Справа № 22а-535/2007
Суддя: Довжук Т.С.
Дата ухвалення: 2007-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
22а-535/07р. Головуюча
у 1-й інстанції Корнешова Т.В.
Категорія 39 Доповідач
апеляційного суду Довжук Т.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка
В.І.,

суддів
Лівійського І.В., Довжук Т.С,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В., без участі сторін

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві адміністративну справу

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 26 грудня 2006 року за
позовомОСОБА_1

до військової частини А 0224 {далі - в/ч А 0224) про
стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню, грошової компенсації за
продовольче забезпечення і премії,

ВСТАНОВИЛА:

15 вересня 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до в/ч А 0224 про стягнення заборгованості по грошовому
забезпеченню, грошової компенсації за продовольче забезпечення за період з 1
січня 2001 року по 20 жовтня 2004 року, 33,3% премії і компенсації за затримку
цих виплат.

Позивач
посилався на те, що проходив військову службу у в/ч А 0224, 20 жовтня 2004 року був звільнений у запас. За
період з 01 травня 2003 року відповідач безпідставно не в повному обсязі
виплачував йому надбавку за безперервну службу, через що заборгованість складає
9274 грн. 02 коп. і компенсація втрати частини грошового забезпечення через
порушення строків його виплати - 2583 грн. 62 коп. При звільненні він не
отримав грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення по нормі №
1, яка є загальновійськовою, у сумі 10 239 грн. 03 коп. та 33,3% премії у сумі
2315 грн. 06 коп. і 1162 грн. 63 коп. компенсації за порушення строків її
виплати.

Постановою
Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2006 року позов
задоволено частково. Постановлено стягнути на користь позивача з в/ч А 0224 -2706
грн. 06 коп. грошової компенсації за продовольчі пайки і 51 грн. судового
збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню та премії
і ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог про стягнення надбавки
за безперервну службу та компенсації втрати частини

2

грошового
забезпечення через порушення строку його виплати, стягнення премії та
компенсації за затримку її виплати,
посилаючись на неправильність застосування судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі
доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а
постанова в частині стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення
підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, Указом
Президента України від 05 травня 2003 р. № 389 „Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу" (далі - Указ) надано
право Міністру оборони України встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил
України щомісячні надбавки за безперервну військову службу у відсотках до
грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності,
залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10, понад 10
років - до 30, понад 15 років - до 50, понад 20 років - до 70, понад 25 років -
до 90 відсотків. Міністру також надано право визначати порядок і умови виплати
зазначених надбавок за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті
України на утримання Збройних Сил України.

Отже, Міністр
оборони України має право встановлювати військовослужбовцям залежно від стажу
служби вказану надбавку в межах встановлених граничних розмірів в залежності
від асигнувань, які передбачаються Законами України про Державний бюджет на
відповідний рік на утримання Збройних Сил України.

На виконання
Указу Міністром оборони України був виданий Наказ від 26 травня 2003 р. № 149,
яким була затверджена Інструкція про порядок і умови виплати щомісячної
надбавки за безперервну військову службу, та зазначено, що розміри цієї
надбавки щорічно встановлюються, виходячи з наявного фонду грошового
забезпечення, за рішенням Міністра.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач проходив військову службу у в/ч А 0224. Станом
на жовтень 2004 року стаж безперервної військової служби його складав 25 років
5 місяців. Позивачу щомісячно призначалася встановлена Указом надбавка за
безперервну військову службу відповідно до розпоряджень Міністра оборони
України, наданих ним в межах своїх повноважень. В листопаді і грудні 2003 року
позивач отримав надбавку у максимальному розмірі - 90%, а в інші місяці від 20%
до 70% (а.с.8).

Враховуючи
зазначене, суд прийшов до правильного висновку про те, що надбавка за
безперервну військову службу нараховувалася позивачу в розмірах, встановлених
Міністром оборони України у відповідності до положень Указу. Тому обґрунтовано
відмовив в задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду, підстав для нарахування позивачу
надбавки за безперервну військову службу, виходячи з встановлених Указом
максимальних її розмірів, а відповідно до цього і компенсації втрати частини
грошового забезпечення через порушення строків його виплати немає, а твердження
ОСОБА_1 про наявність заборгованості пов'язане з помилковим тлумаченням
нормативних документів.

Також суд
обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про стягнення з відповідача на
користь ОСОБА_1 33,3 % премії.

Так, при
звільненні позивача у запас наказом командира військової частини А 0224 від 20
жовтня 2004 року була передбачена виплата премії у розмірі 33,3 % позивачу за
20 днів жовтня місяця 2004 року (а.с. 11).

Отримання
зазначеної премії під час проходження служби, позивачем суду не доведено.

3

В іншій частині постанова суду не оскаржена.

Однак, у
відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти
за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Вирішуючи
позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення,
суд визнав право ОСОБА_1, який був звільнений з військової служби у запас 20
жовтня 2004 року, на одержання продовольчого забезпечення під час проходження
служби з 22 липня 2003 року по 20 жовтня 2004 року і стягнув на користь
позивача грошову компенсацію замість продовольчого забезпечення у сумі 2706
грн. 06 коп. з в/ч А 0224.

При цьому суд не
врахував положень Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459 „Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів", яким зупинено дію ч. 2 ст. 9
Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей" в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за
їх бажанням грошової компенсації замість них.

В статті 16
Закону України "Про Збройні Сили України" в редакції закону від 5
жовтня 2000 року, на який послався суд, передбачено одержання
військовослужбовцями за рахунок держави продовольчого забезпечення, однак у
розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та
умови службової діяльності, і не передбачено одержання замість продовольчого
забезпечення грошової компенсації.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 "Про норми
харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових
формувань" скасовано дію постанови від 12 березня 1996 року, в якій було
встановлено норму № 7 продовольчого забезпечення офіцерів. Наступними
постановами Кабінету Міністрів України норма продовольчого забезпечення
категорії військовослужбовців, до якої відноситься позивач, не передбачалась.

В зв'язку з цим
грошові кошти на ці витрати Державними бюджетами України (2001-2005 років)
також не передбачалися.

При вирішенні
даних позовних вимог суд на викладені обставини не звернув уваги та неправильно
застосував положення зазначених Законів, а тому у відповідності до п. 4 ст. 202
КАС України постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нової
постанови про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової
компенсації за продовольче забезпечення.

Керуючись
статтями 195, 200, 206 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2006 року в частині
стягнення грошової компенсації за неотримані продовольчі пайки скасувати
[ухвалити в цій частині нову постанову.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до в/ч
А 0224 про стягнення грошової компенсації за неотриманні продовольчі пайки
відмовити.

В іншій частині
вказану постанову залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом одного місяця
може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду
України.