Справа № 22-а-431/2008
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2008-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №-22-а-431/08 Головуючий у 1 інстанції Фінагєєва В.О.
Суддя
доповідач Ситников О.Ф.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 травня 2008 року. м. Київ.

Київський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:
Ситникова
О.Ф.,

Суддів: Бистрик
Г.М., Попович
О.В.,

при секретарі: Кожокар
М.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного фінансового управління Вінницької обласної державної
адміністрації на постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 03
березня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного фінансового
управління Вінницької обласної державної адміністрації та Томашпільської
районної ради про скасування рішення та поновлення прав реабілітованого, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1
звернувся з адміністративним позовом до Головного фінансового управління
Вінницької обласної державної адміністрації ( далі ГФУ Вінницької ОДА) та
Томашпільської районної ради про скасування рішення та поновлення прав
реабілітованого.

Постановою
Замостянського районного суду м. Вінниці від 03 березня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково:

Рішення
Томашпільської районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих від
08.08.2006 року та 17.07.2006 року про встановлення розміру грошової компенсації
ОСОБА_1 за реабілітованого батька ОСОБА_2 скасовано як незаконні.

Зобов'язано
комісію з питань поновлення прав реабілітованих Томашпільської районної ради
призначити грошову компенсацію ОСОБА_1 за реабілітованого батька ОСОБА_2
відповідно до п. 18 Положення про порядок виплати грошової компенсації,
повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або
їхнім спадкоємцям в розмірі 15-ти мінімальних заробітних плат, встановлених на
момент прийняття рішення комісією.

Зобов'язано
Головне фінансове управління Вінницької обласної державної адміністрації
виплати ОСОБА_1 призначену комісією з питань поновлення прав реабілітованих
Томашпільської районної ради відповідно до даної постанови суду грошову
компенсацію.

Стягнуто
з Головного фінансового управління Вінницької обласної державної адміністрації
на користь ОСОБА_1 1000 гривень витрат пов'язаних з наданням правової допомоги
адвоката.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач - ГФУ Вінницької ОДА звернулося
з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова суду не відповідає
вимогам матеріального та процесуального права, судом не повністю з'ясовані
обставини, що мають значення для справи, тому вона підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог
позивачу.

Письмових
заперечень на апеляційну скаргу відповідача від інших учасників процесу у
встановлений судом строк не надійшло.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення з'явившихся учасників
процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню частково з наступних
підстав:

Судом
першої інстанції встановлено, що згідно довідки прокуратури Вінницької області
№ 1143 від 31.05.1989 року батько позивача - ОСОБА_2 був реабілітований
посмертно, про що також йому була видана довідка прокуратури Вінницької області
№ 13/44н-89 від 03.10.1989 року.

Відповідно
до ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», позивач є дитиною
реабілітованого ОСОБА_2 і він постійно проживав з батьком до його арешту.

Після того, як батька позивача арештували, було також
вилучено майно.

На
підставі ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» позивач
ОСОБА_1 звернувся до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих
Томашпільської районної ради Вінницької області з проханням виплатити йому
компенсацію за репресованого та реабілітованого батька ОСОБА_2, а саме
відшкодувати вартість вилученого майна реабілітованого, оскільки повернути
вилучене майно неможливо.

Рішенням
Томашпільської районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих від
17.07.2006 року вирішено згідно п. 18 Положення про порядок виплати грошової
компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим,
громадянам або їхнім спадкоємцям виплатити ОСОБА_1 жителю с. Яришівки
Томашпільського району грошову компенсацію в розмірі 2812 гривень 50 копійок
(згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.1996 року №429) за
рахунок місцевого бюджету.

Однак,
в лютому 2007 року із рішення Томашпільської районної комісії з питань
поновлення прав реабілітованих від 08.08.2006 року позивачеві стало відомо, що
комісія направила лист і копію протоколу у фінансові органи, для виплати йому
грошової компенсації, але із головного фінансового управління
облдержадміністрації надійшов лист №03-20/855 від 28.07.2006 року про
необґрунтованість визначеної суми грошової компенсації і документи повернули на
доопрацювання.

Також,
як вбачається із даного рішення Томашпільської районної комісії з питань
поновлення прав реабілітованих від 08.08.2006 року нарахування грошової
компенсації ОСОБА_1 проводилося на підставі Постанови Кабінету Міністрів
України від 18.04.1996 року № 429 «Про порядок розрахунків з реабілітованими
громадянами», якою грошова компенсація визначається виходячи із суми, що
становить 50 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленою постановою
Верховної Ради України від 20.02.1996
року №49
(49/96-ВР) та встановлена грошова компенсація 112 грн. 50
коп.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд
першої інстанції вважав, що дані рішення Томашпільської районної комісії з
питань поновлення прав реабілітованих від 17.07.2006 року та від 08.08.2006
року є незаконними, так як даними рішеннями позивача позбавлено права на
отримання належної грошової компенсації, яка має нараховуватися виходячи із
мінімальної заробітної плати на момент прийняття рішення комісії з питань
поновлення прав реабілітованих.

При
цьому суд посилався на те, що згідно ст.5 ч.5 Закону України «Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні» порядок виплати компенсації, повернення
майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім
спадкоємцям регулюється Положенням, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів
України від 18 лютого 1993 року за № 112.

Відповідно
до Постанови КМУ від 18.04.1996 року № 429 встановлено, що з 1.03.1996 року
розміри грошової компенсації та відшкодування вартості конфіскованого майна
реабілітованим. громадянам або їхнім спадкоємцям, передбачених Законом України
«Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», визначаються виходячи
із суми, що становить 50 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої
Постановою Верховної Ради України від 20.02.1996 року № 49, відповідно до якої
встановлено з 1.03.1996 року мінімальну заробітну плату у розмірі 1 мільйон 500
тисяч карбованців. Також, в даній Постанові зазначено, що мінімальний розмір заробітної плати переглядається відповідно до
законодавства України з метою поступового його наближення до межі
малозабезпеченості, затвердженої у встановленому Законом порядку.

Виходячи
з цього суд першої інстанції зробив висновок, що Постанова КМУ від 18.04.1996
року №429 суперечить Конституції України, а саме відповідно до вимог ст. 22
Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод так як
даною постановою зменшено в два рази компенсація реабілітованим громадянам, що
раніше була встановлена в розмірі 15 мінімальних заробітних плат пунктом 18
Положення «Про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або
відшкодування його вартості реабілітованим громадянам, або їхнім спадкоємцям»,
а тому задовольнив позов ОСОБА_1.

Проте з
такими висновками суду не можна погодитися, оскільки вони не відповідають
встановленим по справі обставинам та постановлені з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено, що згідно довідки прокуратури Вінницької області
№ 1143 від 31.05.1989 року батько позивача - ОСОБА_2 був реабілітований
посмертно.

Відповідно
до вимог ч.4 ст. 5 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій
на Україні» заяви про компенсацію та повернення майна подаються не пізніше
трьох років з моменту набрання чинності цим Законом або з дня одержання особою
довідки про реабілітацію згідно з цим Законом.

Довідка
ОСОБА_1 про посмертно реабілітованого батька ОСОБА_2 була видана прокуратурою
Вінницької області №
13/44н-89 від 03.10.1989 року, про що свідчать матеріали
справи.

Вищевказаний
Закон України набрав чинності в 1991 році.

Із
заявою про виплату грошової компенсації за репресованого і реабілітованого
батька ОСОБА_1 звернувся до відповідача у 2006 році.

Ані
комісія з питань поновлення прав реабілітованих Томашпільської районної ради
Вінницької області, ані суд першої інстанції не звернули уваги, що заява
позивача до комісії подана з грубим порушенням вказаних термінів, ані в рішенні
комісії, ані в рішенні суду першої інстанції це питання взагалі не досліджувалося,
жодних документів або доказів підтверджуючих, що строк пропущено з поважних
причин позивач ані комісії, ані суду не надав.

Відповідно
до п.6 Положення про порядок виплати
грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості
реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1993 року за № 112 (далі Положення про
порядок виплати грошової компенсації…) у разі коли трирічний строк пропущено з
поважних причин він може бути продовжений рішенням комісії.

Таким
чином, вирішення питання про надання
позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації прямо пов'язано з вирішенням питання щодо
дотримання ним трирічного строку звернення, відповідно до вимог ч.4 ст. 5
Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»,
продовження якого відповідно до п. 6 вказаного Положення покладено лише на
вказані комісії.

За
таких умов рішення Томашпільської районної комісії з питань поновлення прав
реабілітованих від 17.07.2006 року та 08.08.2006 року про встановлення розміру
грошової компенсації ОСОБА_1 не можна визнати таким, що відповідає вимогам
Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», тому
рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконними та скасування
рішення Томашпільської районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих
від 17.07.2006 року та 08.08.2006 року підлягає залишенню без змін, але за
інших підстав, які вказані судом апеляційної інстанції вище.

Постанова
суду першої інстанції щодо зобов'язання комісію з питань поновлення прав
реабілітованих Томашпільської районної ради призначити грошову компенсацію
ОСОБА_1 в розмірі 15-ти мінімальних заробітних плат, встановлених на момент
прийняття рішення комісією, зобов'язання
Головного фінансового управління Вінницької обласної державної
адміністрації виплати ОСОБА_1 призначену грошову компенсацію підлягає
скасуванню з постановленням нового рішення з наступних підстав.

Висновок
суду першої інстанції, що Постанова КМУ від 18.04.1996 року № 429 суперечить
Конституції України не відповідає вимогам закону, оскільки вказана Постанова
КМУ прийнята до ухвалення Конституції України, тому не може бути оцінена судом
на відповідність Конституції України. Оцінюючи вказану Постанову Кабінету
Міністрів України на відповідність лише Конституції України, суд першої
інстанції вийшов за межі повноважень, наданих йому ст. 17 КАС України.

Крім
того, суд першої інстанції не звернув уваги також на вимоги п. 2 розділу 1
Положення про порядок виплати грошової
компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим
громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів
України від 18 лютого 1993 року за № 112, яким право на грошову компенсацію
визнається за спадкоємцями громадян, реабілітованих відповідно до ст. 1 указаного Закон, якщо вона була нарахована,
але не отримана реабілітованим.

Крім
того, оскільки питання про надання
позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації прямо пов'язано з вирішенням питання щодо
дотримання ним трирічного строку звернення, тому його позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Постанова
суду в частині стягнення з Головного фінансового управління Вінницької обласної
державної адміністрації на користь ОСОБА_1 1000 гривень витрат пов'язаних з
наданням правової допомоги адвоката не відповідає вимогам процесуального
законодавства, зокрема ст. 90 КАС
України, крім того, в основній частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

За
таких умов постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення витрат з надання правової допомоги залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 198, 201, 202,
205, 207 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу Головного фінансового управління Вінницької обласної державної
адміністрації задовольнити частково.

Постанову
Замостянського районного суду м. Вінниці від 03 березня 2007 року в частині
зобов'язання комісії з питань поновлення прав реабілітованих Томашпільської
районної ради призначення грошової компенсації ОСОБА_1 за реабілітованого
батька ОСОБА_2 відповідно до п. 18 Положення про порядок виплати грошової
компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим
громадянам або їхнім спадкоємцям в розмірі 15-ти мінімальних заробітних плат,
встановлених на момент прийняття рішення комісією, зобов'язання Головного
фінансового управління Вінницької обласної державної адміністрації виплати
ОСОБА_1 призначену комісією з питань поновлення прав реабілітованих Томашпільської
районної ради відповідно до даної постанови суду грошову компенсацію та
стягнення з Головного фінансового управління Вінницької обласної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1 1000 гривень витрат пов'язаних з наданням
правової допомоги адвоката - скасувати, та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог - відмовити.

В іншій
частині постанову суду залишити без змін.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного Суду України протягом одного місяця з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: