Справа № 22а-96/2007
Суддя: Карпусь С.А.
Дата ухвалення: 2007-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2007 року М.Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь
С.А., судців : Харчука
В.М., Кізюн О.Ю. при секретарі Тимощук М.В. розглянула у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу №
22а-96 за апеляційною скаргою ОСОБА_1на постанову Старокостянтинівського
районного суду від 15 грудня 2006 року за позовом
ОСОБА_1до військової частини А-2502 м. Старокостянтинова, Міністерства оборони
України про стягнення надбавки за вислугу років в сумі 3076 грн. 08 коп.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів,

встановила:

В квітні 2006 року
ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до військової частини А-2502 про стягнення
надбавки за вислугу років в сумі 3076
грн. 08 коп. В обгрунтування
позову зазначав, що з 5 серпня 1980 року по 1 грудня 2004 року він
проходив військову службу у Збройних Силах України, в тому числі з 29 червня 2000 року по 1 жовтня 2003 року в
військовій частині А-2502, і йому згідно Указу Президента України №389 від 5 травня 2003 року „Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства Внутрішніх Справ
України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу" за період з 1 травня 2003 року по 1 жовтня 2003 року
виплачувались надбавки за безперервну військову службу, проте в меншому розмірі,
ніж передбачено зазначеним Указом. У зв'язку з чим утворилась заборгованість в
сумі 3076 грн. 08 коп., тому
просив задовольнити позов.

Під час розгляду справи ОСОБА_1. доповнив позов вимогою про визнання
неправомірними дій відповідача при нарахуванні і виплаті йому надбавки.

Ухвалою суду від 20 листопада
2006 року
залучено до участі в справі в якості іншого відповідача Міністерство оборони
України.

Постановою Старокостянтинівського районного суду від 15 грудня 2006 року ОСОБА_1. в
позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. вважає постанову суду незаконною, просить її
скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення його позову, посилаючись
на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, неповноту
судового розгляду, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими. На
його думку, суд не врахував вимог Указу Президента України №389 від 5 травня
2003 року та Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за
безперервну військову службу в Збройних Силах України в частині визначення
розміру цих надбавок, ст. ст. 2, 9 Закону України „Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей", не прийняв до уваги судову
практику розгляду даної категорії справ іншими судами держави.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних мотивів.

Судом вірно встановлені дійсні обставини, дано їм належну оцінку, а його
висновки про недоведеність вимог позивача узгоджуються з матеріалами справи,
відповідають закону.

Головуючий у
першій інстанції - Блонський
В.К. Справа
№ 22а-96

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія
№ 6

2

Указом Президента України №389 від 5 травня 2003 року
„Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства Внутрішніх
Справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за безперервну службу", надано право
Міністрові оборони України встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил
України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах
України у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у
службовій діяльності, залежно від стажу військової служби, а також визначати
порядок та умови виплати зазначених надбавок.

Виплата надбавок, відповідно до ст. 2
цього Указу, здійснюється з травня 2003
року за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на
утримання Збройних Сил України.

На виконання зазначеного Указу, Міністром оборони України
був виданий наказ №149 від 26 травня 2003 року „Про
затвердження інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за
безперервну військову службу", пунктом 2 якого встановлено, що розміри цієї надбавки щорічно
встановлюються, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням
Міністра оборони України. Зазначений наказ як нормативно-правовий акт Міністра
оборони України пройшов у Міністерстві юстиції України правову експертизу на
відповідність чинному законодавству і зареєстрований 28 травня 2003 року за №411/7732.

Судом встановлено, що з 5
серпня 1980 року по 9 грудня 2004 року позивач
проходив військову службу в Збройних Силах України, в тому числі з 29 червня 2000 року по 1 жовтня 2003 року у
військовій частині А-2502

Під час проходження служби в зазначеній військовій
частині позивачу виплачувались надбавки до грошового забезпечення за
безперервну військову службу в Збройних Силах України згідно наведеного Указу
Президента України у розмірах, визначених розпорядженнями Міністра оборони
України. Командування військової частини не мало повноважень самостійно визначати
розмір зазначеної надбавки і діяло в межах своєї компетенції. Всього за період
служби з травня 2003 року по жовтень 2003 року йому була виплачена надбавка за
безперервну військову службу в розмірі 636 грн. 30 коп., що підтверджено
довідкою військової частини А-2502 №1056 від 14.12.2005 року.

За таких обставин, оцінивши докази в їх сукупності, відповідно до положень
зазначених законодавчих актів України, суд дійшов правильного висновку про
недоведеність вимог позивача і тому підставно відмовив йому в позові.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на незаконність
розпоряджень Міністра оборони України щодо визначення розміру належних йому
щомісячних надбавок за безперервну службу в Збройних Силах України суперечать
наведеним нормативно-правовим актам, у яких чітко вказано, що така надбавка
встановлюється Міністром оборони України, виходячи з наявного фонду грошового
забезпечення, у розмірі до 70%
грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, командуванням військової частини розмір
надбавки до грошового забезпечення позивачеві виплачувався за рішеннями
Міністра оборони України у відповідності з вимогами Указу та Інструкції, а тому
у суду не було законних підстав для задоволення його позову.

Не спростовують
висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Постанова суду узгоджується з матеріалами справи, постановлена з
дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав в межах
доводів апеляційної скарги для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195,
198,200, 206, ч.5 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Постанову Старокостянтинівського районного суду від 15 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Адміністративного
Суду України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.