Справа № 22а-434/2007
Суддя: Паліюк В.П.
Дата ухвалення: 2007-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-434 / 07 р. Головуючий
першої інстанції Алєйніков В.О.
Категорія: 22 Суддя - доповідач
апеляційного суду Паліюк В.П.
УХВАЛА

2007 року
березня місяця ЗО дня колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі: головуючого Паліюка В. П., суддів:
Лівійського І.В., Шолох ЗЛ., при секретарі: Негрун І.О., за участю: ОСОБА_1 та
його представника ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні
в м. Миколаєві адміністративну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від
12 грудня 2006 р. за позовом
ОСОБА_1 до Миколаївського обласного військового комісаріату (далі - військовий
комісаріат) про захист права на пенсійне забезпечення.

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006 р. ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до військового комісаріату про захист права на
пенсійне забезпечення.

Позивач
зазначав, що після звільнення з військової служби йому була призначена
щомісячна пенсія. З 1 січня 2005 р. раніше призначена
пенсія була перерахована з врахуванням положень ст. 63 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб» від 9 квітня 1992 р. (з наступними
змінами) (далі - Закон
від 9 квітня 1992 p.).

В той же час, як
вважав позивач, військовий комісаріат не повністю реалізував вимоги ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 p., оскільки
незаконно відмовився перерахувати пенсію на підставі тих нормативно-правових
актів, які були прийняті в період з 1992
р. по 2004 р.

Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити
його вимоги.

Постановою
Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2006
р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального
права, просив постанову скасувати і ухвалити нову постанову про задоволення
його вимог в повному обсязі.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши обставини
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Ухвалюючи
постанову про відмову в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що
військовий пенсіонер до 1
січня 2005 р. не
має права на перерахунок пенсії, а нормативно-правові акти, які приймалися в
період з 1992 р.

2

по
2004 р., на думку суду, не мають правового
значення до реалізації ст.
63 Закону від 9
квітня 1992 p.

Між тим, з
такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки вони суперечать
конституційним засадам регулювання пенсійних відносин в Україні.

Так, місцевим
судом встановлено, а сторонами не оспорюється, що позивач є військовим
пенсіонером, а тому має право на відповідне пенсійне забезпечення.

Згідно з першою
редакцією ч. З ст. 63 Закону
від 9 квітня 1992 р. «призначені
військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей пенсії щорічно перераховуються згідно з установленим
за станом на 1 січня
поточного року рівнем грошового забезпечення відповідних категорій
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ, з якого обчислюються пенсії».

Положення ч. З
ст. 63 Закону
від 9 квітня 1992 p., з
врахуванням змін від 4 лютого 1994 p., передбачали,
що: «призначені військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх сімей пенсії перераховуються з
підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

Нова редакція ч.
З ст. 63 Закону
від 9 квітня 1992 р. (зміни від 16 грудня 2004 р.) вказує, що:
«усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі
зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних
категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом,
або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних
додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій
у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на
момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки,
встановлені частиною другою статті 51
цього Закону».

Системний аналіз
ч. З ст. 63 Закону
від 9 квітня 1992 p., як в
першій, так і в другій редакції, свідчить про наявність обов'язку в
перераховуванні призначених військовослужбовцям, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей пенсій. При цьому,
вказана норма не містить будь-яких обмежень щодо реалізації цього права.

Щодо ч. З ст. 63 Закону від 9 квітня 1992 р., в редакції від 16 грудня 2004 р., то вона в логічній
послідовності уточнює це право. Зокрема, вказує на такі види грошового
забезпечення, як: надбавки, доплати, підвищення та премії. Водночас, ч. 4 цієї норми
Закону обмежує право на перерахунок пенсії лише щодо чергових військових
(спеціальних) звань.

Між тим,
місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, не звернув належної уваги на
викладені вище вимоги спеціального законодавства та обставини справи. Хоча це
має суттєве значення для вірного вирішення спору.

В зв'язку з чим,
постанова місцевого суду, яка ухвалена в порушення норм матеріального права (п.
4 ст. 202 КАС України),
підлягає скасуванню, але без ухвалення нової постанови з врахуванням
наступного:

-відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України від 2
листопада 2006 р. «Про
передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати
пенсій деяким категоріям громадян» та Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про
Державний бюджет України на 2007
p.», вирішити зазначені позовні

3

вимоги можливо лише за участі
відповідного органу Пенсійного фонду України, оскільки вони торкаються прав та
обов'язків цього спеціального суб'єкта;

- місцевий суд на
час розгляду спору не міг притягнути його для участі в справі, а апеляційний
суд - позбавлений
такої можливості.

Тому судова
колегія апеляційного суду не має процесуальної можливості вирішити по суті
позовні вимоги без притягнення для участі в справі відповідний орган Пенсійного
фонду України.

Водночас,
положення ст. 204 КАС
України, які передбачають підстави для скасування судового рішення і
направлення справи на новий розгляд, не вказують на таку підставу, яка
зазначена, наприклад, в нормах ЦПК України.

Так, відповідно
до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України,
рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо
суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно з ч. 7 ст. 9 КАС України, у
разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує
закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Колегія суддів,
враховуючи викладене, а також вік позивача, його вимоги, які направлені на
захист соціальних прав, а також необхідність розгляду справи в «розумні
строки», вважає за необхідне застосувати за аналогією п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України. В
зв'язку з чим, справа після скасування постанови підлягає направленню на новий
розгляд до того ж місцевого суду.

При новому
розгляді справи місцевому суду необхідно врахувати викладене, визначитися з колом
відповідачів, з'ясувати їх права та обов'язки щодо виплат заборгованості по
пенсіях, встановити належного відповідача і, в залежності від встановленого,
вирішити справу у відповідності до чинного законодавства.

Керуючись ст.ст.
9, 195, 204, 206 КАС України
та ст. 311 ЦПК
України, колегія судців:

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2006
р. скасувати, а справу передати на новий розгляд до того ж суду, але іншому
судді.

Головуючий:
підпис

Судді: підписи

Згідно з оригіналом: заступник голови апеляційного суду
Миколаївської області

В.П.Паліюк