Справа № 22-а-1442/2008
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2008-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Ральченко І.М.
Доповідач 2 інстанції:
суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 року

№ 22-а-1442/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікова
Л.В.

Суддів - Григоров А.М., Сіренко О.І.

при секретарі: Касян В.Ю.

за участю:

позивач - ОСОБА_1.

представник відповідача - Блудова
О.В.

представник третьої особи - Курдес
О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на
постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2007 року по справі № 2-а-1677/07

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління МВС України в
Харківській області,

3-я особа: начальник Головного управління МВС України
в Харківській області Крижановський С.В.

про поновлення на
роботі,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду
з позовом до Головного управління МВС України в Харківській області, 3-я особа:
начальник Головного управління МВС України в Харківській області Крижановський
С.В. про поновлення на роботі.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 19 листопада 2007 року позов ОСОБА_1до Головного управління МВС України в
Харківській області, 3-я особа начальник Головного управління МВС України в
Харківській області Крижановський С.В. про поновлення на роботі задоволено
частково. Накази начальника ГУМВС №470 від 16.07.2007 р., та №105 о/с від
17.07.2007 р. в частині звільнення з органів внутрішніх справ за дискредитацію
рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ скасовані. Визнано
позивача звільненим з 01.10.2007 р. на підставі ст. 64 п "Ґ"
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ України - через скорочення штатів. Стягнуто з відповідача на
користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу 1459 грн.

ОСОБА_1 не погоджується з вказаною
постановою в частині зміни підстав звільнення і не вирішенням позовних вимог
про поновлення на роботі, подав апеляційну скаргу, вважає, що суд першої
інстанції ухвалив необґрунтоване рішення, яке не відповідає нормам
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1, просить суд апеляційної
інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від
19.11.2007 р. змінити, задовольнив позовні вимоги про поновлення його на роботі
в ГУМВС України в Харківській області на посаді оперуповноваженого карного
розшуку.

Представник відповідача та представник третьої особи
проти апеляційної скарги заперечують.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

ОСОБА_1. звернувся до суду із
позовом до Головного управління МВС України в Харківській області, у якому
просив скасувати наказ ГУМВС України в Харківській області №105 о/с від
17.07.2007 року, поновити його на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу
УКР ГУ, відшкодувати заробітну плату за час вимушеного прогулу. В обґрунтування
вимог позивач вказав, що з січня 2003 року перебував на службі в органах
міліції, в тому числі за останнім місцем служби на посаді оперуповноваженого
відділу моніторингу УКР ГУ. Наказом ГУМВС України в Харківській області №105
о/с від 17.07.2007 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ на
підставі ст.66 Положення про проходження служби за скоєння вчинків, що
дискредитують звання рядового і начальницького складу ОВС. Позивач вважає
звільнення неправомірним, та таким, що суперечить діючому законодавству,
оскільки будь-яких дискредитуючих вчинків він не вчиняв, у наказі про
звільнення не зазначено коли, за яких обставин і який саме вчинок він скоїв.
Крім того, позивач вважає, що дисциплінарне стягнення щодо нього було
застосоване всупереч порядку, встановлено ст. 14 Дисциплінарного статуту
органів внутрішній справ без призначення та проведення службового
розслідування, без залучення для з'ясування фактичних обставин безпосереднього
керівника, з позбавленням права надавати пояснення, не обґрунтоване
застосування крайнього заходу дисциплінарного впливу.

У судовому засіданні, в суді першої
інстанції, позивач підтримав позов у повному обсязі, у письмових доповненнях
вказав, що рішення про його звільнення було прийняте без проведення службового
розслідування, винним у скоєні діянні, за яке його звільнене він себе ніколи не
визнавав, вирок суду з цього приводу відсутній. Крім того, відповідач наклав
дисциплінарне стягнення без врахування терміну накладення стягнення,
передбаченого ст.16 Дисциплінарного Статуту.

Представники відповідача та третьої
особи проти позову заперечували, просили відмовити позивачу у задоволенні
позову, вказали, що в липні 2005 року прокуратурою Харківської області було
порушено кримінальну справу у відношенні позивача та інших працівників
оперативно-пошукового відділу. 20.07.2005 року постановою прокуратури
Харківської області позивач відсторонений від займаної посади, що керівництвом
головного управління МВС України було кваліфіковано, як вчинок який дискредитує
авторитет органів внутрішніх справ, та наказом № 105 ГО позивач був звільнений
з органів внутрішніх справ, вважали, що звільнення позивача було правомірним та
обґрунтованим.

Встановлено, що ОСОБА_1. проходив
службу в органах внутрішніх справ з 2003 року, 17.07.2003 року прийняв Присягу
працівника органів внутрішніх справ України.

Наказом №218 о/с від 02.08.2005
року ОСОБА_1. усунуто від виконання службових обов'язків на час проведення
досудового слідства, наказом №137 о/с від 08.08.2006 року ОСОБА_1. призначено
на посаду оперуповноваженого відділу моніторингу УКР ГУ та одночасно усунуто
від виконання обов'язків з вищезазначених підстав.

Наказом ГУМВС України в Харківській
області від 16.07.2007 року №470 ОСОБА_1., який мав спеціальне звання
"старший лейтенант міліції" був звільнений з органів внутрішній справ
за дискредитацію звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх
справ, (а.с. 18).

Наказом по особовому складу ГУМВС
України в Харківській області №105 о/с від 17.07.2007 року ОСОБА_1. звільнено з
запас Збройних Сил за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ України" - за скоєння
вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу ОВС (а.с.3).

Вирішуючи питання про законність
звільнення позивача суд прийшов до наступного.

Як вбачається із змісту наказу
№470, підставою звільнення позивача стала наявність в провадженні
Комінтернівського районного суду м. Харкова кримінальної справи за
обвинуваченням ОСОБА_1. та ін. за ч.2 ст. 365, ч,2 ст. 146, ч.1 ст.336, ч.2
ст.368, ч.3 ст.127 КК України. Із зазначеного, відповідач дійшов висновку, що
ОСОБА_1. своїми діями причинив суттєву шкоду державним інтересам, які
виразилися у підриві авторитету ГУМВС України в Харківській області та в цілому
органів внутрішніх справ (а.с. 18).

Звільненню позивача передувала
службова перевірка, висновком якої від 16.07.2007 року відносно ОСОБА_1.
встановлені обставини зазначені у наказі про його звільнення №470 з вказівкою,
що скоєння вчинків, що причинили суттєву шкоду державним інтересам, доведені
досудовим слідством, (а.с. 19-20).

Відповідно до ст. 124 Конституції
України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій
судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами
не допускаються.

Відповідно до ст. 324 КК України
питання про наявність кримінального діяння та наявності вини підсудного у
вчиненні злочину вирішується судом при постановлені вироку.

Згідно ч.6 ст. 21 Закону України
„Про міліцію" звільнення працівника міліції зі служби у зв'язку з
обвинуваченням у вчиненні злочину допускається тільки після набуття
звинувачувальним вироком законної сили.

Із довідки Комінтернівського
районного суду м.Харкова від 06.11.2007 року №К-14 вбачається, що рішення по
кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1. та ін. за ч.2 ст. 365, ч.2 ст.
146, ч.1 ст.336, ч.2 ст.368, ч.3 ст.127 КК України не прийняте, судовий розгляд
справи триває.

Таким чином, вина позивача у
скоєнні злочину на час розгляду справи не встановлена, а тому висновок
відповідача про скоєння ОСОБА_1. вчинку, що дискредитує звання працівника
міліції є необґрунтованим та передчасним, оскільки службові особи органів
внутрішніх справ не наділені правом надавати оцінку зібраних у ході досудового
слідства фактів та відповідно робити висновок про причетність особи до
кримінально караних дій, доки вина особи у скоєні злочину не буде доведена у
встановленому законом порядку вироком суду.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_1. звільнено без законних підстав, а тому накази ГУМВС України
в Харківській області №470 від 16.07.2007 року та №105 о/с від 17.07.2007 року
про його звільнення підлягають скасуванню.

Наказ №470 від 16.07.2007 року,
ОСОБА_1. не оскаржувався, однак згідно ч.2 ст. 11 КАС України, з метою повного
захисту прав та інтересів позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних
вимог та задовольняючи позов в частині скасування наказу ГУМВС України в
Харківській області №105 о/с від 17.07.2007 року про звільнення старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_1., скасувати наказ ГУМВС №470 від 16.07.2007 року в
частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції
ОСОБА_1.

Встановлено, що наказом МВС України
№224дск від 04.07.2007 року скасована дія штату апарату ГУМВС України в
Харківській області від 26.06.2006 року, а наказом ГУМВС України в Харківській
області від 31.07.2007 року №513 дек у зв'язку з реорганізацією апарату
скорочені всі посади апарату ГУМВС та затверджений новий штатний розпис, у
якому відсутній відділ моніторингу та відповідно посада оперуповноваженого
відділу моніторингу управління карного розшуку ГУ, яку займав ОСОБА_1. до
звільнення.

Згідно пояснень представника
відповідача та довідки від 16.11.2007 року про наступне скорочення працівників
ГУМВС України в Харківській області попереджалися 31.07.2007 року та деякі були
звільнені з 01.10.2007 року наказом № 222 ос від 01.10.2007 року.

У п.19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6
листопада 1992 року № 9 роз'яснено, що працівник, який був незаконно звільнений
до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося
його попереднє місце роботи.

Як встановлено, внаслідок
проведеної реорганізації та у зв'язку із скороченням штатів попереднє місце
роботи ОСОБА_1. не збереглося, а тому поновлення позивача на службі є
неможливим.

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП
України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або
таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне
поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір,
зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення з
посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Виходячи з зазначеного, суд вважає
необхідним у зв'язку з неможливістю поновлення позивача на службі змінити
формулювання його звільнення з 01.10.2007 року за ст. 64 п. „Г" Положення
про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України - через
скорочення штатів та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1. суму середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 18.07.2007 року по 01.10.2007 року у
розмірі 1459 грн. 56 коп. (час вимушеного прогулу 2 місяці 10 днів; 29,19 грн.
- середньодобовий заробіток; 583,83X2 + 29Д9Х10=1459,56).

Щодо доводів ОСОБА_1. про
застосування дисциплінарного стягнення без призначення та проведення службового
розслідування, без залучення для з'ясування фактичних обставин безпосереднього
керівника, з позбавленням права надавати пояснення суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Представник відповідача у судовому
засіданні, в суді першої інстанції, з посиланням на лист заступника начальника
управління по роботі з персоналом ГУМВС України в Харківській області №90/3394
від 03.09.2007 року (а. с. 42) вказала, що службове розслідування щодо ОСОБА_1.
для з'ясування обставин дисциплінарного проступку не проводилося.

Згідно ст. 64 п."Є"
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України,
особи середнього, старшого і вищого начальницького складу можуть бути звільнені
у запас за порушення дисципліни. Згідно ст. 14 Дисциплінарного Статуту органів
внутрішній справ, з метою з'ясування обставин дисциплінарного проступку
призначається службове розслідування.

Згідно ст. 66 Положення особи
рядового і начальницького складу звільняються з органів внутрішній справ за
скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу,
тобто за підставою, яка не пов'язується з порушенням службової дисципліни.

Таким чином, звільнення працівників
ОВС з підстав п.66 Положення - за скоєння вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу, може мати місце за відсутності порушень
службової дисципліни, а тому посилання позивача на недотримання порядку
накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 14 Дисциплінарного
Статуту, є помилковим.

З врахуванням викладеного, суд
першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково.

Апеляційний суд розглядає справу в
межах доводів апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів зазначає,
що постанова суду першої інстанції оскаржується
лише в частині зміни формулювання підстави звільнення.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає,
що змінюючи підстави звільнення суд першої інстанції виходив з того, що відділ
ГУМВС, в якому працював позивач ліквідований. В мотивувальній частині постанови
послався на ст. 235 КЗпП України і п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 р. № 9 та вважав поновлення на роботі не можливим.

Однак, ця правова норма має на
увазі зміну формулювання причини звільнення тільки у випадках, коли це не тягне
за собою поновлення на роботі, що не має відношення до вказаного позову.

Тому правила ст. 235 ч. 3 КЗпП, застосуванню не підлягають.

Помилковим слід визнати і посилання
на п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р.
"Про практику розгляду судами трудових спорів" з слідуючи підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
місцем роботи позивача було Головне управління МВС. Воно не ліквідовано. Посада
позивача - оперуповноважений карного розшуку. Карний розшук в структурі ГУМВС
теж не ліквідовано. Як не ліквідовано і відповідача. Тому приведення сторін у
первинний стан, і відповідно відновлення прав позивача є можливим. При
неправомірному звільненні, зміна формулювання звільнення, можлива лише в разі
ліквідації підприємства, оскільки лише в такому випадку поновлення на роботі є
не можливим (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
р. "Про практику розгляду судами трудових спорів").

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196,
198, 202, 205, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19 листопада 2007 року по справі № 2-а-1677/07 в
частині «Вважати ОСОБА_1звільненим з органів внутрішніх справ в запас Збройних
Сил з 01.10.2007 р. за ст. 64 п "Ґ" Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України - через
скорочення штатів» скасувати.

В цій частині прийняти нову постанову, згідно
якої ОСОБА_1поновити на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу
Управління карного розшуку Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ
України в Харківській області з 19 липня 2007 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний текст
виготовлено та підписано 17 червня 2008 року

Головуючий
Мельнікова
Л.В.

Судді
Григоров А.М.

Сіренко
О.І.