Справа № 2-А-32-1/2008
Суддя: Вовк С.В.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2-А-32-1/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді: Вовка С.В.,

Суддів Мосьондза І.А., Кузьменка В.В.

при секретарі Горовій Н.Г,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Конституційного суду України, третя особа Кабінет Міністрів України
про стягнення суми заробітку, -

ПОСТАНОВИВ:

У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Конституційного Суду
України про стягнення суми заробітку.

Позов мотивований тим, що працюючи суддею Конституційного Суду України за
своїм статусом та вислугою років, має право на отримання 40 відсотків надбавки
від щомісячного заробітку. Разом з тим, надбавка за вислугу років відповідачем
нараховувалась лише від окладу, доплати за кваліфікаційний клас та військове
звання, що, на думку позивача, суперечить положенням статті 44 Закону України
„Про статус суддів” та призвело до недоотримання ним щомісячно заробітної плати
у розмірі 3233 гривень, яку просив стягнути за період з 1 січня 2005 року по
день розгляду справи.

В подальшому позивач уточнив свої вимоги і просив стягнути з відповідача
ненараховану та невиплачену частину заробітної плати, починаючи з 1 січня по 1
вересня 2005 року з урахуванням щомісячної індексації у зв'язку з інфляцією в
розмірі 21867,80 гривень, ненараховану та невиплачену частину довічного
грошового утримання за цей же період, у розмірі 19681,64 гривень, ненараховану
та невиплачену частину матеріальної допомоги до відпустки, у розмірі 5928,64
гривень. Всього просив стягнути на його користь 47477,46 грн..

Третьою особою у справі залучено Кабінет Міністрів України.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2008 р.
залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2005 р.
позовні вимоги були задоволені.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2006 р. судові
рішення першої та апеляційної інстанцій скасовані з направленням справи на
новий розгляд, з мотивів неповного з'ясування правильності розрахунків значної
в позові суми недоплати та залишення без уваги доводів відповідача щодо
особливостей оплати праці суддів Конституційного Суду України.

В порядку підготовки справи до розгляду та з огляду на приписи суду
касаційної інстанції, 20 червня 2007 р. судом призначена судово-бухгалтерська
експертиза для встановлення і з'ясування всіх обставин справи, проведення якої
доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (Далі -
КНДІСЕ). Висновок № 8653 судово-бухгалтерської експертизи КНДІСЕ у справі
складений 21 березня 2008 р. і долучений до матеріалів справи.

В судовому засіданні, позивач підтримав обґрунтування позову та просить
прийняти до уваги висновки судово-бухгалтерської експертизи КНДІСЕ і стягнути з
відповідача на його користь ненараховані та невиплачені суми зарплати і
щомісячного довічного грошового утримання за період з 1 січня 2005 р. по 1
вересня 2005 р., що відповідно становить 21383,60 гривень, 19245,24 гривень та
5322,34 гривень ненарахованої і невиплаченої частини матеріальної допомоги,
наданої до відпустки в 2005 році.

За несвоєчасну виплату заробітку і інших виплат відповідно до позову, з
урахуванням приросту індексу споживчих цін з 1 січня 2005 р. на час проведення
експертизи і проведеного розрахунку КНДІСЕ, просить стягнути 21059,43 грн. В
порядку компенсації судових витрат позивач просить суд стягнути з відповідача
5126,76 грн. оплачених за проведення судово-бухгалтерської експертизи.

Всього позивач просить стягнути 6701,61 грн. із яких: 45951,18 грн. -
недорахована і невиплачена заробітна плата, щомісячне довічне грошове утримання
і матеріальна допомога за період з 1 січня 2005 року по 1 вересня 2005 року;
21059,43 грн. компенсації з урахуванням приросту індексу споживчих цін за
період з січня 2005 року по лютий 2008 року та 5126,76 грн. судових витрат.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилається на
правильність обрахування позивачу як заробітної плати, так і щомісячного
довічного грошового утримання у відповідності до Закону України „Про статус
суддів” та Постанови Кабінету Міністрів України № 1350 від 8 листопада 1996 р.
„Про забезпечення діяльності Конституційного Суду України”, якою передбачений
особливий порядок нарахування заробітної плати суддям Конституційного Суду
України.

З тих же мотивів не визнає позову і представник третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та висновки
експертизи суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді судді
Конституційного Суду України, його щомісячна заробітна плата відповідачем була
визначена в розмірі 9769,81 гривень і складалась з посадового окладу, доплати
за кваліфікаційний клас, доплати за військове звання, надбавки за вислугу
років, надбавки за інтенсивність праці ,надбавки за напруженість і складність
роботи, надбавки за великі досягнення у праці, надбавки за вчену ступінь,
надбавки за почесне звання „Заслужений юрист України”, надбавки за таємність,
щомісячної премії (довідка Секретаріату Конституційного Суду України від 12
вересня 2005 року).

За своїм статусом і вислугою років на посаді судді позивач мав право на
отримання 40 відсоткової надбавки від щомісячного заробітку, яка і
виплачувалась лише на оклад, доплату за кваліфікаційний клас та військове
звання.

Проте відповідно до частини першої статті 44 Закону України „Про статус
суддів” заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат
за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. За
частиною четвертою цієї статті суддям при стажі роботи на цій посаді понад 25
років виплачується 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплат за кваліфікаційні класи.

Згідно статей 92, 126, 127 і 149 Конституції України та статті 18 Закону
України „Про Конституційний Суд України” статус судді визначається зазначеними
вище положеннями Конституції України, Закону України „Про Конституційний Суд
України” і законами України щодо статусу суддів. Відповідно до частини першої
статті 29 Закону України „Про Конституційний Суд України” судді Конституційного
Суду України отримують заробітну плату та користуються іншими видами
матеріального забезпечення, встановленими законами України про статус суддів.

Надані до справи докази підтверджують наявність у позивача стажу роботи на
посаді судді більше 25 років у зв'язку з чим, Законом України „Про статус
суддів” угарантовано його право на отримання надбавки за вислугу років у
розмірі 40 відсотків від заробітної плати, яка складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших
надбавок (частина перша статті 44).

Необхідність нарахування надбавки за вислугу років на всі без виключення
доплати і надбавки, що є складовою щомісячного заробітку позивача,
стверджується і висновком судово-бухгалтерської експертизи № 8653 складеного 21
березня 2008 року експертами КНДІСЕ, довідкою Державної Судової адміністрації
України, рішенням Ради суддів України від 16 травня 2003 року № 8 та рішенням
Конституційного Суду України від 18 жовтня 2005 року „Про оплату праці суддів
Конституційного Суду України”.

Змістовний аналіз зазначених вище письмових доказів в їх сукупності
однозначно засвідчують, що надбавка за вислугу років суддям має нараховуватися
не тільки на посадовий оклад і доплати за кваліфікаційний клас, а і на всі
доплати і надбавки, що входять до загальної суми щомісячної заробітної плати цього
судді (надбавки за почесне звання, вчену ступінь, особливий характер та
інтенсивність праці, за таємність і інше).

Зокрема, за висновком судово-бухгалтерської експертизи відповідно до статті
44 Закону України „Про статус суддів” заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавки за вислугу
років та інших надбавок, а щомісячна надбавка за вислугу років виплачується у
відсотках від загальної суми щомісячного заробітку.

Саме виходячи з цього, експертами надано розрахунок, за яким щомісячна
невиплата заробітної плати позивача становила 2672,95 грн. та 2407,75 грн.
щомісячного довічного грошового утримання, а всього згідно висновків експертизи
за оспорюваний період позивачеві недонарахована заробітна плата, щомісячне
довічне грошове утримання та матеріальна допомога на загальну суму 45951,18
грн..

При наданні експертних висновків в основу методики та порядку обрахування
заробітної плати позивача за вказаний період та визначення розміру належних до
виплати сум покладені Закон України „Про Конституційний Суд України” та
Постанови Кабінету Міністрів України: № 1350 від 8 листопада 1996 р. „Про
забезпечення діяльності Конституційного Суду України” і № 2288 від 13 грудня
1999 р. „Про впорядкування умов праці працівників апарату органів виконавчої
влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури,
судів та інших органів”.

Тому посилання представника відповідача на особливий порядок нарахування та
визначення щомісячного заробітку судді Конституційного Суду України, який має
здійснюватись на підставі Постанови Кабінету Міністрів України, є безпідставним
і не спростовують обґрунтуваність позовних вимог.

До того ж, згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної
в Рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10-рп „статус
суддів визначається виключно законами України, матеріальне та
соціально-побутове забезпечення, в тому числі і заробітна плата суддів, є
елементами статусу судді (статті 42 - 45 Закону України „Про статус суддів”)”,
встановлення розмірів посадових окладів суддів Конституційного Суду України
Кабінетом Міністрів України суперечить пункту 14 статті 92 Конституції України.

Твердження представників відповідача і третьої особи про відмінність
порядку соціального захисту, в тому числі і щодо одержання заробітної плати
суддями Конституційного Суду України, від інших суддів, не ґрунтуються на
законі і спростовуються зазначеними вище положеннями Конституції і законів
України, що визначають статус суддів та встановлюють єдині принципи оплати їх
праці.

На підставі викладеного суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних
вимог ОСОБА_1 і вважає доведеним право позивача як судді, на нарахування і
отримання надбавки за вислугу років на оклад та на всі доплати і надбавки, що є
складовою його щомісячного заробітку.

Визначаючи конкретний розмір невиплачених на користь позивача сум, суд
перевірив правильність наданого в розпорядження суду розрахунку, наведеного у
висновку судово-бухгалтерської експертизи. Проведений порівняльний і системний
аналіз застосованої експертами дослідження питань і обґрунтування засвідчує, що
застосована ними методика визначення розміру заробітної плати позивача
узгоджується з вимогами статті 44 Закону України „Про статус суддів” та підзаконних
актів, використаних при наданні висновку.

Оцінивши висновки судово-бухгалтерської експертизи КНДІСЕ і покладені в їх
основу матеріали дослідження в сукупності з іншими доказами по справі, суд
вважає їх такими, що відповідають дійсним обставинам і ґрунтуються на законі.

Тому, суд вважає доказаним, що в досліджуваному періоді щомісячна заробітна
плата ОСОБА_1 мала становити 12422,76 грн., як це визначено експертним
висновком, у зв'язку з чим щомісячна недоплата становить 2672,95 грн. (12442,76
- 9769,81), а за весь період (січень - серпень 2005 року) загальна сума складає
21383,60 грн..

Невиплачена сума довічного грошового утримання, виходячи із її розміру 90
відсотків від заробітку, буде становити 19245,24 грн., а недоплата при наданні
матеріальної допомоги, яка згідно законодавства для судді має відповідати
розміру двохмісячного заробітку, становить 5322,34 грн..

Отже, загальна сума недонарахованих і невиплачених позивачеві сум за період
з 1 січня по 1 вересня 2005 року становить 45951,18 грн..

Суд вважає також обґрунтованими і вимоги про стягнення з відповідача
зазначених вище невиплачених коштів, з урахуванням приросту індексу споживчих
цін у відсотках.

Такі висновки ґрунтуються на наявних у справі даних Державного комітету
статистики України щодо величини індексу інфляції за період з 1 вересня 2005
року по лютий 2008 року, положень Закону України „Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати” і Постанови
Кабінету Міністрів України № 159 від 21 липня 2001 року, якою затверджений
„Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в
зв'язку з порушенням термінів їх виплати” та висновку судово-бухгалтерської
експертизи, згідно якої розмір компенсації за несвоєчасно нараховані та невиплачені
кошти у розмірі 45951,18 грн. по лютий 2008 року становить 21059,43 грн.

Таким чином, за висновком суду на користь позивача має бути стягнуто з
відповідача в рахунок доплати за недораховану і невиплачену заробітну плату з 1
січня по 1 вересня 2005 року та компенсацію за несвоєчасні виплати 67010,61
грн.

Відповідно до вимог статей 87 і 94 КАС України судові витрати понесені
позивачем за оплату проведення експертизи в розмірі 5126,76 грн., що
підтверджується квитанціями від 16.01.2008 року підлягають присудженню на його
користь з Державного бюджету України.

На підставі статей 43, 44 Закону України „Про статус суддів”, статей 18, 29
Закону України „Про Конституційний Суд України», керуючись статтями 17, 87, 94,
159, 160, 161 і 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
ОСОБА_1 до Конституційного суду України, третя особа Кабінет Міністрів України
про стягнення суми заробітку - задовольнити.

Стягнути з Конституційного суду України на користь ОСОБА_1 21383,60 грн. -
не донарахованого розміру заробітної плати, 19245,24 грн. - довічне грошове
утримання, 5322,34 - матеріальної допомоги до відпустки, які не були нараховані
по вересень 2005 року на час подання позову до суду, розмір компенсації за несвоєчасно
нараховані та виплачені кошти - 21059,43 грн., а всього -67010,61 грн.

В порядку передбаченим ст. 94 КАС України стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5126,76 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Заява про апеляційне
оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня
її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в
повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий :

Судді: