Державної виконавчої служби
М.Мелітополя та Мелітопольського району Запорізької області (далі - ДВС) про
скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження,
-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови
державного виконавця ДВС м. Мелітополя та Мелітопольсьго району від 6 травня 2006 р. про арешт та
оголошення заборони на відчуження належного йому майна, а саме: гаражу АДРЕСА_1

Вимоги
позивача мотивовані тим, що держвиконавець виніс вказану постанову на виконання
постанови начальника Територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в Запорізькій області від 23 грудня 2005 р. про
застосування до нього фінансової санкції в сумі 340 грн. Вважає, що ця
постанова держвиконавця не відповідає вимогам ст.50 Закону України від 21 квітня 1999 р.

"Про
виконавче провадження", оскільки вартість арештованого майна значно
перевищує розмір фінансової санкції. Також зазначив, що вказана вище постанова
посадової особи Головдержінспекції на автомобільному транспорті, як виконавчий
документ, не відповідає вимогам, передбаченим ст.19 Закону України від 21
квітня 1999 р. Також вважає, що фінансова санкція до нього застосована
незаконно, оскільки він не є суб'єктом підприємницької діяльності.

Постановою
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2006 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не
погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1. звернувся з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову і направити
справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

2

Заслухавши
доповідь судді, заслухавши пояснення осіб, що брали участь у судовому
засіданні, вивчивши апеляційну скаргу, цивільну справу, колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У
відповідності з п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної
скарги на

постанову
суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову
суду і

прийняти
нову постанову суду.

Судом
встановлено, що постановою начальника територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті в Запорізькій області від 23 грудня 2005 р. до ОСОБА_1.,
як до приватного підприємця, за порушення законодавства про автомобільний
транспорт, відповідальність за яке передбачена п.б ст. 69 Закону України
«Про автомобільний транспорт» були застосовані штрафні санкції в сумі 340 грн.

Вказана
постанова надійшла на виконання до ДВС. 1
березня 2006 р. було
відкрито виконавче провадження з виконання вказаної постанови.

6 травня 2006 р.
держвиконавцем ДВС винесена постанова про арешт майна боржника, а саме:
гаражаАДРЕСА_1

Відмовляючи
позивачу у задоволенні позову, суд послався на те, що загальний розмір суми,
яка підлягала стягненню з ОСОБА_1. за виконавчими листами склала 1190 грн. При цьому
суд виходив з того, що 29
травня 2006 року
держвиконавцем було відкрито ще одне провадження по виконанню постанови
начальника територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в Запорізькій області про застосування до ОСОБА_1.
штрафних санкцій у сумі 850
грн., а також,
що постановою держвиконавця,
винесеною в той же день, два виконавчі провадження об'єднанні в одне
зведене провадження.

За таких
обставин, суд вважав, що держвиконавець у відповідності до вимог ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження» міг накласти арешт та оголосити заборону на
відчуження майна позивача, а саме гаража АДРЕСА_1

Суд
також прийшов висновку про те, що постанова про застосування до позивача
штрафної санкції не визнана незаконною у встановленому законом порядку і що
позивач мав право оскаржити постанову про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим,
висновки суду не грунтуються на вимогах закону та протирічать обставинам
справи.

Згідно
зі ст.4 Закону України «Про виконавче провадження", одним із заходів
примусового виконання рішень є звернення на стягнення майна боржника, яка
полягає у його арешті (опису),
вилученні та примусовій реалізації.

У
відповідності до ст.55 вказаного Закону, арешт майна полягає у проведенні його
опису, оголошенні заборони розпоряджатись ним, а у разі потреби -в обмеженні
права користування майном. Застосування арешту майна необхідно для забезпечення
збереження майна боржника, що підлягає наступній реалізації.

При
проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна держвиконавець складає акт
описуй арешту майна.

З
постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.4)
вбачається, що при його проведенні боржник був відсутній. За таких обставин,
допускається проведення опису майна у присутності представника боржника, одного
з повнолітніх членів його сім'ї, представника житлово-експлуатаційної
організації або представника органа місцевої державної влади та місцевого
самоврядування.

Разом з
тим, ніхто із вказаних осіб до проведення арешту гаражу не залучався, оцінка
майна не проводилась, копія постанови держвиконавця про арешт майна наступного
дня на адресу боржника не надсилалась.

Крім
того, держвиконавцем також були порушені положення п.2.1.1,п.2.4 Інструкції про
проведення виконавчих дій, згідно яких для проведення виконавчих дій
державиконавцем

3

залучаються поняті
і що їх присутність обов'язкова,
зокрема, при проведенні арешту, вилученні і передачі майна.

У відповідності
до ст.55 Закону держвиконавцем за постановою про відкриття провадження або за
постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження може
бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з
урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все
майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

У своїх
запереченнях на позов та запереченнях на апеляційну скаргу ДВС вказала на ті
можливі витрати на проведення
виконавчих дій, які, крім суми стягнення за виконавчим документом та судового
збору, повинні бути враховані держвиконавцем при винесення постанови про арешт
майна та заборони на його відчуження, а саме: на перевезення, зберігання майна
боржника,оплату праці експерта та інші, а також витрати, пов'язані з реалізацію
арештованого майна.

Разом, з тим
будь-яких розрахунків на підтвердження вказаних вище витрат ДВС не надала.

Держвиконавцем
оцінка арештованого майна не проводилась, сума стягнення за виконавчим листом
складала 350 грн.

З
наданої апеляційному суду довідки ГК ""Ластівка" вбачається, що
оціночна вартість гаражу складає 8300
грн.

Вказані
обставини свідчать про те, що вартість гаражу значно перевищує суму стягнення
за виконавчим документом.

Оскаржуваною
постановою держвиконавця, яка є предметом оскарження, порушено співмІрність між
сумою накладеної штрафної санкції і вартістю арештованого майна.

За таких
обставин, суд відмовляючи у задоволенні позову, прийшов до хибного висновку про
правомірність дій держвиконавця при проведенні вказаної виконавчої дії і
відповідність постанови держвиконавця про накладення арешту на майно та
оголошення заборони на його відчуження вимогам закону.

За таких
обставин, суд
апеляційної інстанції вважає, що районним судом постановлено рішення з
порушенням вимог матеріального і процесуального права, яке не грунтується на
повному та всебічному з'ясуванні всіх обставин, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, висновки суду не відповідають обставинам справи, у
зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалою
нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.
198,202,205 КАС
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Постанову
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2006 року по цій
справі скасувати і прийняти нову постанову наступного змісту:» Адміністративний
позов ОСОБА_1задовольнити.

Скасувати
постанову державного виконавця Державної виконавчої служби м. Мелітополя та
Мелітопольського району Запорізької області від 6 травня 2006
р. про арешт майна ОСОБА_1, а саме: належного йому гаража АДРЕСА_1

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду протягом одного місяця.