Справа № 22-а-5780/2008
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

19 червня 2008 року справа
№ 22-а-5780/08

зал
судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Бадахова Т.П.

Старосуда М.І. при секретарі
судового засідання

Чуріковій Я.О.

за участю представників:

від позивача:

не з”явився

від відповідача:

не з”явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління праці та соціального захисту населення в
Старобешівському районі Донецької
області

на постанову Донецького окружного адміністративного
суду

від

18 квітня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-8396/08 (суддя Юрченко В.П..)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці
та соціального захисту населення в Старобешівському районі Донецької області

про

визнання дій
протиправними, стягнення недоотриманих
сум на оздоровлення за 2002-2005,2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного адміністративного
суду від 18 квітня 2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення в Старобешівському районі
Донецької області задоволений, внаслідок чого визнані протиправними дії
Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської районної
державної адміністрації Донецької області
щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоплаченої суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2002-2005, 2007 роки, виходячи з розміру п'яти мінімальних
заробітних плат та стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення
Старобешівської районної державної адміністрації Донецької області за рахунок
коштів державного бюджету на користь
ОСОБА_1 недоотриману суму щорічної допомоги на оздоровлення за
2002-2005,2007 роки у загальному розмірі 6654 грн 90 коп.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Позивач заперечував проти доводів
апеляційної скарги та просив відмовити в
задоволенні апеляційної скарги та постанову суду першої інстанції залишити без
змін.

Сторони були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, про що свідчить посвідчення НОМЕР_1 від 20 серпня
2007 року, вкладка до посвідчення №615875 від 20 серпня 2007 року (арк. справи
3), є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 від 1 серпня
2007 року (арк.. справи 3) та довідкою МСЕК (арк. справи 4) .

Правовий статус ветеранів війни визначає
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від
22 жовтня 1993 року № 3551-12, розділом 3 якого визначені пільги ветеранам
війни та гарантії їх соціального захисту. Стаття 13 цього Закону передбачає
пільги інвалідам війни.

Статтею 48 зазначеного Закону передбачена
щорічна допомога на оздоровлення, зокрема, інвалідам ІІ групи - п'ять
мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати
встановлюється на момент виплати.

Згідно довідки, наданої суду відповідачем у серпні та вересні 2003 року
Управління виплатило щорічну допомогу на оздоровлення за 2002 рік, в квітні
2004 року за 2003 рік, в червні 2005 за 2004 рік у розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 „Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а саме 26 грн. 70 коп.
за 2002 рік., 27 грн. 70 коп. за 2003,2004 року, 120,00 грн. за 2005, 2007
роки, що відповідає розміру допомоги, встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 „Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (арк. справи 21).

Між сторонами немає розбіжностей
щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального права.

Як вважає заявник скарги, при виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення треба керуватись розміром такої допомоги, який встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (для ІІ групи інвалідності в сумі 26 грн. 70 коп.), а з 2005 року - Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”
(в сумі 120 грн.).

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а
апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі,
органів державної влади.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має
право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої
порушенням цього права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного
бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення
сплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання
громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002
року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів
на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними
розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих
держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання
праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів
місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та нього покладений
обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування
відповідачем при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення розміру таких
виплат, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення особам, зокрема, інвалідам ІІ групи - п'ять мінімальних
заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону
визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч
нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні
розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для інвалідів ІІ групи
- 26 грн. 70 коп., та з 2005р. - в сумі
120 грн.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу
Президента України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996
року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002, 2003, 2004, 2005, 2007 роки,
а не вказані Постанови КМУ.

Таким чином, дії відповідача в частині
виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 26 грн. 70 коп. за
2002-2004 роки, та у розмірі 120 грн. за
2005, 2007 роки, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова
прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями
24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Старобешівському районі Донецької області на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18 квітня
2008 року у справі 2-а-8396/08 - залишити без задоволення.

Постанову Пролетарського районного суду м.
Донецька від 18 квітня 2008 року у
справі 2-а-8396/08 - залишити без змін.

Ухвала у повному обсязі складена 19
червня 2008 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками
перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
Р.Ф. Ханова

Судді: Т.П.
Бадахова

М.І. Старосуд

З оригіналом згідно:

Суддя
Р.Ф. Ханова