Справа № 22-а-484/2007
Суддя: Шолох З.П.
Дата ухвалення: 2007-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а- 484/07 Головуюча суду 1
інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 38 Доповідач
апеляційної інстанції Шолох З.Л.
Постанова

Іменем України

27 квітня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі: головуючого - Козаченка В.І., суддів - Шолох
З.Л., Лівійського І.В., при секретарі судового засідання - Бобуйок І.Ф., з
участю представника позивача - ОСОБА_2.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у
м. Миколаєві

адміністративну
справу за апеляційною скаргою

Миколаївського
обласного військового комісаріату на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31
січня 2007 року за

позовом
ОСОБА_1до Миколаївського обласного військового комісаріату про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

В травні 2006 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до Ленінського військового районного комісаріату м.
Миколаєва та Миколаївського обласного військового комісаріату про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

Позивач
зазначав, що неодноразово, починаючи з травня 1996 року, звертався з заявами до відповідачів про
встановлення йому статусу учасника бойових дій.

Лише 12 жовтня 2005 року, відповідно
до п. 2 ст. 6
Закону України від 22 жовтня 1993 року (з наступними
змінами) „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
(далі - Закон)
йому присвоєно статус учасника бойових дій. Рішення щодо цього прийняте
комісією Міністерства оборони України, на яку покладено розгляд спірних питань,
пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначенням осіб, на
яких поширюється чинність Закону.

На думку
позивача, відповідачі допустили неправомірну бездіяльність при підготовці його
документів, в зв'язку з чим йому було встановлено статус учасника бойових лише
через 9 років
після його звернення з цим питанням. Саме цим йому спричинені моральні
страждання та матеріальні збитки, оскільки
він не користувався пільгами, які передбачені Законом.

Посилаючись на
викладене, позивач просив стягнути з Ленінського районного військового
комісаріату м. Миколаєва 13
024,76 грн. матеріальних збитків та 30 000 грн. моральної
шкоди.

30 листопада 2006
року протокольною ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва за
клопотанням представника позивача проведено заміну первісного відповідача на
належного - Миколаївський
обласний військовий комісаріат.

Постановою того
ж суду від 31 січня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто на його
користь з

2

відповідача 13 024,76 грн. матеріальних збитків, 5000 грн. моральної
шкоди та 430,25 грн. судових витрат.

В апеляційній
скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, просив постанову суду скасувати та
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вислухавши суддю
- доповідача,
пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1 частково, місцевий суд виходив з того, що відповідачем допущена
протиправна бездіяльність щодо підготовки його матеріалів на розгляд відомчої
комісії з метою присвоєння йому статусу учасника бойових дій. З цих підстав, як
вважав суд, позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода, яку він стягнув.

Між тим,
повністю погодитися з такими висновками місцевого суду колегія суддів не може,
оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Так, відповідно
до Закону України від 23
листопада 1995 року (з
наступними змінами) „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" та постанови Кабінету Міністрів України № 458 від 26 квітня 1996 року при
обласних військових комісаріатах та Міністерстві оборони України створені
відомчі комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу
учасника війни відповідно до п. 2
ст. 9 Закону.
Також, наказом Міністра оборони України № 208 від 26 липня 1996 року затверджено
Положення про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу
ветеранів війни та визначенням осіб, на яких поширюється чинність Закону
України „ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (
далі - Положення).

Цим Положенням
регламентовано роботу комісій.

Зазначено, що
підготовку матеріалів для розгляду комісії, проведення пошукових заходів,
спрямованих на допомогу громадянам в одержанні відповідних архівних довідок
здійснюють районні військові комісаріати.

У разі відсутності
через незалежні від заявника причини необхідних документів, які підтверджують
право особи на отримання ним статусу ветерана війни, комісіям дозволяється
брати до уваги показання свідків, довідки відповідного періоду, газетні
матеріали того часу, історичні довідки тощо.

У виняткових
випадках при неможливості вирішення зазначеного

питання
комісіями обласних військоматів,
відповідні матеріали направляються на розгляд комісії Міністерства оборони України. Рішення відомчих комісій можуть бути
оскаржені до суду.

Із матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1. вперше 6 травня 1996 року звернувся з заявою про
встановлення йому статусу учасника бойових дій до Ленінського військового
комісаріату м. Миколаєва та 12 січня 2004 року до комісії Миколаївського обласного
військового комісаріату.

Подані ним
матеріали не містили достатніх даних про його участь у виконанні
інтернаціонального обов'язку по захисту соціалістичних завоювань у
Чехословаччині саме в період з 20
серпня 1968 року по 1 січня 1969 року, визначений
постановою Кабінету Міністрів №
63 від 8 лютого 1994 року.

3

Як Ленінським
військовим районним комісаріатом м. Миколаєва, так і Миколаївським обласним
військовим комісаріатом проводилися пошукові роботи та підготовка матеріалів на
розгляд комісії шляхом запитів до архівів.

Крім того,
питання щодо призначення позивачу статусу учасника бойових дій неодноразово
було предметом розгляду відповідних комісій, а саме:

·
15
січня 2004 року
рішенням комісії Миколаївського військового комісаріату йому відмовлено за
відсутності підтверджуючих фактів;

·
16
лютого 2005 року
комісія Міністерства оборони України щодо вирішення спірних питань матеріали
повернула до Миколаївського обласного військового комісаріату для подальшої
підготовки на повторний розгляд цією комісією;

·
30
березня 2005 року
рішенням комісії Міністерства оборони України відмовлено ОСОБА_1. в задоволенні
його заяви;

Лише 12 жовтня 2005 року комісія
Міністерства оборони України повторно розглянула матеріали та визналаОСОБА_1.
учасником бойових дій відповідно до п. 2
ст.б Закону.

Як вбачається із
матеріалів справи, у позивач через незалежні від нього причини були відсутні
усі необхідні документи, які б підтверджували його право на отримання статусу
учасника бойових дій. А тому, відповідач повинен був роз'яснити йому його право
надати на розгляд комісії додаткові дані, як то показання свідків, грамоти,
фотографії, газетні матеріали того часу, історичні довідки тощо.

Між тим, в
порушення п.6 Положення такі права позивачу в період роботи з його документами
не роз'яснювалися, хоча це могло прискорити позитивне вирішення його питання. В
зв'язку з чим, є підстави кваліфікувати такі дії відповідача, як протиправна
бездіяльність.

Оскільки, така
бездіяльність відповідача спричинила позивачу переживання та душевні
страждання, тому він має право, у відповідності до ст. 56 Конституції України,
на відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи
розмір моральної шкоди, колегія судців враховує всі

обставини справи
в сукупності, ступінь вини відповідача, характер

порушення та
виходячи із засад розумності та справедливості, вважає за

необхідне стягнути з відповідача
на користь позивача
500 грн. на

відшкодування
моральної шкоди.

Вимоги позивача
про стягнення 13 024,76 грн., у вигляді упущеної вигоди, які позивач пов'язував
з несвоєчасним, на його думку, отриманням відповідних пільг, передбачених
Законом для учасників бойових дій, задоволенню не підлягають за відсутності для
цього правових підстав.

Враховуючи
вищевикладене, постанова місцевого суду підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.1
ст. 202 КАС
України, з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.
ст. 195, 202, 207 КАС
України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну
скаргу Миколаївського обласного військового комісаріату задовольнити частково.

Постанову
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2007
року скасувати та постановити нове судове рішення.

4

Визнати
протиправною бездіяльність Миколаївського військового комісаріату щодо
неналежної підготовки відносно ОСОБА_1матеріалів на розгляд відомчої комісії
для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни.

Позовні вимоги
ОСОБА_1до Миколаївського обласного комісаріату про відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково, стягнувши на його користь з Миколаївського обласного
військового комісаріату 500
грн. моральної шкоди.

Відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1до Миколаївського обласного військового комісаріату
про стягнення матеріальної шкоди (упущеної вигоди).

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом місяця.