Справа № 22-а-1269/2008
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-1269/08 р. Головуючий у першій
інстанції: Вельгус В.О.
Доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів: Бараненка
І.І., Маслія В.І.,

при секретарі:
Трибой І.В.,

розглянувши
матеріали апеляційної скарги Управління праці та
соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області на
постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04.05.2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Хмільницької міської ради Вінницької області про визнання дій по
нарахуванню та виплаті щорічної разової допомоги незаконними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1
звернувся з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області про
визнання дій по нарахуванню та виплаті щорічної разової допомоги незаконними.

Постановою
Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області
від 04.05.2007 року позов задоволено в повному обсязі: визнано дії
відповідача по нарахуванню та виплаті
щорічної разової допомоги позивачу - незаконними; зобов'язано провести
перерахунок щорічної разової допомоги та виплати позивачу недоплачену разову
допомогу, як учаснику бойових дій в розмірі 3297 грн. 25 коп..

Не
погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати
незаконну постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в
задоволенні позову в частині стягнення разової грошової допомоги в сумі 3297,25
грн. та стягнення державного мита. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення норм чинного
законодавства. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги
положення ст. 95 Конституції України про пріоритетність ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та інші законодавчі і
нормативно-правові акти, а також не вірно визначено відповідача по справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є учасником війни і має право на пільги, встановлені законодавством
України для цієї категорії громадян.

Відповідачем
фактично оскаржується рішення суду в частині стягнення з нього суми разової
щорічної грошової допомоги за 2006 рік в розмірі іншому, ніж передбачено
Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Апеляційна
інстанція знаходить, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку
про задоволення позовних вимог щодо стягнення недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги за 2006 рік.

При
цьому судова колегія виходить з наступного:

Відповідно
до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998
року, статтю 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" доповнено частиною четвертою наступного змісту:
"щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком".

Однак, Законом України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» зупинено дію положень Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат
щорічної разової грошової допомоги та встановлений інший розмір такої виплати,
виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету.

Відповідно
до положень ст. 2 Закону, законодавство України про статус ветеранів війни та
їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства
України.

Права
та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше
законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути
скасовані без їх рівноцінної заміни.

Нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги
ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 1 листопада 1996 року N 9 «Про застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові
акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України,
нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення
Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого
самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як
Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено,
що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня
2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до
статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та
інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи
людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг
встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1
п.19).

Відповідно до положень Конституції України,
найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження
і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є
невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття
22).

Зупинення
дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та
обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках,
передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк).

Окрім
того, встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною
другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються
Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи
змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених
іншими законами України, зокрема Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», та не може будь-яким чином змінювати
визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного
Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись
від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже,
встановлення Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни, виходячи із
обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного
бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених
Законом, залишився зміст права на
отримання щорічної разової грошової допомоги. Закони про Державний бюджет
України на відповідні роки звузили обсяг цього права, встановивши інший
(менший) розмір такої виплати, і водночас фактично скасували конституційну
гарантію забезпечення належних умов для існування ветеранів війни.

Відповідно
до бюджетних законів на 2004-2006 роки, встановлено, що мінімальна пенсія за
віком в 2004 році становила 92,34 грн., в 2005році - 332,00 грн., в 2006 році -
259,00 грн..

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції при
розрахунку суми разової щорічної допомоги, обґрунтовано керувався положеннями
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а
не положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та
вірно здійснив розрахунок суми виплати,
яка мала бути здійснена відповідачем, а саме: 3297,25 грн..

Враховуючи ту обставину, що відповідачем неправомірно
було здійснено виплату щорічної допомоги в заниженому розмірі, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої інстанції також правильно встановлено
неправомірність дій відповідача по нарахуванню та виплаті щорічної разової
допомоги позивачу.

Згідно
ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Також, відповідно до
положень ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що відповідачем
зроблено не було.

Проаналізувавши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції зроблено правильний висновок про неправомірність дій
відповідача, порушення Конституції та законів
України. Отже, судова колегія не вбачає правових підстав для скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

З
урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, обставини справи з'ясовані повно та об'єктивно, а тому
підстав для його скасування не вбачається. За таких обставин апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення
Хмільницької міської ради Вінницької області на постанову Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької області від 04.05.2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької
міської ради Вінницької області про визнання дій по нарахуванню та виплаті
щорічної разової допомоги незаконними - підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін.

Керуючись
ст.ст. 2, 9, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

В
задоволенні апеляційної скарги Управлінню праці та соціального захисту населення
Хмільницької міської ради Вінницької області - відмовити.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від
04.05.2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
суддя

Судді: