Справа № 22-а-2300/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Сенчишина Ф.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

13
червня 2008 року справа №
22-а-2300/08

зал
судового засідання № 3. у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Міронової
Г.М.

суддів: Білак С.В., Гаврищук С.Г.

при секретарі судового засідання

Агейченкової К.О.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1.

від відповідача:

Не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської ради Донецької області

на постанову Торезького міського
суду Донецької області

від

12 грудня 2007 року

у адміністративній справі

№
2-а-229/07

за позовом

ОСОБА_1

До

Управління праці та соціального захисту
населення Торезької міської ради Донецької області

Про

визнання протиправними дій УПСЗН
Торезької міської ради, зобов'язання відповідача до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И Л А
:

У листопаді 2007 року
позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправними
дій Управління праці та соціального захисту населення (далі - УПСЗН) Торезької
міської ради, зобов'язання відповідача до вчинення певних дій.

Постановою Торезького міського суду
Донецької області від 12 грудня 2007 року позов ОСОБА_1до Управління праці та
соціального захисту населення Торезької міської ради
про визнання неправомірною відмови у виплаті допомоги на оздоровлення та
стягнення недоотриманої допомоги на оздоровлення було задоволено в повному
обсязі.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, управління праці та соціального захисту населення Торезької міської
ради подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме
Постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та КМУ № 562 від 12.07.2005
року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто всі виплати, передбачені Законом
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної допомоги на
оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати,
виплачується у розмірах, встановлених вказаною постановою КМУ.

Суд першої інстанції
при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку в управлінні
праці та соціального захисту населення Торезької міської ради як особа, яка є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), та є інвалідом 3 групи, у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна грошова допомога на
оздоровлення інвалідам третьої групи в
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної
заробітної плати на момент виплати становив: в 2003 році - 205,00 грн., в 2004
році - 290,00 грн., в 2005 році - 332,00 грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: в 2003 році - 21,50
грн., 2004 році - 21,50 грн., в 2005 році - 90,00 грн.

Таким чином, судом
першої інстанції встановлено, що фактично за 2003, 2004 та 2005 роки
відповідачем недоплачено позивачеві суму щорічної разової допомоги у розмірі:
3172 грн. 00 коп.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов, просив залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням
розглянути справу за його відсутністю.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не
підлягає задоволенню.

Суд апеляційної
інстанції при розгляді справи встановив, що
ОСОБА_1. є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та є
інвалідом 3 групи, що підтверджується копією посвідчення (серія А № НОМЕР_1 від
05.11.1998 року), наявною у матеріалах справи (а.с. 5).

Відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення, інвалідам ІІІ групи у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 року
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та КМУ від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”
(далі - постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений для інвалідів
ІІІ групи в 90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними вище
постановами № 836 та № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для
інвалідів третьої групи за 2003 р. - 21,50 грн., за 2004 р. - 21,50 грн., за
2005 р. - 90 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004 та 2005 роки, а не постанови № 836 та №
562.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за
2003 р. - 21,50 грн., за 2004 р. - 21,50 грн., за 2005 р. - 90 грн., суд першої
інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції правильно встановлені
обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального права і частковим
порушенням норм процесуального права.

Керуючись статтями 184, 195, 196,
198, ст. 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької області на постанову Торезького міського суду
Донецької області від 12 грудня 2007 року у справі № 2-а-229/07 за позовом
ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської
ради Донецької області про визнання неправомірною відмови у виплаті допомоги на
оздоровлення та стягнення недоотриманої допомоги на оздоровлення - залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
Міронова Г.М.

Судді:
Білак С.В.

Гаврищук Т.Г.