Справа № К-30334/06
Суддя: Фадєєва Н.М.
Дата ухвалення: 2008-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008
року
м.Київ

Колегія
суддів Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Фадєєвої Н.М., Бим М.Є., Матолича С.В.,
Харченка В.В., Чалого С.Я.

розглянувши в попередньому розгляді справу за
касаційною скаргою Управління праці соціального захисту населення Лисичанської
міської ради на постанову Лисичанського міського суду від 19 червня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 14 серпня 2006 року у справі
№2-а-209/2006 за позовом ОСОБА_1до
Управління праці соціального захисту населення Лисичанської міської ради
про стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У
травні 2006 року позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись
на те, що відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» (далі Закон) має право на одноразову щорічну допомогу
до 5-го травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, але у 2003, 2004,
2005 роках допомога виплачувалась не у повному обсязі, оскільки розмір щорічної допомоги виплачувався відповідно
до Законів України «Про Державний бюджет
України» на певний рік, недоплачена сума допомоги складає 1898,75 грн. Просив
суд стягнути з відповідача
недоплачену допомогу у розмірі 1898,75 грн. за 2003-2005р.р.

Постановою
Лисичанського міського суду від 19 червня
2006 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного
суду Луганської області від 14 серпня 2006
року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління праці і соціального захисту населення Лисичанської міської ради на користь ОСОБА_1заборгованість з щорічної одноразової грошової допомоги за 2005 рік у сумі 1410 гривень. У
задоволенні позовних вимог про
стягнення щорічної одноразової
допомоги за 2003-2004 роки у сумі 488 грн. 75 коп. відмовлено за пропущенням
строку звернення до адміністративного суду.

В
касаційній скарзі Управління праці та
соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області
просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали
справи, правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Судом
встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією
посвідчення (а.с.9)

Відповідно до ч. 5 ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5
травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком.

Законодавством
встановлено мінімальний розмір пенсії за віком у 2003 році - 47,30 грн.; у
2004 році - 92,45 грн., у 2005 році - 332
грн.

Позивачеві
виплачено щорічну допомогу відповідно до бюджетного законодавства у 2003 році -
90 грн.; у 2004 році - 120 грн.; у 2005 році - 250 грн., що підтверджується
довідкою (а.с. 15)
та не заперечується
сторонами.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України звуження змісту та обсягу гарантованого ч. 5 ст.
12 Закону права позивача шляхом прийняття нових законів або внесення змін до
чинних законів не допускається.

Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. за №20-рп визнано такою, що не відповідає
Конституції України ст. 44 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004
рік", якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня у
розмірах, менших, ніж передбачено Законом.

Зменшення
Законами України про державні бюджети України на 2003-2005р.р. розміру щорічної допомоги до дня
Перемоги також суперечить ч.2, 3 ст. 2 Закону, згідно якого права та пільги для ветеранів війни і членів їх
сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не
можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної
влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Згідно
посвідчення позивач є учасником бойових дій, відповідачем ця обставина не заперечується, тому суди дійшли правильного
висновку, що позивач має право на отримання щорічної разової допомоги до дня
Перемоги у розмірі, встановленому ч.5 ст. 12 Закону.

Разом
з тим, суди обґрунтовано дійшли висновку, що позивачем було пропущено строк
звернення до адміністративного суду, оскільки ч.4 ст.17-1 Закону передбачено, що особи, які не отримали
разової грошової допомоги до 5 травня,
мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата
допомоги.

Таким чином, строк
звернення до суду з позовними вимогами про стягнення допомоги за 2003 рік закінчується 01 жовтня 2004 року, за
2004 рік - 01 жовтня 2005 року, тобто позивач
пропустив строк звернення з позовом до суду про стягнення щорічної допомоги до 05 травня на суму за 2003-2004р.р., заяви про
поновлення пропущеного строку позивачем подано не було.

За
таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Управління праці і соціального
захисту населення Лисичанської міської ради на користь позивача заборгованість з щорічної
одноразової грошової
допомоги за 2005 рік у сумі 1410 грн.

Доводи касаційної
скарги зазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати,
що судами попередніх інстанцій при
розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.3 ст.220-1
Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220-1,
223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради
Луганської області відхилити, а постанову Лисичанського міського суду від 19
червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 14 серпня
2006 року - залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді: