Справа № 22-а-757/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа№22-а-757/08
(№ 22-а-3094/2007)
Головуючий 1 інстанції:Кучма А.Ю.
49 Доповідач:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня
2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатова Ю.М.

Суддів
Шевцової Н.В., Водолажської Н.С.

за участю

секретаря Волошиної Я.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду в м.Харкові адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та соціального захисту
населення Комінтернівського району міста Харкова на постанову Комінтернівського
районного суду міста Харкова від 17.08.2007 року по справі №2-а-22/2007

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та
соціального захисту населення Комінтернівського району міста Харкова

Головного управління праці та соціального
захисту населення Харківської обласної Державної адміністрації,

Міністерства фінансів України

про визнання протиправними
дій Управління праці та соціального захисту населення Комінтернівського району
міста Харкова, стягнення недоплаченої разової щорічної допомоги в розмірі
5634,00 грн. та зобов'язання здійснювати перерахунок щорічної разової грошової
допомоги з урахуванням змін розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої в
Україні

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Комінтернівського району міста Харкова,
Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської
обласної Державної адміністрації, Міністерства фінансів України, в якому
просив суд:

- поновити строк
на оскарження дій Управління праці та
соціального захисту населення Комінтернівського району міста Харкова;

- визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення Комінтернівського району міста Харкова
по начисленню та виплаті щорічної
допомоги, передбаченої Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”;

- стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Комінтернівського району міста Харкова на користь
позивача недоплачену разову щорічну допомогу в розмірі 5634 грн. 00 коп.;

- зобов'язати Управління праці та соціального
захисту населення Комінтернівського району міста Харкова щорічно
здійснювати перерахунок щорічної
разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту ” з урахуванням змін розміру мінімальної
пенсії за віком, встановленій в Україні.

Представник
позивача у судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представники
відповідачів - Управління праці та соціального захисту населення Комінтернівської
районної ради, Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної
адміністрації проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись
на те, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється за рахунок державного
бюджету, в тому числі і виплата щорічної
разової допомоги. На думку представників відповідачів, відповідні державні
установи діяли в межах повноважень,
передбачених законодавством, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів розпису державного бюджету України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів
бюджетному асигнуванню. Розмір
виплати щорічної разової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» встановлювався законом про Державний
бюджет України на відповідний рік. Всі належні виплати ОСОБА_1 виплачені своєчасно та у повному обсязі.

Представник
Міністерства фінансів України в судове засідання не з'явився, надавши суду відзив на позовну заяву згідно з яким
просив розглядати справу без участі
представника, в задоволенні позовних вимог просив відмовити посилаючись на те, що законодавством врегульовані правовідносини
щодо виплат, передбачених Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивачем
отримані зазначені виплати в розмірах, встановлених Законами України про Державний бюджет на 2003-2006 роки.

Постановою Комінтернівського районного суду міста Харкова від
17.08.2007 року позовні вимоги задоволено частково. Поновлено строк на оскарження дій Управління
праці та соціального захисту населення Комінтернівського району міста Харкова.
Визнано дії Управління
праці та соціального захисту населення Комінтернівського району міста Харкова
та Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської
обласної Державної адміністрації протиправними в частині не донарахування
позивачу разової щорічної допомоги,
передбаченої Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”. Зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення Комінтернівського району міста
Харкова,Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської
обласної Державної адміністрації, Міністерства фінансів України виплатити
ОСОБА_1 недоплачену разову щорічну допомогу в розмірі 5634,00 грн. відповідно
до вимог Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” .В задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення Комінтернівського району міста Харкова
щорічно здійснювати перерахунок щорічної
разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” з урахуванням змін розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленій в Україні відмовлено.

Управління праці та соціального захисту
населення Комінтернівського району міста Харкова не
погодившись із постановою суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в
якій просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги
відповідач посилається на порушення норм матеріального та процесуального права,
а саме: ч.5 ст.13, ст. 17 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ” , постанови
Кабінету Міністрів України №177 від 18.02.2004 року „Про забезпечення щорічної
виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ”, постанови Кабінету
Міністрів України №1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», п.3 ст.28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”., ч.1 ст.23 , ч.8 ст.51
Бюджетного кодексу України.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення позивача та представника
Управління
праці та соціального захисту населення Комінтернівського району міста Харкова, перевіривши
рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, як
військовослужбовець строкової служби збройних
сил колишнього СРСР, виконував обов'язок військової служби в республіці Афганістан у 1985-1987 роках.

Відповідно
до посвідчення НОМЕР_1, виданого
30.12.2004 року на ім'я ОСОБА_1, суд встановив, що останній
є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України
для ветеранів війни - інвалідів війни.

Судом
першої інстанції також встановлено, що з довідок № 519 від 02.11.2006 року та №
К-68 від 07.12.2006року, виданих Харківським обласним
центром по нарахуванню і виплаті допомоги та контролю за призначенням
і виплатою пенсій, ОСОБА_1 виплачено: у квітні 2003 року за поточний рік -120,00
грн.; у квітні 2004 року за поточний рік 160,00 грн.; у квітні 2005 року за
поточний рік 330,00 грн., у квітні 2006 рік за поточний
рік 330,00 грн.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що позивач отримав одноразову допомогу у меншому
розмірі, ніж
встановлено ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту ", у зв'язку з чим недоотримав за
2003-2006 рр. - 5634,00 грн. Також,
суд поновив позивачеві строк
звернення до суду із позовом, виходячи з того, що про порушення своїх прав
позивач дізнався лише в 2006 році .

Колегія суддів не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства України встановлений річний строк
звернення до адміністративного суду.

Згідно з
ч. 1 зазначеної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Частиною 2
зазначеної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія
суддів, вважає, що строк звернення до адміністративного суду з позовом по
цій справі повинен рахуватися з
01.12.2004 року, тобто з моменту прийняття Конституційним судом України рішення
по справі №20-рп2004, відповідно до якого визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення Закону України „Про
державний бюджет України на 2004 рік”, зокрема ст..44, якою встановлено розмір
виплати у 2004 році разової грошової допомоги відповідно до Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Саме з цього часу
особа дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у
розмірах, встановлених Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”.

З матеріалів справи
вбачається, що позов було подано до адміністративного суду 03.10.2006 року,
тобто з пропуском строку, встановленого ст..99 КАС України.

Статтею
100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення
строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
Міністерство фінансів України наполягало на відмові в задоволенні позову з
підстав пропущення строку для звернення до адміністративного суду, встановленою
ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. №118).

Таким
чином колегія суддів, вважає, що
посилання позивача на поважність пропущення
річного строку звернення з позовом
до адміністративного суду про
стягнення недоплаченої разової щорічної
допомоги за 2003 - 2004 роки є
безпідставним, а висновку суду, щодо
поновлення цього строку необґрунтованими.

Приймаючи
рішення про задоволення
позовних вимог щодо стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2005-2006 роки, суд виходив з того, що Законом України „Про
державний бюджет України на 2005 рік” та
„Про державний бюджет на 2006 рік” порушено
права позивача щодо виплати йому разової щорічної допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених Законом
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, що є
звуженням змісту та обсягу прав позивача та порушенням ст..22 Конституції
України.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду, щодо задоволення зазначених позовних
вимог, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.1 ст.9 КАС України, органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові чи службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та
законами України.

Відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” щорічно до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі,
виплачується разова грошова допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії
за віком.

Законом України «Про державний бюджет на 2005 рік» та пунктом 18 статті
77 Закону України „Про державний бюджет на 2006 рік” на 2006 рік зупинено дію
частин п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, які визначали кратність виплат
щорічної допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

При
цьому, статтею 30 Закону України „Про державний бюджет на 2006 рік”
встановлений встановлювався фіксований розмір виплати щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня, відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”. Так, учасникам бойових дій встановлено розмір
разової грошової допомоги у розмірі 330 гривень.

Сторонами по справі не заперечувалося, що саме 330 гривень у 2005 році
та 330 гривень у 2006 році було виплачено позивачу, як разову грошову допомогу
до 5 травня.

Таким чином, на момент виплати зазначеної допомоги певні положення
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”,
які визначають розмір таких виплат не діяли, оскільки були зупинені Законом
України „Про державний бюджет на 2005 рік”
та „Про державний бюджет на 2006
рік” яким одночасно встановлено розмір
таких виплат на 2005 -2006 роки.

Враховуючи положення ч.2 ст.19 Конституції України та ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України дії відповідачів по справі, не можуть
бути визнані неправомірними, оскільки вони здійснювали виплати на підставі
діючого Закону України „Про Державний бюджет на 2005 рік” та Закону України
„Про державний бюджет на 2006 рік” та не
мали повноважень застосовувати зупинені норми Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Положення Закону України „Про державний бюджет на
2005 рік” та Закону України „Про державний бюджет на 2006 рік” рішенням
Конституційного Суду України неконституційними не визнавались.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо порушення відповідачами по
справі прав позивача та ч.3 ст.22 Конституції України, оскільки відповідачі по
справі виконували норми законів діючих на момент здійснення виплат та своїми
діями не звужували права позивача щодо отримання ним разової грошової допомоги
до 5 травня у розмірах, встановлених Законом України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”.

Отже, колегія суддів вважає, що
при прийнятті рішення про задоволення позову, суд першої інстанції помилково
застосував норми Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, які не діяли на момент виникнення спірних правовідносин
та не застосував Закон України „Про державний бюджет на 2005 рік” та Закон України „Про державний бюджет на 2006 рік”,
який підлягав застосуванню. Крім того, висновки суду щодо порушення
відповідачами прав позивача на отримання разової грошової допомоги до 5 травня
у розмірах, встановлених Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” не ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи
та нормах права, що призвело до неправильного вирішення справи. Таким чином,
апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, постанова суду першої
інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись п.п. 1, 3 ст.198, ст. 200, п.п. 3, 4 ст.202, ч.2 ст. 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Комінтернівського району міста Харкова - задовольнити, а постанову Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17.08.2007
року по справі №2-а-22/2007 -скасувати.

Прийняти
нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Комінтернівського району
міста Харкова

Головного управління праці та соціального
захисту населення Харківської обласної Державної адміністрації, Міністерства
фінансів України про визнання протиправними дій Управління праці та соціального
захисту населення Комінтернівського району міста Харкова, стягнення
недоплаченої разової щорічної допомоги в розмірі 5634,00 грн. та зобов'язання
здійснювати перерахунок щорічної разової грошової допомоги з урахуванням змін
розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої в Україні - відмовити.

Постанова набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
(підпис) Ю.М.Філатов

Судді: (підпис) Н.В. Шевцова

(підпис)
Н.С.Водолажська

З ОРИГІНАЛОМ
ЗГІДНО:

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного
суду Н.В.Шевцова