Справа № 22-а-1470/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа
№22-а-1470/08 ( №22-а-3917/2007) Головуючий 1
інстанції: Гудков С.В.
Категорія: 49 Доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
червня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.,

Суддів Бенедик А.П.,
Кононенко З.О.

за участю
секретаря
Маймуліної А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Харківського апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну
справу за апеляційною скаргою Міністерства фінансів
України на постанову Лубенського
міськрайонного суду Полтавської області від 29.10.2007 року по справі №2а-87
/2007

за позовом ОСОБА_1

до Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації

Управління праці та
соціального захисту населення
Виконавчого комітету Лубенської міської Ради

Міністерства
праці та соціальної політики України

Міністерства фінансів України

Головного управління державного
казначейства в Полтавській області

Міністерства з питань надзвичайних
ситуацій

Державного казначейства України

про перерахунок та стягнення одноразової грошової
компенсації на оздоровлення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській
області Головного управління праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної адміністрації
(надалі по тексту - перший відповідач), Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету
Лубенської міської Ради (надалі по
тексту - другий відповідача), Міністерства
праці та соціальної політики України (надалі по тексту - третій відповідач), Міністерства
фінансів України (надалі по тексту - четвертий відповідач), Головного
управління державного казначейства в Полтавській області (надалі по тексту -
п'ятий відповідач), Міністерства з
питань надзвичайних ситуацій (надалі по тексту - шостий відповідач), Державного казначейства України (надалі по тексту
- сьомий відповідач), в якому
просив зобов'язати другого відповідача
зробити перерахунок щорічної
допомоги на оздоровлення, що складає 13
018, 3 грн. та зобов'язати першого відповідача
виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі 13 018, 3 грн.

Постановою Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 29.10.2007 року позов

задоволений частково. Зобов'язано Міністерство фінансів України виділити та
перерахувати через Міністерство праці та соціальної політики України Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної
державної адміністрації для виплати
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 1999-2005 роки в сумі 4641 грн. 30 коп. та зобов'язано першого відповідача виплатити позивачу одержану на його ім'я недоплачену
щорічну допомогу на
оздоровлення за 1999-2005 роки в сумі 4641 грн. 30 коп.

На
зазначену постанову суду Міністерством фінансів
України подано апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на прийняття судом
оскаржуваної постанови з порушенням вимог норм матеріального права, а
саме, ч.2 ст. 95 Конституції України ,
п.8 ч.1 ст.7, ч. 1,2 ст.23 Бюджетного кодексу України, ст.48
Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
Постанови Кабінету Міністрів від
26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам,які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» просить постанову суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Позивачем подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на
прийняття оскаржуваної постанови з
дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить
апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Перевіривши
доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач є ліквідатором аварії на ЧАЕС з 1999 року по 2002 рік 2 категорії, згідно
висновку МСЕК ОСОБА_1 в 2003 році
встановлена третя група інвалідності, як особі, що має захворювання пов'язане з
виконанням обов'язків по ліквідації аварії на Чорнобильські АЕС.

На
початку 2007 року позивач дізнався, що згідно Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” йому невірно нараховували допомогу на оздоровлення.

19.03.2007 року позивач звернувся із заявою до
Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради про
перерахунок та виплату недонарахованих сум відповідно до ст. 48 вищевказаного
Закону, але 28.03.2007 року отримав
відмову в перерахуванні виплат на оздоровлення.

Позивачу, як учаснику ліквідації
аварії на ЧАЕС другої категорії згідно Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильські катастрофи"
нараховували і виплачували щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат за 1999-2005 р.р., відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року по 26,7 грн., всього за цей
період виплатили 181,7 грн.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того, що компенсаційні виплати особам
регулюються Законом України, який має вищу юридичну силу над підзаконними актами, зменшення цих компенсаційних виплат заборонено Конституцією України .

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції та інвалідом третьої групи.

Оскільки за період з 1999 року по
2005 рік грошова допомога на оздоровлення виплачувалася позивачу, відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особа, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за №836, а не статті
48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 2 ч.4 ст.48 Закону України
„Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи
виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат .

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного
закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту законів України про
встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 1999-2005 роки не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Слід зазначити, що встановлений ще
в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996
року за №836розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не
змінювався і не відповідає розміру,
встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні
Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та законодавство щодо розмірів мінімальних
заробітних плат на 1999-2005 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за №836.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відповідач по справі повинен виплатити
позивачу щорічну допомогу із сум мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Відповідно до Законів України
розмір мінімальної заробітної плати склав у 1999 р. - 74 грн., 2000р. - 74
грн., 2001р. - 118 гри., 2002р. - 140 грн., 2003р. - 185 грн., 2004р. - 205
грн., 2005р. - 262 грн.

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням наведених розмірів мінімальної заробітної плати у 1999-2005 роках,
суд першої інстанції обґрунтовано розрахував недовиплачену позивачу суму
компенсації на оздоровлення у:

1999р. 74 грн. х 5 - 370 - 26,70 - 343,30 грн.

2000р. 74 грн. х5 = 370 - 26,70- 343,30 грн.

2001р. 118 грн. х5 = 590 - 26,70 = 563,30 грн.

2002р. 140 грн. х 5 = 700 - 26,70 = 673,20 грн.

2003р. 185 грн. х 5 - 925 - 26,70 = 898,30 грн.

2004р. 205 грн. х 4 = 820 - 26,70 - 793.30 грн.

2005р. 262 гри. х 4 - 1248 - 21,50 = 1026.50 грн.

Таким чином за вищевказаний період недовиплачено 4641, 30 коп. гривень.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного висновку, та прийняв постанову з урахуванням
всіх обставин у справі, правильно застосувавши норми матеріального та
процесуального права, підстав для
скасування судового рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів, також зазначає, що
посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропущення позивачем річного
строку звернення до суду не заслуговують на увагу, виходячи з того, що ст.99
КАС України набрала чинності з 01.09.2005 року, в той час, як спірні
правовідносини стосуються періоду до 01.09.2005 року, протягом якого зазначена
норма не діяла.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205,
ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу - Міністерства
фінансів України - залишити без задоволення, а
постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від
29.10.2007 року по справі №2а-87 /2007 -
без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно з моменту її проголошення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення
та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з дня складання
ухвали у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 10.06.2008
року.

Головуючий (підпис) Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) А.П.Бенедик

(підпис)
З.О.Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.
Шевцова