Справа № 22-а-1094/2008
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2008-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий у 1-й інст. Станько Л.Л.
Рядок статзвіту №
35

Господарський суд Львівської області
Справа № 22-а-1094/08 (22-а-4189/07)

Справа № 13/186 А

13 травня 2008 року колегія суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду в складі: головуючого - судді Довгополова О.М.

суддів: Яворського
І.О., Любашевського В.П.

при секретарі Каблак Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові
адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівська фірма «Фактор» на постанову господарського суду
Львівської області від 26 липня 2007 року, -

встановила:

Постановою господарського суду Львівської області від 26.07.2007 р. у
справі №13/186А адміністративний позов ТзОВ «Львівська фірма «Фактор»
задоволено частково, визнано частково недійсним податкове повідомлення-рішення
№/0/8859 від 20.03.2007 р. в частині визначення податкового
зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 27,49 грн. основного
платежу та 54,98 грн. штрафної (фінансової) санкції, в іншій частині в
задоволенні позову до відповідача Державної податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова про скасування податкових повідомлень №/0/8858
від 20.03.2007 р., №/0/8857 від 20.03.2007 р., №/0/7969 від 13.03.2007 р.,
№/0/8870 від 20.03.2007 р., №/1/17612 від 08.06.2007
р., №/1/17613 від 08.06.2007 р.,
№/1/ від 01.06.2007 р., №/1/16954 від 04.06.2007 р.
- відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що
відповідачем згідно акту перевірки №
498/23-0/31977787 від 06.03.2007 р. правомірно встановлені факти порушення
позивачем податкового та валютного законодавства, внаслідок чого останньому
визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 42825,00 грн. та
штрафні санкції в сумі 21413,00 грн.,
податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 22873,00 грн. та штрафні санкції в сумі 18299,00
грн., податкове зобов'язання з
податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 1351,00 грн. та штрафні санкції в сумі 2702,00
грн., податкове зобов'язання з податку
з власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів в сумі 45,00 грн. та штрафні санкції в сумі 170,00 грн. та податкове
зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1009,57 грн. та штрафні санкції
в сумі 2019,14 грн.

Позивач в апеляційній
скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. В
обґрунтування апеляційних вимог позивач вказує на недоведеність факту порушення
позивачем вимог п.5.1, п.п.5.2.1
п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.п.6.1.1 п.6.1, п.6.5 ст.6 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.13.5 ст.13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», порушення судом
норм матеріального права - ст.6 Закону України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», незастосування норм п.п.6.4.1 п.6.4
ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами».

У запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач погодився з висновками суду першої інстанції і просить суд
апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін,
дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова
проведено планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності
ТзОВ «Львівська фірма «Фактор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2003 р. по 30.09.2006р., за результатами якої
складено акт №498/23-0/31977787 від 06.03.2007 р. На підставі акту перевірки відповідачем
прийнято податкові повідомлення-рішення №/0/8858 від 20.03.2007 р., яким визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 64238,00 грн., в тому числі основного платежу - 42825,00 грн., штрафних
(фінансових) санкцій - 21413,00 грн., №/0/8857 від 20.03.2007 р.,
яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 41172,00 грн., в тому числі основного платежу - 22873,00
грн., штрафних (фінансових) санкцій - 18299,00 грн., №/0/7969 від 13.03.2007
р., яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 4053,00 грн., в
тому числі основного платежу -1351,00 грн.,
штрафних (фінансових) санкцій - 2702,00 грн., №/0/8870 від 20.03.2007 р., яким визначено податкове
зобов'язання з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 215,00 грн., в
тому числі основного платежу - 45,00
грн., штрафних (фінансових) санкцій - 170,00 грн. та №/0/8859 від
20.03.2007 р., яким визначено податкове зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 3028,71 грн., в тому
числі основного платежу - 1009,57 грн., штрафних (фінансових) санкцій -2019,14 грн.

Як вбачається з акту перевірки
позивачем в порушення норм п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 42825,00
грн.

Згідно з п.1.32 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” господарська діяльність
- будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої
особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а
також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” передбачено, що валові
витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються (виготовляються)
таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.1
ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” до складу валових витрат
включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт, послуг)
і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень,
установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї
статті 5 Закону.

Приписи ч.4 п.п.5.3.9 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” забороняють відносити до
складу валових витрат будь-які витрати (в тому числі
і витрати безпосередньо пов'язані із господарською
діяльністю платника в розумінні п. 5.1 ст. 5 Закону), не підтверджені відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

При цьому необхідно зазначити, що
відповідно до положень ст. 11 цього
Закону датою збільшення
валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами,
які є резидентами, які сплачують цей податок за ставкою, нижчою, ніж зазначена у статті 10 цього Закону (крім
платників податку, зазначених у пункті 7.2 статті 7 цього Закону), або
сплачують цей податок у складі єдиного чи фіксованого податку чи є звільненими
від сплати цього податку або не є його суб'єктами, згідно із законодавством, - є дата оприбуткування
платником податку товарів (а при їх імпорті
- також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для
робіт (послуг), - є дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або
авансової).

Надані позивачем до
перевірки акти виконаних робіт №1 від 30.07.2004 р.,
№2 від 31.08.2004 р., №3 від 30.09.2004 р., №4 від 31.10.2004 р., №5 від
30.11.2004 р., №6 від 31.12.2004 р., №1
від 30 01.2005 р., №2 від 28.02.2005 р., №3 від 30.03.2005 р., №4 від
15.04.2005 р. до договору про
надання інформативно-консультаційних послуги з СПД ОСОБА_1 не
підтверджують факту отримання інформації, яка в подальшому могла б бути використана
у господарській діяльності позивача.

В актах виконаних робіт не зазначені обсяги наданих послуг в натуральному
виразі, не конкретизовано зміст наданих послуг в натуральному та вартісному
виразі, акти не містять інформації про фактично понесені виконавцем витрати на
здійснення цих послуг.

Таким чином, не підтверджується фактичне виконання послуг та їх зв'язок з
підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг), не доведено їх використання підприємством у власній господарській
діяльності та відсутня підстава для включення вартості даних послуг без
підтвердження відповідними, складеними згідно з чинним законодавством,
первинними документами до складу валових витрат.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками
суду першої інстанції про безпідставне віднесення позивачем до складу валових
витрат вартості інформативно-консультаційних послуг в сумі 171300 грн.,
оскільки використання результатів даних робіт у власній господарській
діяльності позивача належними доказами не підтверджується.

Згідно з висновками акту перевірки позивачем в порушення п.п.3.1.1 п.3.1
ст.3, п.п.6.1.1 п.6.1, п.6.5 ст.6 Закону України „Про податок на додану
вартість” занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму
114367 грн.

Господарським судом встановлено, що ТзОВ „Львівська фірма „Фактор” на
виконання договору №30/12 від 30.12.2004 року, надало Компанії International
Railway Technology & Services S.r.l. (Італія) послуги по характеристиці
мережі автодоріг загального користування та мережі залізничних колій України,
характеристиці доступних даних картографічного представлення території України
у великому маштабі (1 : 100000 і більше) та можливості їх опрацювання у
цифровому форматі. Виконання послуг підтверджується актом здачі-приймання
послуг №3 від 11.07.2006 р. Вартість наданих послуг згідно акту здачі-приймання
послуг №3 від 11.07.2006 р. становить 17250 євро (без ПДВ).

Згідно п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість”
об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку
з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній
території України.

Відповідно до п.п.6.1.1 п.6.1 ст.6 Закону України „Про податок на додану
вартість” об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком
операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується
нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Пунктом 6.5 статті 6 Закону України „Про податок на додану вартість”
передбачено, що місцем поставки послуг вважається місце, де особа, яка надає
послугу, зареєстрована платником цього податку, за винятками, визначеними у
підпунктах „в”, „д”, „е”.

Таким чином, суд погоджується з висновками акту перевірки про те, що
позивачем в липні 2006 року допущено заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 114367 грн.

Актом перевірки встановлено, що позивачем при виплаті доходу нерезиденту не
утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів нерезидента в розмірі
6%, чим порушено п.п.1.35.1 п.1.35 ст.1, п.п.“в” п.13.1 ст.13, п.13.5 ст.13 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств”, п. 4 Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування
доходів із джерела їх походження з України згідно з міжнародними договорами
України про уникнення подвійного оподаткування, затвердженого постановою КМ
України від 06.05.2001 р. №470.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено попередню оплату за
транспортні послуги фірмі “AS Tallink Grupp” ( м. Талін, Естонія) в сумі 4154
євро, згідно платіжного доручення №1 від 21.02.2006 р. та у відповідності до
рахунку-фактури від 20.02.2006 р. Транспортні послуги надано згідно акту
виконаних робіт від 01.05.2006 р. №1 в сумі 3736,78 євро. У зв'язку з частковим
невиконанням умов контракту, валютні кошти в сумі 417,22 євро були повернуті на
рахунок підприємства (12.04.2006 р. -323,42 євро., 28.04.2006 р. - 93,80 євро).

Відповідно до п.п.“в” п.13.1, ст.13 Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств” будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх
походження з України у вигляді фрахту є об'єктом оподаткування у джерела
виплати.

Підпунктом 1.35.1 пункту 1.35 статті 1 Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств” передбачено, що фрахт - це винагорода (компенсація), що
сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або
транспортного засобу (їх частин) для цілей: перевезення вантажів та пасажирів
морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або
автомобільним транспортом.

Згідно з п.13.5 ст.13 вищезгаданого Закону України сума фрахту, що
сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за
ставкою 6% у джерела виплати даних доходів за рахунок цих доходів. При цьому,
базою оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими
стягувати цей податок та вносити його до бюджету є резидент, який виплачує такі
доходи, незалежно від того, чи є він платником даного податку чи ні, а також чи
є він суб'єктом спрощеного оподаткування, чи ні.

Пунктом 4 Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із
джерела їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про
уникнення подвійного оподаткування, затвердженого постановою КМ України від
06.05.2001 р. №470, передбачено, що підставою для звільнення (зменшення) від
оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання
нерезидентом особі, яка виплачує йому доходи довідки, яка підтверджує, що
нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, а також
інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що у разі не подання нерезидентом
довідки відповідно до п.4 цього Порядку, доходи нерезидента із джерелом їх походження
з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань
оподаткування.

В матеріалах справи відсутня довідка, яка б підтверджувала, що фірма “AS
Tallink Grupp” ( м. Таллін, Естонія) є резидентом країни, з якою укладено міжнародний
договір.

Відповідно до п.16.13 ст.16 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” відповідальність за утримання та перерахування до бюджету податку
на доходи нерезидентів несуть платники податку, які проводять відповідні
виплати.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що в порушення вимог п.13.5 ст.13 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств” позивачем не утримано та не перераховано до
бюджету податок з доходів нерезидента в розмірі 6% при виплаті доходу
нерезиденту.

Як вбачається з акту перевірки позивачем допущено заниження податкового
зобов'язання по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних
машин і механізмів за ІІ - ІV квартали 2005 року в сумі 45 грн.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет
України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” від 25.03.2005
р. №2505-ІV внесено зміни до
Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів”, зокрема і в частині ставок податку з власників
транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Пунктом 1 Прикінцевих положень Закону України „Про внесення змін до Закону
України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих
актів України” від 25.03.2005 р. №2505-ІV передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня
опублікування (Урядовий кур'єр від 31.03.2005 р. №58-59.).

Відповідно до ст.3 Закону України
„Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і
механізмів” (в редакції, що діяла до 31.03.2005 р.) податок з власників
транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується за
автомобілі вантажні з об'ємом циліндрів двигуна до 8200 см3 у розмірі 10 грн. з 100 см3 .

Згідно із ст.3 Закону України „Про
податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і
механізмів” (із змінами внесеними Законом України від 25.03.2005 р. №2505-ІV) податок з власників
транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується за
автомобілі вантажні з об'ємом циліндрів двигуна до 8200 см3 у розмірі 15 грн. з 100 см3 .

Відповідно до ст.6 Закону України „Про податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і механізмів” податок з власників
транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів обчислюється
юридичними особами на підставі звітних даних про кількість транспортних засобів
та інших самохідних машин і механізмів за станом на 1 січня поточного року. Обчислення
податку з власників наземних транспортних засобів провадиться виходячи з об'єму
циліндрів або потужності двигуна кожного виду і марки транспортних засобів, а
податок з власників водних транспортних засобів - виходячи з довжини
транспортного засобу за ставками, зазначеними у статті 3 цього Закону.

У порядку визначеному податковими органами, юридичні особи подають за
місцем свого знаходження та за місцем постійного базування транспортних засобів
до податкових органів, у строки, визначені законом для річного звітного
періоду, на основі бухгалтерського звіту (балансу) розрахунки суми податку за
формою, затвердженою центральним податковим органом України.

Сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і
механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками,
визначеними у статті 3 цього Закону.

Таким чином, суд погоджується з висновком податкового органу про те, що в
порушення вимог ст.3, ст.6 Закону України „Про податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і механізмів” позивачем занижено податкове
зобов'язання по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних
машин і механізмів за ІІ - ІV квартали 2005 року в розмірі 45 грн.

Згідно з висновками акту перевірки позивачем порушено норми п.1.3, п.1.9, п.1.15 ст.1; п.п.4.2.1 п.4.2 ст.4;
п.3.4 ст.3; п.п.6.3.2 п.6.3, п.п.6.5.2 п.6.5 ст.6;
п.7.1 ст.7; п.п.9.7.3 п.9.7 ст.9; п.17.2
ст.17; п.19.2 ст.19 Закону України „Про податок з доходів фізичних
осіб”, п.4, п.12 Постанови КМ України „Про порядок надання документів та їх
склад при застосуванні податкової соціальної пільги” від 26.12.2003 р. №2035,
що призвело до заниження податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в розмірі 1009,57 грн.

Відповідно до п.п.6.5.1 п.6.5 ст.6 Закону
України „Про податок з доходів фізичних осіб” податкова соціальна пільга
застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом
звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї
відповідно до законодавства виплати, компенсації та відшкодування), якщо його
розмір не перевищує суми, яка дорівнює сумі місячного прожиткового мінімуму,
діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженої
на 1,4 та округленої до найближчих 10 гривень.

Згідно з п.п.6.3.1 п.6.3 ст.6 Закону
України „Про податок з доходів фізичних осіб” податкова соціальна пільга
застосовується до нарахованого місячного доходу платнику податку у вигляді
заробітної плати виключно за одним місцем його нарахування (виплати). При
цьому, платник податку подає працедавцю заяву про самостійне обрання місця
застосування податкової соціальної пільги за формою, визначеною центральним
податковим органом. Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до
нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання працедавцем
заяви платника податку про застосування пільги. Пільга не застосовується до
доходу, нарахованого до моменту отримання такої заяви, крім випадків,
зазначених у підпункті 6.3.3 цього пункту.

Відповідно до п.4 Постанови КМ України „Про порядок надання документів та
їх склад при застосуванні податкової соціальної пільги” від 26.12.2003 р. №2035
пільга починає застосовуватись працедавцем з податкового місяця, в якому
платник податку подав працедавцю заяву про її застосування з відповідними
документами, і зупиняється з податкового місяця, в якому платник податку подав
заяву про відмову від пільги або припинив трудові відносини з таким
працедавцем.

Згідно з п.п.9.7.3 п.9.7 ст.7 Закону України „Про податок з доходів фізичних
осіб” не підлягає включенню до оподатковуваного доходу сума нецільової
благодійної допомоги, у тому числі матеріальної, яка надається резидентами -
юридичними або фізичними особами на користь платника податку протягом звітного
податкового року сукупно у розмірі, що не перевищує розмір суми граничного
розміру доходу, визначеного згідно з абзацом першим підпункту 6.5.1 пункту 6.5
статті 6 цього Закону, встановленого на 1 січня такого року, за умови, що на
такого платника податку поширюється право на отримання податкової соціальної
пільги згідно з підпунктом 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього Закону.

З наявних в матеріалах справи заперечення до акта перевірки №12/03 від
12.03.2007 р. та скарзі на податкові повідомлення-рішення вбачається, що
позивач не оспорює факту відсутності заяв
вищевказаних працівників про застосування податкової соціальної пільги.

З огляду на вищенаведене, правомірним є висновки акта перевірки про
безпідставне застосування податкової соціальної
пільги до місячного оподатковуваного доходу наступних працівників:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; безпідставне застосовання податкової соціальної пільги в
розмірі, що дорівнює 150% суми пільги, визначеної за правилами п.п.6.1.1 п.6.1
ст.6 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, до місячного оподатковуваного доходу працівника ОСОБА_11
в лютому-березні 2004 р.; невірне оподатковання доходів у місяці
звільнення наступних працівників: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_3, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_7, ОСОБА_21,
ОСОБА_22; безпідставне не оподаткування благодійної допомоги наданої фізичній
особі ОСОБА_23 в розмірі 200 грн.

Суд першої інстанції правомірно не погодився з висновком податкового органу
про те, що позивачем не оподатковано дохід, виплачений приватному нотаріусу
ОСОБА_24 за вчинення нотаріальних дій в сумі 184,00 грн. (авансовий звіт від
22.08.2006р. №17), чим порушено п.1.3, п.1.9, п.1.15 ст.1; п.3.4 ст.3; п.7.1
ст.7; п.17.2 ст.17; п.19.2 ст.19 Закону України „Про податок з доходів фізичних
осіб”, оскільки, як особи, котрі здійснюють „незалежну професійну діяльність”,
приватні нотаріуси належать до групи „само зайнятих осіб”. Незважаючи на
відсутність спеціального розділу в Законі України „Про податок з доходів
фізичних осіб” щодо оподаткування осіб, які здійснюють „незалежну професійну
діяльність”, з початку 2004 року умови оподаткування їх доходів мають певні
особливості щодо загального порядку, встановленого для фізичних осіб. Так, на них
поширюються вимоги Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”
стосовно порядку визначення загального оподатковуваного доходу, ведення книги
обліку доходів і витрат, надання податкової соціальної пільги щодо наймання
осіб, обов'язків декларування та строків сплати податку.

За
таких обставини колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є
законною та обґрунтованою, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної
скарги та задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,
-

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська фірма
«Фактор» залишити без задоволення,
постанову господарського суду Львівської області від 26 липня 2007 року - без
змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом місяця з часу проголошення шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
І.О.Яворський

В.П. Любашевський