Справа № 22а-286/2007
Суддя: Фадєєнко А.Ф.
Дата ухвалення: 2007-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2007 року м.
Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого Фадєєнко А.Ф.

суддів Ващенко
Л.Г., Вадовської Л.М.

при
секретарі Пачевої Є.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області
від 31 жовтня 2006 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в
Одеській області, Ізмаїльського слідчого
ізолятора в Одеській області про зміну формулювання звільнення, стягнення грошової допомоги та доплат, а також моральної шкоди,

встановила:

24
травня 2004 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
звернувся до суду з позовом,
і, уточнивши вимоги, 15.09.2006 р. (а.с. 98 - 99),
просив їх розглянути за правилами Кодексу адміністративного судочинства
України.

Позивач
зазначав, що з 07 січня 1991 року він
проходив службу у системі Департаменту України з питань виконання покарань в
спеціальному званні старшого прапорщика внутрішньої служби на посаді молодшого
інспектора 1 категорії відділу режиму та охорони Ізмаїльського слідчого
ізолятору Управління державного департаменту України з питань виконання
покарань в Одеській області.

29.09.2003
року він подав рапорт про звільнення за вислугою років з нарахуванням пільгової
пенсії з 31.12.2003 р.

Наказом
начальника Управління державного департаменту з питань виконання покарань в
Одеській області від 16.01.2004 р. позивач звільнений у запас Збройних Сил
України по ст. 63 п. «ж» Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України від 29.07.1991 р. - за власним бажанням.

Посилаючись
на неправильне звільнення, позивач
просив суд змінити формулювання звільнення з
ст. 63 п. «ж» - за власним

Справа №
22а-286/07 Категорія
КАС:

Головуючий у
першій інстанції Жигулін С. М. Доповідач
Фадєєнко А.Ф.

бажанням, на ст. 63 п. «г» - за вислугу строку служби, оскільки вислуга років
на день звільнення
складала у пільговому обчисленні 20 років 04 місяця 02
дні.

Неправильно
звільнивши з підстав ст. 63 п.
«ж», а не ст. 63 п.
«г», відповідач незаконно позбавив його
грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний
новий календарний рік служби(16 років,
00 місяця, 04 дні), що складало 4216 грн.

Крім
того, позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь 25% від передбачуваної пенсії за три місяця у сумі
1917 грн. 61 коп., всього заборгованість
по виплаті пенсії -4413 грн. 61 коп., а
також - моральну шкоду на підставі ст. 1167 ЦК
України у сумі 3000 грн.

Відповідач позов
не визнав.

Постановою суду
у позові відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить постанову суду скасувати, постановивши нову постанову про задоволення
його вимог, оскільки суд неправильно
застосував норми матеріального закону.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, яка доповіла зміст
постанови, яку оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі,
в яких повинні здійснюватись перевірка постанови, встановлюватися обставини і досліджуватися
докази, учасників процесу, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом
встановлено, що з 07 січня 1991 року
ОСОБА_1 проходив службу у системі Департаменту України з питань виконання
покарань.

На
підставі наказу Державного департаменту України від 10.09.1999 року № 129 з
позивачем був укладений контракт на три роки - з 01 листопада 1999 року по 01
листопада 2002 року.

ЗО
квітня 2002 року Державний департамент України з питань виконання покарань
своїм наказом № 109 «Про деякі питання проходження служби рядовим і молодшим
начальницьким складом кримінально-виконавчої системи» скасував свій наказ від
10 вересня 1999 року № 129 «Про затвердження Положення про порядок і умови
укладення контракту щодо проходження служби в органах і установах виконавчої
системи», пунктом 2 якого передбачено, що контракти,
які були укладені з особами рядового і молодшого начальницького складу
кримінально-виконавчої системі є такими,
що втратили свою дію, а
проходження служби зазначених осіб продовжуються на загальних підставах.

Після
впливу строку контракту - 01.11.2002 p., позивач
продовжив службу на загальних підставах,
і з проханням про звільнення з 31.12.2003 р. він звернувся лише через
рік у віці 36 років, оскільки на день
звільнення вислуга років у календарному обчисленні складала 16 років 00 місяців
04 дні, а в пільговому - 20 років 04
місяці 02 дні.

Приймаючи до
уваги, що положення щодо контрактної
форми служби втратили чинність, і після
впливу строку контракту, у листопаді
2002 року, позивач за власним бажанням
продовжував службу на загальних підставах,
суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що підстав для звільнення позивача зі служби
з 31.12.2003 року по п. «г» ст. 63 Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органами

внутрішніх справ
- за вислугу строку служби, передбаченого
договором (контрактом), не має.

Тому суд
правильно відмовив позивачу у задоволені позову про зміну формулювання звільнення.

Вимоги
позивача стосовно грошової допомоги та передбачуваної пенсії є похідними від
основного позову про зміну формулювання звільнення, тому суд правильно відмовив позивачу у цієї
частині позову.

Що
стосується вимог про стягнення моральної шкоди з посиланням на ст.
1167 ЦК України, то на правовідносини сторін, ці норми ЦК України не розповсюджуються, через те,
що вони не є правовідносини не є цивільними.

Правовідносини
сторін регулюються спеціальними нормативними актами, пов'язанами зі службою в органах внутрішніх
справ.

Тому
правильним є і висновок суду у відмові позивачу у стягненні моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 195,
198 ч.1. п.1, 200, 205,
206 судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 жовтня 2006 року -
залишити без змін.

Ухвала
колегії суддів набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала колегії
суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця з дня
проголошення, через Вищий
Адміністративний Суд України.