Справа № 22а-585\07
Суддя: Пригорнєва Л.І.
Дата ухвалення: 2007-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

22а-58507 Головуючий
Категорія Доповідач
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04.06.2007
року Судова колегія судової палати
з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого- Пригорнєвої Л.І..

суддів - Кравченко Н.В., Борисова Е.А..

за участю
секретаря- Годуновій Е.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Луганську адміністративну справу

за апеляційною
скаргою Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної
Ради м.Луганська

на
постанову Жовтневого районного суду м.Луганська від 20 грудня 2006 р.за

адміністративним позовомОСОБА_1 до
Управління праці та

соціального захисту
населення Жовтневої районної -Ради м.Луганська про стягнення

недоплаченої одноразової щорічної
грошової допомоги до 5 травня , -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Жовтневого районного суду м.Луганська від 20
грудня 2006 р на
користь позивача було стягнуто заборгованість з щорічної одноразової грошової
допомоги у сумі 1365 гр.25
коп.за період 2003 -
2005 p.p.

Не погодившись з
зазначеною постановою відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить скасувати постанов

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і
обгрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду
приходить до наступного.

У листопаді 2006 року позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача , в якому послався, що він є учасником бойових дій, тому
згідно зі ст..12 Закону
України « Про
статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту» йому повинна
відповідачем надаватися щорічно до 5
травня одноразова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Але протягом 2003, 2004, 2005 , років
вказана допомога йому виплачувалася не в повному обсязі, розмір її визначався
згідно з відповідною Постановою Кабінету Міністрів України та Законами України « Про Державний
Бюджет» на відповідні роки.

У 2003 р. ,2004 р. така грошова
допомога йому не виплачувалася, у 2005
р. було сплачено 50 гр.
Внаслідок чого йому у 2003 р. недоплачено 141 гр. 90 коп. виходячи із
мінімальної пенсії 47 гр.30 коп., у 2004 р. недоплачено 277 гр,35 коп.,
виходячи із мінімальної пенсії 92 гр.45 коп..у 2005 р.недоплачено 996 гр.,
виходячи із мінімальної пенсії 322 гр..які він і просить стягнути з відповідача
на його користь.

Постановою
Жовтневого районного суду м.Луганська від 20
грудня 2006 р.суд
поновив позивачу строк на звернення до суду з позовними вимогами за
2003р.,2004р.,2005 р. та
позов задовольнив. Суд стягнув з Управління праці і соціального захисту
населення Жовтневої районної Ради у м.Луганську на користь позивача
заборгованість за недоплачену щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2003 - 2005 p.p. у розмірі 1365 гр. 25 коп.

В апеляційній
скарзі відповідач з постановою суду не згоден, вважає її такою, що не
відповідає вимогам закону, просить скасувати та відмовити позивачеві у
задоволенні позову.

Заслухавши
доповідача, дослідивши надані докази, перевіривши законність та обгрунтованість
постанови суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова
колегія приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є учасником
бойових дій, тому згідно зі ст. 12
Закону

України « Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому повинна відповідачем
надаватися щорічно до 5 травня
одноразова грошова допомога у розмірі 5
мінімальних пенсій за віком.

Але протягом 2004, 2005 років вказана
допомога відповідачем йому виплачувалася не в повному обсязі, за 2003 р. не
виплачувалась зовсім. Розмір її визначався згідно з відповідною Постановою
Кабінету Міністрів України та Законами України « Про Державний Бюджет» на
відповідні роки, що не відповідало розмірам, встановленим вказаним спеціальним
Законом України, який регулює питання надання вказаної допомоги..

Внаслідок цього
у 2003 р. йому
не виплачено 141 гр. 90 коп.( 47,30 х 3 ),у 2004 році недоплачено
277 гр.35
коп. (92,45 х 3 ), у 2005 році недоплачено
996 гр.( 332 х 3).

Згідно зі ст. 17-1 Закону України « Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали
вказаної грошової допомоги, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня
відповідного року, в якому здійснюється виплата.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач,якому 77
років, за стягненням з відповідача недоплачених сум за 2003 рік у
встановлений строк не звертався, однак судова колегія вважає, що суд
обгрунтовано поновив йому строк на звернення до суду з позовом про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2003 р.„взявши до
уваги, що позивач є немічною людиною віком 77 років.

Що стосується
вимог про стягнення заборгованості за 2003
p.- 2005 р. ,то
суд дійшов правильного висновку щодо необхідності стягнення їх з відповідача,
оскільки сума цієї допомоги відповідачем була визначена у заниженому розмірі,
що потягло її недоплату у вказаних судом розмірах.а у 2003 р. вона зовсім
не виплачувалась.

Посилання
відповідача стосовно неправильного застосування судом норм матеріального права
на увагу не заслуговують.

Згідно до ст.22 Конституції
України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при
прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів.

Конституція
України має вищу юридичну силу порівняно з іншими Законами України, тому суд
правильно з огляду на положення ст.22 Конституції України при вирішенні даного
позову дійшов висновку про неприпустимість при встановленні розміру щорічної
допомоги учасникам бойових дій виходити з положень Законів України про бюджет
на 2004- 2006 роки,
якими виплата щорічної допомоги передбачена у значно менших розмірах.

Законом України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту також не
передбачено обмеження розміру таких виплат наявністю певних коштів чи
фінансування.

Не припустимість
звуження прав і свобод ветеранів війни
закріплена також в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004р., яким
визнані такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 44 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2004
рік", згідно яких у 2004
році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" повинна
була здійснюватися у таких розмірах: інвалідам війни І групи 195 гривень,
інвалідам війни II
групи - 160 гривень,
інвалідам війни ІІІ групи -
130 гривень, учасникам бойових дій 120
гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 195 гривень, членам
сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і
учасників війни, визнаних за життя інвалідами, - 65 гривень.

Цим же рішенням
Конституційного Суду України було закріплено, що зменшення розміру щорічної
допомоги суперечить вимогам статті 2
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", згідно з якою права та пільги для ветеранів війни і членів їх
сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього
Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні
акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Зважаючи на
викладене та враховуючи, що згідно з Конституцією України захист Вітчизни,
незалежності та територіальної цілісності України є обов'язком громадян
України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що на осіб, які за Законом
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
належать до ветеранів війни, повинні поширюватися гарантії державного
соціального захисту відповідно до положень частини п'ятої статті 17 Конституції
України.

З огляду на наведене, апеляційний
суд вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням вимог
матеріального та процесуального права і підстав для її скасування

за
доводами апеляційної скарги немає.

На підставі
викладеного, керуючись п.1 ч.1
ст. 198, ст.200, ст.ст.205, 206 КАС України, судова
колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду України , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної
Ради м.Луганська- відхилити.

Постанову
Жовтневого районного суду м.Луганська від 20
грудня 2006 р.за

адміністративним
позовомОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневої районної
Ради м.Луганська про стягнення недоплаченої одноразової
щорічної грошової допомоги до 5
травня - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, та
може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого
Адміністративного Суду України протягом одного місяця після її проголошення.