Справа № 22а-40/2008
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2008-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-40/08(22а-810/07)
Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку -
ПОСТАНОВА

28.02.2008
м.
Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Туркіної
Л.П. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Проценко О.А.,

при секретарі - Піцик Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від
14.08.2007;

від відповідача: Маркова Л.І., довіреність №
18-10 від 06.02.2008;

від відповідача: Мотов В.О., довіреність №
5-10 від 10.01.2008;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Нікополь
Дніпропетровської області на
постанову господарського суду Дніпропетровської області від
05.04.2007 по справі № А27/92-07

за позовом фізичної
особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Нікополь
Дніпропетровської області

до Нікопольської
об'єднаної державної податкової інспекції м. Нікополь, м. Нікополь
Дніпропетровської області

про визнання протиправним
та нечинним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИЛА:

У
січні 2007 року суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1, м.
Нікополь Дніпропетровської області, звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить, визнати протиправним і нечинним податкове
повідомлення-рішення відповідача - Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Нікополь, Дніпропетровська область (далі ДПІ) №
000701720/0/24732 від 22.06.2006 та покласти на неї судові витрати.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що ним, з метою уникнення порушень
Санітарних правил для підприємств продовольчої торгівлі СанПиН 5781-91,
затверджених Міністерством охорони здоров'я СРСР від 16.04.1991 та Санітарних
правил для підприємств громадського харчування СанПин 42-123-5777-91,
затверджених Міністерством охорони здоров'я СРСР від 19.03.1991, здійснюються
заходи виробничої санітарії з використанням води.

Використання
питної води позивачем здійснюється для виготовлення їжі, гарячих та прохолодних
напоїв для відвідувачів, а також, забезпеченого законодавством України по
охороні праці, питного режиму працівників.

На
підтвердження свого висновку, щодо невідповідності нормам законодавства України
податкового повідомлення-рішення від 22.06.2006, позивачем зазначено, що в акті перевірки, перевіряючими, вказаний
збір, який норми права не передбачають, а саме збір за використання водних
ресурсів та вказаний його код: «».

ОСОБА_1
зазначає, що при здійсненні підприємницької діяльності забір води з водних
об'єктів та скидання назад зворотних вод ним не здійснюється.

Для
задоволення водних потреб позивачем укладений договір надання послуг постачання
питної води з комунальним підприємством «Нікопольське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного господарства», м Нікополь, яке має дозвіл на
спеціальне водокористування.

Додатково,
підприємцем зазначена відсутність таких юридичних фактів: реєстрації державними органами охорони навколишнього
природного середовища або іншими уповноваженими органами фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 як особи, що здійснює спеціальне
водокористування; відсутність дозволу на
таке водокористування; відсутність у відповідному переліку суб'єктів
спеціального водокористування Міністерства природи України, що, у відповідності
з ч.ч. 1, 2 ст. 49 Водного кодексу України, унеможливлює його визнання
платником зазначеного збору.

Позивач,
посилаючись на п. 16 Прядку справляння збору за спеціальне
водовикористання водних ресурсів та
збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту,
затвердженого постановою КМУ № 1494 від 16.08.1999 (далі - Порядок) та п. 4.8
розділу 4 Інструкції про прядок обчислення і справлення збору за спеціальне
використання водних ресурсів та збору за використання водами для потреб гідроенергетики
і водного транспорту, затвердженої наказом Міністерства фінансів України,
Державної податкової адміністрації України, Міністерства економіки України,
Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки
України від 01.10.1999 (далі - Інструкція), зазначає, що здійснювані ним
послуги у сфері громадського харчування з використанням води спрямовані на
задоволення питних та санітарно-гігієнічних потреб населення, що виключає
справляння збору за спеціальне водокористування.

Наполягаючи
на законності проведеної перевірки та винесеного податкового
повідомлення-рішення, відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в
якому зазначено, що, відповідно до вимог ст. 48 Водного кодексу України та
Порядку, а також, згідно наданих позивачем для перевірки документів,
перевіряючими зроблений висновок про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
вторинним водокористувачем, що покладає на нього обов'язок по нарахуванню та
сплаті збору за спеціальне використання водних ресурсів.

Згідно
з наданою комунальним підприємством «Нікопольське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного господарства», м Нікополь інформації, підприємцем,
в перевіряємому періоді було використано 236 м3 води, про що, свідчать рахунки
та акти комунального підприємства.
Сплачені суми за обсяги використаної води були включені підприємцем до складу
валових витрат за період з 01.04.2005 по 31.03.2006.

У
своїх доводах, відповідач, визнає необґрунтованим посилання позивача на п. 4.8
розділу 4 Інструкції, як на підставу, що виключає необхідність сплачувати збір
за використання водних ресурсів, оскільки, дана норма, на думку ДПІ, стосується
використаної води у власних потребах, а не з метою здійснення підприємницької
діяльності, як її використовував позивач.

Постановою
господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2007 по справі №
А27/92-07 в позові відмовлено.

Висновки
суду обґрунтовано наступним.

Нормами
ч. 1 ст. 48, ч. 7 ст. 30 Водного кодексу України закріплено, що водокористування - це забір води з водних
об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та
скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів, що
передбачає обов'язок по оплаті такого використання платниками:
підприємствами, установами та
організаціями, незалежно від форми власності, їх філіями, відділеннями,
іншими відокремленими підрозділами, а також громадянами-підприємцями, які
використовують воду, отриману шляхом забору води (первинні водокористувачі)
та/або з водозабірних споруд первинних водокористувачів (вторинні водокористувачі), та користуються водами для
потреб гідроенергетики, водного транспорту чи рибництва.

У
винесеній постанові, господарський суд першої інстанції, керуючись п. 3 Прядку та п. 2.1 Інструкції, зазначив платниками збору за спеціальне
використання водних ресурсів та збору за
користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту підприємства,
установи та організації незалежно від форми власності, а також громадян -
суб'єктів підприємницької діяльності, що використовують водні ресурси та
користуються водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту.

Базуючись
на встановлених перевіркою фактичних даних, які не заперечуються позивачем,
щодо отримання води від комунального
підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного
господарства», м Нікополь на підставі відповідного договору з метою її
використання у власній підприємницькій діяльності, місцевим господарським судом
зроблений висновок, що приватний
підприємець ОСОБА_1 є вторинним водокористувачем та суб'єктом сплати
збору за спеціальне використання водних ресурсів.

Не
погоджуючись із рішенням господарського суду першої інстанції, приватним підприємцем ОСОБА_1, подана апеляційна
скарга, у якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають
значення для її вирішення, невідповідність здійснених судом висновків
обставинам справи та порушення при винесенні постанови норм матеріального права,
позивач просить її скасувати та винести нове рішення, яким визнати протиправним і нечинним податкове
повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції у
м. Нікополь № 000701720/0/24732 від 22.06.2006 та покласти на неї сплату судових
витрат.

Аргументи
позивача, викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на наступних твердженнях.

Безпідставність
визначення приватного підприємця ОСОБА_1 платником збору за спеціальне
використання водними ресурсами ґрунтується на тому, що Водний кодекс України є
нормативним актом вищого рівня, ніж Прядок або Інструкція, а нормами ст.ст. 1,
17 Закону України «Про систему оподаткування» та ч. 1 ст. 67 Конституції
України закріплено обов'язок кожного щодо сплати податків та зборів в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Позивач
зазначає, що Водний кодекс України пов'язує визначення статусу платника збору
із забором води та отриманням її з водозабірних споруд первинних
водокористувачів. Тоді як Порядок та Інструкція, пов'язують визначення статусу
платника збору, лише з використанням водних ресурсів.

Не
погоджуючись із твердженнями місцевого господарського суду, позивачем
зазначено, що посилання у мотивувальній частині рішення на ч. 1 ст. 48 Водного кодексу України не
містить ґрунтовного пояснення її застосування судом, оскільки в рішенні не
вказано, якими спорудами, технічними пристроями або каналами фізична особа -
підприємець здійснювала забір води з моря, річки, озера, водосховища, ставка,
каналу, водоносного горизонту.

Судом
не прийнято до уваги порушення відповідачем ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
оскільки ДПІ в достатньому обсязі не доведено,
що ОСОБА_1 забирає воду з моря, річки, озера, водосховища, ставка, каналу,
водоносного горизонту. Відповідачем не надані відповідні документальні
підтвердження наявності у позивача споруд, технічних пристроїв, каналів для
здійснення забору води.

Суб'єктом
перевірки не підтверджено, а судом не
встановлено, що ОСОБА_1, як вторинний
водокористувач, здійснював
спеціальне водокористування, забирав воду з водних об'єктів за допомогою
водозаборів, що належать іншим особам
- первинним водокористувачам.

Невідповідність
доводів суду першої інстанції таким принципам судочинства, як законність та
об'єктивність, підтверджується порушенням фундаментальних засад теорії права щодо
імперативності приписів законодавства і полягає в ігноруванні, при визначенні
позивача спеціальним водокористувачем, ч.ч. 1,
2 ст. 49 Водного кодексу України, якою передбачено здійснення спеціального водокористування на
підставі відповідного дозволу, який видається державними органами охорони навколишнього природного середовища (об'єкти
загальнодержавного значення) та
Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами, за погодженням з
державними органами охорони
навколишнього природного середовища (об'єкти місцевого значення).

Судом
зроблений висновок, яким викликано одразу 2 порушення законодавства: визнання
факту існування дозволу у суб'єкта підприємництва та зазначення у якості дозволу - договір надання
послуг постачання питної води з комунальним підприємством «Нікопольське
виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», м Нікополь.

Матеріалами
справи не доведено з якого водного об'єкту (місцевого чи загальнодержавного
значення) позивачем здійснювався водозабір. Визначена законодавством України
пряма залежність коду класифікації доходів бюджету від категорії водного
об'єкту зумовлює залежність та визначення реквізитів, а також розмірів платежу. Відсутність даної обставини
робить визначене перевіряючими зобов'язання щодо сплати невідомого податку
(збору) за кодом не підтвердженим, а висновок суду - незаконним.

Позивачем,
у матеріалах скарги, зроблено зауваження щодо безпідставного ігнорування
місцевим господарським судом прямого порушення відповідачем норм права, а саме,
в оскаржуваному податковому повідомлені-рішенні вказано невірний номер
ідентифікаційного коду платника податків позивача. В зазначеному документі з
даними позивача співпадають тільки прізвище, ім'я та по батькові, що не
ідентифікують однозначно платника податків.

Порушення
ст. 2 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб платників податків та
інших обов'язкових платежів», щодо однознач­ної ідентифікації платника
податків, судом до уваги не взято, що ставить під сумнів об'єктивність та
законність постанови господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідачем
- Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією у м. Нікополь Дніпропетровської області подано
відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено наступне.

Судом
першої інстанції вмотивовано зроблений висновок про визнання позивача вторинним
водокористувачем та платником збору за використання водних ресурсів.

Рішення
суду є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам законодавства
України.

Відповідачем
також викладено доводи, зазначені у відзиві на позов.

Податкова
також вказує, що запис невірного номеру ідентифікаційного коду платника
податків є формальною помилкою, яка не має відповідної юридичної сили та впливу на чинність рішення податкового
органу.

Вивчивши
матеріали справи, дослідив доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,
вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів
дійшла висновку щодо задоволення вимог апеляційної скарги, скасування постанови
господарського суду Дніпропетровської області та задоволення позову, виходячи з
наступного.

Матеріалами
справи встановлено, що представниками Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції у м. Нікополь проведено планову
виїзну документальну перевірку
дотримання податкового законодавства фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Нікополь за період діяль­ності з
01.04.2005 по 31.03.2006.

За
результатами перевірки 22.05.2006 складено
акт № 878/17-2., яким
встановлене заниження збору за використання
водних ресурсів на грошову суму в розмірі 15 грн. 92 коп. та винесено податкове повідомлення-рішення № 000701720/0/24732 від 22.06.2006, яким
позивачу донараховано податкове
зобов'язання зі збору в сумі 1 035 грн. 92 коп., в т.ч., основний платіж
у розмірі 15 грн. 92 коп. та суму
штрафних (фінан­сових) санкцій - 1 020 грн. 00 коп.

У акті перевірки зазначено, що підприємець ОСОБА_1 в період з 01.04.2005 по 31.03.2006,
згідно наданих на перевірку документів надавав послуги громадського харчування,
здійснював реалізацію пива та алкогольних напоїв на розлив, використовував воду для приготування їжі та
миття посуду, тому являвся платником збору за спеціальне використання водних
ресурсів.

Підприємець
ОСОБА_1 збір за використання водних ресурсів не нараховував та не перераховував
до бюджету, розрахунки про нараховану суму збору за використану воду до
податкової інспекції не надавав.

При
перевірці встановлено, що підприємець використовує воду отриману від КП
«Нікопольське виробниче управління водопроводно-каналізаційного господарства»
(договір № 43 від 18.12.2001).

Згідно
наданої інформації КП «Нікопольського виробничого управління
водопроводно-каналізаційного господарства» вихід. № 6-0127/615 від 11.05.2005,
підприємцем в перевіряємому періоді було використано води 236 мЗ, в
тому числі:

- II квартал 2005 року - 54 мЗ;

- IIІ квартал
2005 року - 65 мЗ;

- ІV квартал 2005 року - 62 мЗ;

- І квартал 2006 року - 55
мЗ,

про
що свідчать рахунки КП ВУВКГ, акти про обсяги використаної води.

Сплачені
суми за обсяги використаної води, згідно рахунків, були включені підприємцем до
складу валових витрат за період з 01.04.2005 по 31.03.2006.

За результатами перевірки підлягає донарахуванню збір за
використання водних ресурсів в сумі 15 грн. 92 коп.

В
обґрунтування висновків відносно того, що ПП ОСОБА_1 є платником збору за
спеціальне водокористування водних ресурсів, перевіряючі послались на наступне.

Згідно
з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку справляння
збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування
водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту» № 1494 від 16.08.1999,
платниками збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за
користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту є
підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, а також
громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що використовують водні
ресурси та користуються водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту.

Відповідно
до п. 2.1 розділу 2 Інструкції про порядок обчислення і справляння збору за
спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для
потреб гідроенергетики і водного транспорту, затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України, Державною податковою адміністрацією України, Міністерством
економіки України, Міністерством охорони навколишнього природного середовища та
ядерної безпеки України № 231/539/118/219 від 01.10.1999, зареєстрованій в
Міністерстві юстиції України 19.10.1999 за № 711/4004, платниками збору за
спеціальне використання водних ресурсів та
збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту є підприємства,
установи та організації незалежно від форми власності, їх філії, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також громадяни - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують водні ресурси та користуються водами для потреб
гідроенергетики і водного транспорту.

Зазначена санкція зумовлена порушеннями
п. 2.1 р. 2, п. 6.1 р. 6, п.п. 7.1, 7.2 р. 7 Інструкції, щодо подання
звітів по сплаті збору за використання
водних ресурсів фізичною особою-підприємцем.

Однак,
колегія суддів вважає, що з висновками податкової не можна погодитися, виходячи
з такого.

Стаття
48 Водного кодексу України як спеціальне водокористування визначає забір води з
водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання
води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та
скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Платниками збору за спеціальне використання водних
ресурсів, передбаченими ч. 7 ст. 30 Водного кодексу України, є
підприємства, установи та організації, незалежно від форми власності, їх
філії, відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також громадяни-підприємці, які використовують воду, отриману
шляхом забору води (первинні водокористувачі) та/або з водозабірних споруд первинних водокористувачів (вторинні
водокористувачі), та користуються водами для потреб гідроенергетики,
водного транспорту і рибництва.

Диспозицією
цієї статті зазначається виключна альтернативність ознак, що є вирішальними для
визначення платників збору за спеціальне
використання водними ресурсами і полягає :

· у безпосередньому заборі води з природних або створених штучно елементів довкілля, в яких зосереджуються
води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт);

· заборі води або її отримання зі споруд чи
пристроїв для забору води з водних об'єктів, з подальшим використанням у
підприємницькій діяльності.

Будь-які розходження з приписами цих норм у
підзаконних актах, автоматично виключають застосування таких актів у
правовідносинах, у зв'язку з пріоритетністю юридичної сили
загальнообов'язкового кодифікованого нормативного акту, визначеного
Конституцією України.

З
цього приводу, колегія суддів доходить висновку, що посилання відповідача та
суду першої інстанції на приписи, зазначені Порядком та Інструкцією, якими у
якості платників збору за спеціальне використання
водних ресурсів, передбачені всі особи,
що використовують воду при здійсненні підприємницької діяльності, є
незаконними.

Частинами
1, 2 ст. 49 Водного кодексу України, як
обов'язкова умова здійснення спеціального водокористування, передбачена
наявність відповідного дозволу, який видається
державними органами охорони навколишнього природного середовища при
використання води з водних об'єктів загальнодержавного значення та Верховною Радою Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською та Севастопольською
міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища, при
використанні води з водних об'єктів місцевого значення.

Підтвердження реєстрації позивача державними органами охорони навколишнього природного середовища або
Дніпропетровською обласною радою, як спеціального
водокористувача, у матеріалах справи не міститься.

ДПІ не доведена фактична наявність відповідного
дозволу на право здійснення такого водокористування, що є обов'язковою умовою
підтвердження вищезазначеної реєстрації.

Використання іншого порядку визнання особи спеціальним
водокористувачем, як це зроблено судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваної постанови, що полягав у оперуванні, при визнанні ОСОБА_1 спеціальним водокористувачем,
договором надання
послуг постачання питної води, укладеним з комунальним підприємством
«Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства»,
м Нікополь, та прирівненням даного
договору до статусу зазначеного дозволу - є
неможливим.

Колегія
суддів апеляційної інстанції погоджується з думкою позивача, щодо визнання
помилки, яка полягає у зазначенні в рішенні ДПІ неналежного ідентифікаційного
коду, як такої, що є протиправною та може спричинити юридично негативні
наслідки, що також є підставою для визнання рішення податкової необґрунтованим
та протиправним.

Згідно
ст. 2 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб платників податків та
інших обов'язкових платежів» створення Державного реєстру фізичних осіб
забезпечує їх повний облік, які сплачують податки та інші обов'язкові платежі, з
однознач­ною їх ідентифікацією.

Державною
податковою адміністрацією України у порядку, передбаченому ст. 3 зазначеного
закону, надається фізичній особі-платнику
податків та інших обов'язкових платежів ідентифікаційний номер, який
вноситься до Державного реєстру фізичних осіб та зберігається за ним протягом
усього життя.

З
огляду на те, що акт перевірки ДПІ є актом реагування уповноваженого державного
органу, наділеного владними повноваженнями, а податкове повідомлення-рішення -
обов'язковим індивідуальним владним
приписом застосування передбаченої законом відповідальності, позиція суддів
апеляційної інстанції щодо неможливості застосування такого рішення до позивача,
за наявності помилки, підтверджена наступним.

Індивідуальність
полягає у застосуванні санкції, передбаченої законом, тільки до особи, яка є
носієм особливих та неповторних характеристик, що визначені законодавством як
ідентифікуючі та внесені до відповідних державних реєстрів з метою узагальнення
та контролю.

Отже,
зазначення іншого ідентифікаційного номеру
спричиняє порушення встановленої законом
умови однознач­ності ідентифікації, що запроваджена з метою обліку платників податків та як
гарантія недопущення їх помилкової заміни у відносинах з податковими органами.

Ідентифікаційний
номер містить у собі всю офіційну інформацію щодо фізичної особи, є офіційним документом та породжує правові
наслідки. З огляду на що, номер,
зазначений у рішенні податкової, автоматично ідентифікує особу, якій
належить саме він.

Офіційного
виправлення помилково зазначеного
ідентифікаційного номеру, або будь-яких уточнень з цього приводу, що
мають відповідну юридичну силу, матеріали справи не містять.

Апеляційним судом
встановлено, що суд першої інстанції визнав позивача спеціальним
водокористувачем та платником збору за спеціальне використання водних ресурсів,
ґрунтуючи свої твердження на вичерпному запису акту перевірки, щодо використання суб'єктом підприємницької діяльності води виключно для
приготування їжі та миття посуду.

Проте, ані відповідачем, ані судом, не зазначені
розрахунки співвідношень кількості води, яка використана ПП ОСОБА_1 для власних
питних та санітарно-гігієнічних потреб об'єкту громадського харчування, як
форми діяльності ПП ОСОБА_1

Доказів
виключення води, використаної для санітарно-гігієнічних потреб, матеріали
справи не містять. Тоді, як письмові та усні пояснення позивача, наводять факти
здійснення заходів виробничої санітарії з використанням
води: санітарна обробка, миття підлог, торгового устаткування, холодильного
та кухонного обладнання, технологічного посуду, а також посуду, що
використовується в кафетерії та барі, забезпечення умов виконання правил
особистої гігієни продавців, кухарів, офіціантів, згідно санітарних правил СанПиН
5781-91 та СанПин 42-123-5777-91, виконання норм санітарії, щодо обладнання
об'єктів торгівлі і громадського харчування санітарними вузлами.

Однак,
п. 4.8 розділу 4 Інструкції передбачено, що збір
за використання водних ресурсів не справляється: за воду, що
використовується для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб
населення, в тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб підприємств,
установ, організацій незалежно від форми власності та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Отже,
висновки акту перевірки щодо обсягу води, з якої повинен справлятися збір за
спеціальне водокористування, не можна вважати обґрунтованими, що в свою чергу
виключає обґрунтованість оспорюваного рішення.

Позивачем подано позов
про визнання протиправним та нечинним податкового
повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції м.
Нікополь № 000701720/0/24732 від 22.06.2006. Однак, суд вважає, що спосіб захисту порушеного права
повинен обиратися особою відповідно до норм матеріального права, що
регулюють спірні відносини.

Відповідно
до абзацу «в» п/п 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами», податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними,
якщо рішення контролюючого органу про нарахування суми податкового
зобов'язання або стягнення податкового боргу скасовується чи змінюється
судом.

Керуючись
зазначеним, при визнанні судом податкового повідомлення-рішення таким, що не відповідає чинному законодавству, воно
підлягає скасуванню.

За
загальним правилом суд розглядає адміністративні спори не інакше, як за позовною заявою, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Однак,
відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог
тільки у разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист
яких вони просять.

У
даному випадку, суд вважає за необхідне, застосувати принцип верховенства
права, передбачений ст. 8 КАС України, а також, користуючись правом суду,
передбаченим у ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 195, ч. 1 ст. 196 КАС України, вийти за
межі позовних вимог і визнати
протиправним, та скасувати податкове
повідомлення-рішення № № 000701720/0/24732 від 22.06.2006.

Відповідно
до ст. 202 КАС України підставою для скасування судового рішення є неповне
з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Виходячи
із викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції слід скасувати, податкове повідомлення-рішення Нікопольської
об'єднаної державної податкової інспекції м. Нікополь № 000701720/0/24732 від
22.06.2006 - скасувати, а позов задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195 ,
196, 198 , 202
, 205 , 207 КАС
України , колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Нікополь Дніпропетровської області
задовольнити.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2007 по справі №
А27/92-07 - скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати
протиправним податкове повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Нікополь, Дніпропетровська область № 000701720/0/24732
від 22.06.2006 та скасувати його.

Присудити
на користь позивача за рахунок Державного бюджету України 5 грн. 10 коп. обґрунтовано сплачених судових витрат.

Постанова
набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова
підлягає оскарженню відповідно до 212 КАСУ.

Постанову оформлено у повному обсязі
21.05.2008.

Головуючий
суддя: Л.П.
Туркіна

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.А
Проценко