Справа № к-35067/06
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2008-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого Співака В.І.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка
О.І.,

Загороднього А.Ф.,

Заїки М.М.,

при секретарі Сердюк Ю.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сакського міськрайонного суду від 16.06.2006р. та ухвалу
апеляційного суду АР Крим від 13.09.2006р. по справі за позовом ОСОБА_1 до
військової частини А-2505 про визнання протиправними дії фінансової служби
військової частини по нарахуванню та виплаті грошової надбавки за безперервну
військову службу в Збройних Силах України у зниженому розмірі та про стягнення
заборгованості по виплаті цієї надбавки, -

встановила:

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до військової частини А-2505 про визнання протиправними
дії фінансової служби військової частини по нарахуванню та виплаті грошової
надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у зниженому
розмірі та про стягнення заборгованості по виплаті цієї надбавки.

Постановою Сакського міськрайонного суду АР
Крим від 16.06.2006р. позов
ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду АР Крим від 13.09.2006р.
апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, постанову Сакського
міськрайонного суду АР Крим від 16.06.2006р. - без змін.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить
постанову Сакського міськрайонного суду від 16.06.2006р.
та ухвалу апеляційного суду АР Крим від 13.09.2006р. скасувати
та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлені з додержанням
норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено,
що позивач на день звільнення має стаж військової служби понад 30 років.
Оскільки розмір щомісячної надбавки за безперервну службу виплачувався позивачу
не в граничних розмірах встановлених Указом Президента України від 05.05.2003р.
№ 389/2003, він звернувся до суду.

Указ Президента України
від 05 травня 2003 року № 389/2003 „Про надбавки військовослужбовцям
Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації
Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України
за безперервну службу”, передбачає право, а не обов'язок Міністра оборони України
встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячні
надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у
відсотках до грошового
забезпечення, які мають високі результати
у службовій діяльності,
залежно від стажу служби.

Згідно пункту 2.4
Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну
військову службу в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра
оборони України № 149 від 26 травня 2003 року виплата надбавки здійснюється в межах
фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах військових частин,
військових навчальних закладів, організацій, установ. Крім того наказ Міністра
оборони України № 149 від 26 травня 2003 року передбачає, що розмір щомісячної
надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України щорічно встановлюється,
виходячі з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони
України.

Таким чином суди
першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку щодо безпідставності
вимог позивача, оскільки розмір щомісячної надбавки за безперервну службу
встановлювався розпорядженнями Міністра оборони України та доводився до військ
телеграмами, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати
та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні,
та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без
задоволення, а постанову Сакського міськрайонного суду від
16.06.2006р. та ухвалу апеляційного суду АР Крим від 13.09.2006р. по справі за
позовом ОСОБА_1до військової частини А-2505 про визнання протиправними дії
фінансової служби військової частини по нарахуванню та виплаті грошової
надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у зниженому
розмірі та про стягнення заборгованості по виплаті цієї надбавки - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Співак

Судді
С.В. Білуга

О.І.
Гаманко

А.Ф. Загородній

М.М. Заїка