Справа № 22-а-560/2008
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2008-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Головуючий 1 інстанції:
суддя Забара І.К.
Доповідач 2 інстанції:
суддя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 року

№ 22-а-560/08

Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Мельнікова
Л.В.

Суддів - Григоров А.М., Сіренко О.І.

при секретарі:
Холодна Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина
ОСОБА_1на постанову Ковпаківського райсуду м. Суми від 03 вересня 2007 року
по справі № 2-А-225/07

за позовом Зарічного ВМ СМВ УМВС України в Сумській
області

до громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

про примусове видворення за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

Зарічний ВМ СМВ УМВС України в
Сумській області, звернувся до суду з позовом до громадянина ОСОБА_1про
примусове видворення за межі України.

Постановою Ковпаківського райсуду
м. Суми від 03 вересня
2007 року позовні вимоги Зарічного ВМ СМВ УМВС України в Сумській області до
громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі
України задоволено.

Громадянина ОСОБА_1не погоджується
з вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, вважає, що оскаржувана
постанова є незаконною через неповне встановлення дійсних обставин справи,
невідповідність висновків суду матеріалам справи.

Враховуючи наведене, громадянина
ОСОБА_1, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ковпаківського
райсуду м. Суми від 03 вересня 2007 року
по справі № 2-А-225/07, як незаконну.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

Позивач звернувся до суду з
позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що громадянин ОСОБА_1прибув до України
02.09.1995 року з метою навчання в Сумському державному університеті. На даний
час навчання закінчив. В теперішній час ОСОБА_1проживає в Україні за адресою
АДРЕСА_1 безпідставно. Тому позивач просить суд примусово видворити відповідача
за межі України, заборонивши йому в'їзд в Україну на 6 місяців.

В судовому засіданні, в суді першої
інстанції, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі,
просить їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не
визнає, просить в їх задоволені відмовити, пояснив суду, що в нього є підстави
проживати на території України, оскільки він тут працює, а також тут мешкає
його дочка, яка громадянства України не має.

Встановлено, що ОСОБА_1прибув до
України 02.09.1995 року з метою навчання в Сумському державному університеті.

31.05.1997 року громадянин
ОСОБА_1одружився з громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

Від зазначеного шлюбу мається двоє
дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який в теперішній час мешкає на території
Йорданії і дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка мешкає на території України разом
із матір'ю.

Рішенням Зарічного райсуду м. Суми
від 10.07.2004 року шлюб між ОСОБА_1та ОСОБА_2. було розірвано.

13.03.2002 року ОСОБА_1був
документований тимчасовою посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1, виданою
УМВС України в Сумській області, дійсною до 13.03.2007 року.

20.07.2004 року ВГІРФО Зарічного ВМ
СМВ УМВС України в Сумській області та 20.02.2007 року ВГІРФО Ковпаківського ВМ
СМВ УМВС України в Сумській області притягувався до адміністративної
відповідальності по ст. 203 КпАП України за порушення правил перебування на
території України.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи, а саме - копією паспорту відповідача, копією тимчасової
посвідки на постійне місце проживання, копією виписки з рішення Зарічного
районного суду м. Суми, копією постанови Ковпаківського районного суду м.
Суми., копіями свідоцтв про народження дітей.

Таким чином, оскільки на даний
момент ОСОБА_1проживає на території України без реєстрації, свого житла і
постійного місця роботи в України не має, кошти для перебування в Україні
відсутні, виїжджати з території України не збирається, то законних підстав для
його подальшого перебування на території України та продовження посвідки на
постійне проживання не мається, тобто позовні вимоги позивача обґрунтовані і
підлягають задоволенню на підставі ст. 32 ч.5 ЗУ "Про правовий статус
іноземців".

За таких обставин, судом першої
інстанції задоволено позовні вимоги.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає,
що ст. 32 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"
відносить до підстав видворення наявність рі­шення органів внутрішніх справ,
органів охорони державного контро­лю, Служби безпеки України про видворення
іноземця або особи без громадянства з України

У разі ухилення іноземця чи особи
без громадянства від виконання рішення відповідного органу про видворення за
межі України такі осо­би підлягають примусовому видворенню. Статтею 32 Закону
«Про пра­вовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 50 КАС вста­новлено,
що затримання та видворення іноземця чи особи без громадянства можливе тільки
за постановою адміністративного суду. Така постанова приймається
адміністративним судом за зверненням органу внутрішніх справ, органу охорони
державного кордону, Служби безпеки України за місцем знаходження чи затримання,
якщо іноземець чи особа без громадянства після прийняття рішення про видворення
ухиляються від виїзду або є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть
ухилятися від виїзду. Відповідно до наведених норм закону видворенню іноземця
чи особи без громадянства передують дві обставини 1) прийняття рішення
відповідним компетентним органом про видворення за межі України; 2) ухилення
від виїзду після прийняття рішення про видворення або є в наявності
обґрунтовані підстави вважати що такі особи будуть ухилятися від виїзду.

Оскільки вказаного рішення відносно
ОСОБА_1не приймалось то відповідно і підстав для його видворення немає.

Крім того колегія суддів зазначає,
що посилання суду першої інстанції на вчинення відповідачем адміністративного
проступку в 2004 році є невірним, оскільки відповідно до ст.39 КпАП України
якщо особа, піддана адміністративному стягненню,
протягом року з дня закінчення
виконання стягнення не
вчинила нового адміністративного
правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана
адміністративному стягненню.

На підставі вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196,
198, 202, 205, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1задовольнити.

Постанову Ковпаківського райсуду м. Суми від 03 вересня 2007 року по справі № 2-А-225/07 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
позові відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст
виготовлено та підписано 01 липня 2008
року

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Судді Григоров
А.М.

Сіренко О.І.