Справа № 22ас-464/2007
Суддя: Морозовський В.І.
Дата ухвалення: 2007-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22ас - 464 / 2007 Постанову ухвалено під
Категорія 22 судді
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7
березня 2007 року місто
Вінниця

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого :
Морозовського В. І.,

суддів : Оніщука В.В. і Чорного В.І.,

при
секретарі : Мазур Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Замостянського районного суду м. Вінниці
від 20 листопада 2006 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького
обласного військового комісаріату (далі - ОВК) про перерахунок розміру пенсії,
-

встановила:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати неправомірними дії
посадових осіб Вінницького ОВК щодо виплати пенсії у заниженому розмірі та
зобов'язати відповідача відшкодувати недоплату пенсії за минулий час (до 1
січня 2005 року) з урахуванням щомісячної 100 % надбавки, встановленої Указом Президента
України від 23 лютого 2002 року № 173 "Про посилення соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх
справ"; щомісячної 70 % надбавки за безперервну військову службу,
передбаченої Указом Президента України від 5 травня 2003 року № 389 "Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за безперервну службу"; та премії в
розмірі 33,3 % грошового забезпечення згідно Указів Президента України від 14
липня 1995 року № 615 та від 4 жовтня 1996 року №. 923.

Вимоги обгрунтовані тим, що до 18 грудня 1995 року ОСОБА_1 проходив
військову службу та був звільнений в запас у військовому званні
"капітан", однак при нарахуванні пенсії за вислугу років зазначені
вище надбавки і премія враховані не були та в подальшому перерахунок
призначеної йому пенсії Вінницьким ОВК не здійснювався, внаслідок чого
утворилась значна сума недоплати, що відповідно до вимог ч.2 ст. 55 Закону
України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" підлягає виплаті за минулий час без обмеження
будь-яким строком.

Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від
20 листопада 2006 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права,
просить судове рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

У судовому засіданні
апеляційного суду
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 наполягали на задоволенні
апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце
судового засідання, свого представника до суду не направив, тому у
відповідності до вимог ч.4 ст. 196 КАС України колегія суддів прийняла рішення
про апеляційний розгляд справи без участі вказаної сторони.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його
представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла
висновку про те, що скарга задоволенню не підлягає, при цьому виходить з таких
підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив, що при звільненні з дійсної
військової служби Жеребкову В.В. призначена пенсія у відповідності з правилами,
встановленими Законом України "Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб" (далі - Закон).

На момент призначення позивачу пенсії чинною була редакція ст. 43 названого
Закону, згідно якої пенсії особам, які мають право на неї за цим Законом, та
членам їх сімей, обчислювалися з грошового забезпечення з урахуванням
відповідного окладу за посадою, спеціального звання, процентної надбавки за
вислугу років, надбавки за вчене звання й вчений ступінь, кваліфікацію і умови
служби в порядку й розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992
року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення пенсії і
грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх
сімей" пенсії обчислювалися з таких видів грошового забезпечення: окладу
за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, окладу за військові
звання; процентної надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового
забезпечення, що надаються щомісячно (надбавки за вчене звання і науковий
ступінь, кваліфікацію та умови служби).

Закон України від 15 червня 2004 року № 1769-ІУ "Про внесення змін до
статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" набув чинності з 1 січня 2005 року та не має зворотної сили, про що
правильно зазначено у судовому рішенні.

З наведеного вбачається, що премії, передбачені Указами Президента України
від 14 липня 1995 року № 615 та від 4 жовтня 1996 року №. 923 (які втратили
чинність) і щомісячні надбавки, встановлені Указами Президента України № 173
від 23 лютого 2002 року та № 389 від 5 травня 2003 року, відносяться до
додаткових видів грошового забезпечення й приймаю­ться в розрахунок при
нарахуванні пенсії особам, які отримували їх під час проходження служби.

З матеріалів справи видно, що позивачу пенсія була призначена у 1995 році в
зв'язку із звільненням його в запас з військової служби у Збройних Силах
України.

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 вказані
надбавки не отримував, а щодо виплати йому у даний період премії позивач
доказів суду не надав, що суперечить вимогам ч.І ст.11 і ч.І ст.71 КАС України.

Виходячи з наведеного та всупереч доводів апелянта з посиланням на ч.3
ст.63 вказаного Закону, вимоги щодо перерахунку пенсії з урахуванням
запроваджених після звільнення зі служби нових щомісячних додаткових видів
грошового забезпечення та премії за минулий час, тобто до 1 січня 2005 року,
задоволенню не підлягають.

Що стосується посилання позивача на рішення
Конституційного Суду України від 27 лютого 2003 року у справі за конституційним
поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення
положень статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і
ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" (справа про
ветеранів органів внутрішніх справ), то останнє не має відношення до позовних
вимог

ОСОБА_1, оскільки
у вказаному рішенні йдеться про зворотність дії у часі законів і інших
нормативно-правових актів при вирішенні питання про визнання громадян України
ветеранами органів внутрішніх справ і надання їм установлених пільг.

Оскільки
висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані, а судове рішення є
законним і обґрунтованим, підстав для його зміни або скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову
Замостянського районного суду м. Вінниці від 20 листопада 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду
України протягом одного місяця.