Справа № 22а-2092/2008
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2008-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Стецька, 13 тел. 261-38-59
Головуючий у 1-й інстанції суддя - Посисень Л.М. ряд.ст.зв.
№57
Бориславський міський суд Львівської області, № 2а-27/2007р.
Доповідач у 2-й інстанції суддя - Яворський І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2008 року Справа № 22а - 2092/08 (5488/07) м. Львів

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді - Яворського І.О.

суддів: Довгополова О.М.

Носа С.П.

при секретарі:
Поворознику Д.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на постанову
Бориславського міського суду Львівської області від 17 вересня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_1до Прокуратури Львівської області, третя особа на
стороні відповідача - прокурор Львівської області ОСОБА_2 про визнання
протиправними дії Прокуратури Львівської області в частині його звільнення з
посади помічника прокурора Франківського району м.Львова та поновлення на
роботі на вказаній посаді, -

В С Т
А Н О В И Л А :

05 лютого 2007р. ОСОБА_1звернувся до Бориславського міського суду з позовом
до Прокуратури Львівської області про визнання протиправними дії Прокуратури
Львівської області в частині його
звільнення з посади помічника прокурора Франківського району м.Львова.

У позовній заяві ОСОБА_1. вказує, що він 15.06.2005р. наказом прокурора
Львівської області № 495 був призначений
на посаду помічника прокурора Франківського району м.Львова. Протягом своєї
трудової діяльності сумлінно виконував службові обов'язки на займаній посаді і
йому достроково було присвоєно класний чин, а дисциплінарні стягнення до нього
не застосовувались. 27.10.2006р. його було звільнено з займаної посади
відповідно до наказу прокурора Львівської області від 16.10.2006р. №983 за власним
бажанням за ст.38 КЗпП. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки на
момент звільнення він перебував на лікарняному (27.10.2006р. є останнім днем
перебування на лікарняному).

У запереченні на позовну заяву відповідач стверджував, що 11.10.2006р.
ОСОБА_1подав рапорт на ім'я прокурора
Львівської області з проханням звільнити його за власним бажанням після
виходу з лікарняного. Прокурором Львівської області було видано наказ від 16.10.2006р. №983 про звільнення ОСОБА_1. із займаної посади
після виходу з лікарняного і на підставі цього наказу його звільнили
27.10.2006р., зробивши відповідний запис у трудовій книжці позивача.

Постановою від 17.09.2007р. суд відмовив у задоволенні позову. У
мотивувальній частині суд відзначив, що 16.10.2006р. був виданий наказ прокурора області № 983 про
звільнення позивача з посади після виходу з лікарняного, однак, у трудовій
книжці позивача дата звільнення була вказана 27.10.2006р. На пропозицію
відповідача прибути у прокуратуру для внесення змін у трудову книжку (дату
звільнення з 27.10.2006р. змінити на 28.10.2006р.) ОСОБА_1. відмовився. У
зв'язку з цим суд першої інстанції вирішив, що
позов не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.
Апелянт вважає постанову суду першої інстанції незаконною, не
обґрунтованою, такою, що постановлена за
неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, за
недоведеності судом обставин, які суд вважає встановленими, а тому просить
скасувати постанову Бориславського міського суду.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин
справи та правильність їх юридичної оцінки в судовому рішенні, колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про підставність апеляційної скарги та
незаконність рішення суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів враховує наступне.

11.10.2006р. ОСОБА_1, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.38 КЗпК,
подав рапорт на ім'я прокурора
Львівської області з проханням звільнити його за власним бажанням після
виходу з лікарняного, таким чином чітко визначивши відповідний період часу, з
якого він бажає звільнитися - перший день виходу на роботу. На момент подання
рапорту на звільнення, позивач перебував на лікарняному, що підтверджується
листом непрацездатності (с.46 м.с.). ОСОБА_1. продовжував хворіти до
27.10.2006р. включно, і згідно листа непрацездатності повинен був вийти на роботу тільки
28.10.2006р.

В цей час, а саме 16.10.2006р. прокурор Львівської області видав наказ №983,
у якому вказано звільнити ОСОБА_1після виходу з лікарняного за власним бажанням
(ст.38 КЗпП). На виконання даного наказу, позивач був звільнений 27.10.2006р. -
в останній день перебування на лікарняному,
про що свідчить запис у трудовій книжці (с.5 м.с.). Такі дії Прокуратури
Львівської області не можна вважати законними, оскільки, відповідно до чинного
законодавства, звільняти працівників у період їх тимчасової непрацездатності
можливо тільки: а) за їхнім власним бажанням; б) п.4ст.40 КЗпП - нез'явлення на
роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд. Як свідчать матеріали справи, такого бажання
у позивача не було, оскільки у рапорті він чітко просив звільнити його із
займаної посади тільки після виходу з лікарняного, а не в останній день лікарняного.
Не було підстав і для застосування п.4 ст.40 КЗпП.

Незаконність своїх дій щодо звільнення позивача опосередковано визнав і сам відповідач, коли
4.09.2007р. направив ОСОБА_1. листа із проханням з'явитися у Прокуратуру
Львівської області для внесення змін у трудову книжку: дату звільнення з
27.10.2006р. змінити на 28.10.2006р., на що позивач не погодився.

28.10.2006р. була субота - вихідний
день. Відповідно до ст.71 КЗпП робота у вихідні дні забороняється. Залучення до
роботи у вихідні дні допускається тільки за письмовим наказом власника або
уповноваженого ним органу. Як свідчать
матеріали справи, такого наказу не було, а тому перший робочий день, коли позивач повинен був приступити до роботи
- це понеділок 30.10.2006р. Саме цей
день повинен був стати тим днем звільнення, за який просив ОСОБА_1. у своєму
рапорті і 30.10.2006р. його можна було б звільнити. Але у вихідні дні,
28-29.10.2006р., стан здоров'я апелянта різко погіршився і 30.10.2006р. він був
терміново шпиталізований до 1-ї міської
клінічної лікарні м. Львова. Як свідчать
матеріали справи (с.6-9 м.с.), ОСОБА_1. продовжував хворіти до 20.01.2007р.

Оскільки виходу ОСОБА_1 на роботу так і не відбулося, і він продовжував
хворіти, то відповідно і переносився день його звільнення, а одночасно - і день
звільнення, про який просив апелянт у рапорті від 11.10.2006р. У період
подальшого перебування на лікарняному, 12.01.2007р., позивач написав рапорт
прокурору Львівської області, яким просив
вважати недійсним свій попередній рапорт про звільнення. (с.3 м.с.)

Дані обставини судом першої інстанції необґрунтовано не були взяті до
уваги. Бориславський міський суд відхилив доводи позивача про те, що ні 27.10.2006р. ні 28.10.2006р.
його не можна було звільняти, оскільки, 27.10.2006р. - це останній день
перебування на лікарняному, а 28.10.2006р. - це вихідний день.

Ст.38 КЗпП передбачає право працівника розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений
ним орган письмово за два тижні. Двотижневий термін - це є мінімальний період, який, з метою
захисту прав власника, встановлений законодавцем для того, щоб працівник
завчасно попередив власника про своє майбутнє звільнення. Однак це не забороняє працівнику письмово
попередити власника про своє майбутнє звільнення і більше ніж за два тижні,
вказавши відповідну дату чи обставину (у даному випадку - це вихід на роботу),
з настанням якої він бажає припинити трудові відносини.

На підставі ч.2 ст.38 КЗпП коли працівник після закінчення строку попередження
про звільнення (у даному випадку - виходу на роботу) не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору, власник, або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за раніше поданою заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника, якому не може бути відмовлено в укладенні
трудового договору. Пленум Верховного
Суду України у своїй постанові №9 від 06.11.1992р. „Про практику розгляду
судами трудових спорів” (п.12)
наголошує, що працівник, який попередив
власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження
відкликати свою заяву і звільнення у цьому випадку не проводиться.

Оскільки, до настання терміну попередження про звільнення (виходу на
роботу) апелянт, скориставшись правом,
визначеним у ч.2 ст.38 КЗпП, відкликав свій попередній рапорт, і на його місце
нікого не було прийнято на роботу, то таке звільнення ОСОБА_1. є незаконним.

З врахуванням викладеного вище, колегія Львівського апеляційного
адміністративного суду дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки мало місце неповне
з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Постанова Бориславського міського суду підлягає скасуванню з ухваленням
нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1до Прокуратури Львівської області
про визнання протиправними дії Прокуратури Львівської області в частині його
звільнення з посади помічника прокурора Франківського району м.Львова.

На підставі ч.1 п.3 ст.256 КАС
України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у
відносинах публічної служби.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.1,3,4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205;
ст.207, 256ч.1п.3 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Скасувати постанову Бориславського
міського суду від 17.09.2007р. про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1до
Прокуратури Львівської області про визнання протиправними дії Прокуратури
Львівської області в частині його звільнення з посади помічника прокурора
Франківського району м.Львова.

Прийняти нову постанову, якою визнати протиправними дії прокуратури
Львівської області в частині звільнення ОСОБА_1з посади помічника прокурора
Франківського району м.Львова, поновивши його на посаді помічника прокурора
Франківського району міста Львова з 27 жовтня 2006 року.

Під час виконання даної постанови застосувати вимоги ст.256 ч.1 п.3 Кодексу
Адміністративного судочинства України.

Постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції - Вищого
Адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
І.О.Яворський

Суддя
О.М.Довгополов

Суддя
С.П. Нос