Справа № 22а-5675/2008
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2008-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції суддя - П'єнта І.В.
ряд.ст.зв. №
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області, № 2-А-7/08
Доповідач у 2-й інстанції суддя - Яворський І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
травня 2008 року Справа № 22а
-5675/08 м. Львів

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді - Яворського І.О.

суддів: Носа
С.П.

Любашевського В.П.

при секретарі:
Поворознику Д.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2та Генерального прокурора
України ОСОБА_3на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської
області від 17 січня 2008 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до
Генерального прокурора України ОСОБА_3 про бездіяльність Генерального прокурора
України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Адміністративний позов від 30 липня
2007 року мотивовано тим, що за зверненнями від 04 липня 2007 року, 19 липня
2007 року, 13 серпня 2007 року, 06 вересня 2007 року не було прийнято рішення в
порядку ст.97 КПК України, а також відповіді позивачам не було дано.

У запереченні на позов Представник Генеральної прокуратури вказував, що
зазначені вище звернення Генеральною прокуратурою України отримано відповідно
18 липня 2007 року, 01 серпня 2007 року, 27 серпня 2007 року та 17 вересня 2007
року. На звернення, отримані 18 липня 2007 року та 01 серпня 2007 року,
Генеральною прокуратурою України надано відповіді за № 05/1/2-5976-05 від
27.07.2007 року та 07 серпня 2007 року, а на звернення, отримані 27 серпня 2007
року та 17 вересня 2007 року, надано одну відповідь за № 05/1/2-5191-07 від 25
вересня 2007 року.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17
січня 2008 року адміністративний позов задоволено частково.Зобов»язано
Генерального прокурора України ОСОБА_3. прийняти по заявах ОСОБА_1 ,ОСОБА_2від
19 липня 2007 року, від 13 серпня 2007 року та від 06 вересня 2007 року рішення
відповідно до вимог ст. 97 КПК України.В задоволенні решти позовних вимог-
відмовлено.Стягнуто з Генерального прокурора України ОСОБА_3. на користь
ОСОБА_1. судові витрати у розмірі 3,40 гривень державного мита.

У мотивувальній частині постанови суд першої інстанції вказав, що
Відповідачем не було прийнято за заявами Позивачів від 19 липня 2007 року, від
13 серпня 2007 року та від 06 вересня 2007 року рішення відповідно до ст. 97
КПК України. Тому, на переконання суду першої інстанції, позовні вимоги в
частині зобовязання відповідача прийняти рішення по заявах від 19 липня 2007
року, від 13 серпня 2007 року та від 06 вересня 2007 року відповідно до вимог
ст. 97 КПК України є підставними та підлягають задоволенню.Щодо позовних вимог
Позивачів у частині зобовязання Відповідача прийняти рішення по заяві від 04
липня 2007 року відповідно до ст.97 КПК України, то суд прийшов до переконання,
що вони не підлягають задоволенню, оскільки доказів того, що зазначена заява
була подана в порядку ст. 97 КПК України судом здобуто не було.

Постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку сторонами.
Апелянт - представник Генеральної прокуратури України в апеляційній скарзі
звертає увагу на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним і підлягає скасуванню через неправильне застосування
норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. Суд, на думку апелянта, безпідставно залишив
поза увагою доводи відповідача про те, що на звернення, отримане 01 серпня 2007
року, Генеральною прокуратурою України надано відповідь за №05/1/2-5976-05 від
07.08.2007 року, а на звернення, отримані 27 серпня 2007 року та 17 вересня
2007 року, надано одну відповідь за №05/1/2-5191-07 від 25 вересня 2007 року.

Апелянти ОСОБА_1та ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказують, що суд першої
інстанції не врахував всіх їхніх вимог, що і
стало підставою для звернення до апеляційного суду.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин
справи , правильність їх юридичної оцінки в судовому рішенні, колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про
безпідставність апеляційних скарг і законність постанови суду
першої інстанції.

При цьому колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, згідно яких
ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено
законодавством.Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов”язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.До
адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи Законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

На підставі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного вирішення справи.Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків експертів.Докази суду надають особи, які
беруть участь у справі.Суд може запропонувати надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,
або з власної ініціативи.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним
і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні норм процесуального права.Обгрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з”ясованих обставин в
адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб”єктом владних
повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

На підставі ст. ст. 94-97 КПК України розгляд заяв про злочини полягає в
оцінці їх правоохоронним органом за формою та змістом. При цьому зясовуються,
насамперед, обставини, факти, які б вказували на наявність ознак злочину. Тобто
в цьому і полягає основний зміст діяльності з перевірки заяв та повідомлень про
злочин. Під даними, які вказують на присутність ознак злочину, слід розуміти
докази, що засвідчують суспільну небезпечність діяння, його протиправність та
кримінальну караність. Ці дані мають бути достатніми, тобто з достовірністю
вказувати на наявність складу злочину. Такими даними необхідно вважати
наявність доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину.У
кожному конкретному випадку питання про достатність даних для вирішення
звернення у порядку ст. 97 КПК України вирішується компетентним органом за
своїм внутрішнім переконанням з врахуванням відомостей, які містяться у
первинних матеріалах. Звернення Позивачів
містили конкретні посилання про
вчинені злочини.Проте, звернення були
розглянуті у відповідності з нормами
Закону України «Про звернення громадян» і про результати Позивачів було
повідомлено письмово.

Колегія суддів не погоджується з
апелянтом- Генеральною прокуратурою України
в тій частині, що розгляд звернень за правилами ст.97 КПК України,
потягнув би за собою в подальшому
процедуру передбачену кримінально- процесуальним законодавством,що
такі питання не можуть розглядатись за
правилами адміністративного судочинства, оскільки кримінальний процес
починається з моменту прийняття правохоронним органом заяв, повідомлень про
злочин.Тоді лише заяви мають значення для юридичних фактів, які породжують
кримінально-процесуальні відносини, початком яких є сам кримінальний процес.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що представництво інтересів
Генерального прокурора України в даній справі повністю узгоджується з
вимогами Кодексу адміністративного
судочинства України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому,
що Генеральною прокуратурою України не було прийнято за заявами Позивачів від
19 липня 2007 року, від 13 серпня 2007 року та від 06 вересня 2007 року рішення
відповідно до ст.97 КПК України.Тому позовні вимоги в частині зобов»язання
Відповідача прийняти рішення по заявах від 19 липня 2007 року, від 13 серпня
2007 року та від 06.09.2007 року відповідно до вимог ст.97 КПК України є
підставними.

З врахуванням викладеного вище,постанова суду першої інстанції є законною,
прийнятою з дотриманням норм як матеріального так і процесуального права.Підстав для зміни чи
скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205 ч.1 п. 1, 206 КАС
України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17
січня 2008 року залишити без змін.

Дана ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до касаційної інстанції - Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя-доповідач
І.О.Яворський

Суддя
С.П. Нос

Суддя
В.П.Любашевський