Справа № 22-а-1398/2008
Суддя: Усенко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №
22-а-1398/08 Головуючий у І інстанції: Фінагеєв В.О.
Суддя-доповідач: Усенко В.Г.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2008 року м. Київ
суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого -
судді Усенка В.Г., суддів Бистрик Г.М. та Попович О.В., при секретарі Літоміній
Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Замостянського районного суду м.Вінниці від 28 квітня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Вінницькій області
про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення
компенсації за неотриманий форменний одяг, -
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Замостянського районного суду м.Вінниці від 28
квітня 2007 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 до Вінницького обласного управління юстиції, правонаступником якого з 25.01.2007р. є Головне управління юстиції Міністерства
юстиції України у Вінницькій області, та
до Департаменту державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, ліквідованого наказом від 25.01.2007р. за №21/5
про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, визнання відсутності
компетенції у в.о. начальника Вінницького обласного управління юстиції Сеника
А.З. з 01.01.2006р. щодо втручання в організацію діяльності Державної
виконавчої служби у Вінницькій області та Департаменту держаної виконавчої
служби, перебирання на себе їх прав і функцій, передбачених Положеннями цих
юридичних осіб, в частині звільнення позивача з посади начальника відділу
Державної виконавчої служби, визнання протиправним рішення в.о. начальника
Вінницького обласного управління юстиції Сеника А.З. щодо видання наказу від
20.02.2006р. №54-к про звільнення позивача з посади заступника начальника
управління - начальника відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського
управління юстиції у зв'язку з ліквідацією відділу та скасування цього наказу,
стягнення з Вінницького обласного управління юстиції середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу та стягнення компенсації за неотриманий форменний
Судове
рішення мотивовано тим, що оскільки звільнення позивача здійснено у порядку
передбаченому вимогами ст.40 Кодексу законів про працю України, то відсутні
правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 стягнення з Вінницького
обласного управління юстиції середньої заробітної плати за час вимушеного
прогулу. З тих же підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача про
стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду. Компенсація ж за неотриманий форменний одяг працівникам
органів державної виконавчої служби
чинним на той час законодавством України
не передбачена. (т.1 а.с.316-317).

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову місцевого
суду, як таку, що прийнята з невідповідністю висновків обставинам справи та прийняти нову постанову, якою задовольнити
його позовні вимоги (т.1 324-329).

А також
зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті постанови не дослідив
нормативно-правових актів Президента України та Кабінету Міністрів України
внаслідок чого дійшов неправильного висновку про те, що відбулася ліквідація, а
не реорганізація відділів Державної виконавчої служби.

Вказує
на те, що при звільненні після збігу двохмісячного терміну попередження про
наступне вивільнення його не було звільнено.

Апеляційний
розгляд справи здійснюється за відсутності представника відповідача, який був
належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно
до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Наказом
від 24 вересня 2002 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника
начальника управління - начальника відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління юстиції (т.1 а.с.73).

З 13
липня 2005 року згідно з наказом в.о. начальника управління Вінницького
обласного управління юстиції Сеника А.З. «Про покладення обов'язків» за №289-к,
до вирішення питання погодження з Міністерством юстиції України призначення
заступника начальника Вінницького
міського управління юстиції - начальника Староміського відділу державної
виконавчої служби на позивача було покладено виконання обов'язків на цій посаді
(т.1 а.с.69).

Як
свідчать матеріали справи, 29 серпня 2005 року, на виконання наказу Міністерства
юстиції України від 19.08.2005р. за №1482/к, Вінницьким обласним управлінням
юстиції прийнято наказ №367-к «Про ліквідацію відділів державної виконавчої
служби», відповідно до якого ліквідовано
відділи державної виконавчої служби, зокрема, Вінницького міського
управління юстиції, начальником якого працював ОСОБА_1 (т.1 а.с.23, 32).

Згідно
з наказом в.о. начальника Вінницького обласного управління юстиції від
20.02.2006р. «Про звільнення ОСОБА_1» за №54-к позивача звільнено з посади
заступника начальника управління - начальника відділу державної виконавчої
служби Вінницького міського управління юстиції 20 лютого 2006 року у зв'язку з
ліквідацією відділу на підставі подання в.о. заступника начальника управління -
начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького обласного управління
юстиції від 10.11.2005р. (т.1 а.с.25, 63).

Відповідно
до положень п.1 ч.1 та ч.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий
договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення працівника
внаслідок змін в організації виробництва і праці, в
тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату
працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його
згодою, на іншу роботу.

Положеннями
статті 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із
змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю,
а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається
за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Матеріали справи свідчать, що виконання наказу від 29.08.2005р. за №367-к «Про ліквідацію відділів державної виконавчої служби» кадровою
службою Вінницького обласного управління юстиції здійснено всі заходи
передбачені статтею 49-2 Кодексу законів про працю України.

Зокрема,
30 серпня 2005 року ОСОБА_1 під розпис повідомлено про наступне вивільнення
(т.1 а.с.64).

03 листопада 2005 року в зв'язку з
ліквідацією відділів державної виконавчої служби запропоновано посаду
начальника Державної виконавчої служби у Тиврівському районі Вінницької
області, на яку позивач не погодився (т.1 а.с.57).

Зважаючи
на викладене, всі правові вимоги щодо порядку звільнення позивача дотримано.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те що Вінницьким обласним управлінням
юстиції перевищено встановлений ст.49-2 Кодексу двохмісячний строк з моменту
попередження про наступне вивільнення (30.08.2005р.) і фактичним звільненням
працівника (20.02.2006р.) суд апеляційної інстанції не бере до уваги, зважаючи на те, що статтею
49-2 Кодексу передбачено, що попередження про наступне вивільнення повинно бути
зроблено працівнику саме не пізніше ніж за два місяці до звільнення. Зазначена
норма права не передбачає чітко встановлений тривалістю у два місяці проміжок часу, які повинні
сплинути між попередженням про вивільнення та звільненням.

Доводи
апеляційної скарги про відсутність повноважень у в.о. начальника управління
Вінницького обласного управління юстиції Сеника А.З. з 01.01.2006р. на втручання в організацію діяльності Державної
виконавчої служби у Вінницькій області та Департаменту держаної виконавчої
служби, перебирання на себе їх прав і функцій, в частині звільнення позивача з
посади начальника відділу Державної виконавчої служби є безпідставними,
оскільки ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника відділу Державної
виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, а не з посади, яка
підпорядкована новоствореному органу - Департаменту державної
виконавчої служби при Міністерстві юстиції України.

Окрім того, безпідставними є вимоги, особи, яка подала апеляційну скаргу
про поновлення його на посаді начальника відділу Державної виконавчої служби
Староміського району Головного управління юстиції у Вінницькій області,
оскільки відповідно до статті 235 Кодексу у разі звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки на посаду начальника
відділу Державної виконавчої служби Староміського району Головного управління
юстиції у Вінницькій області позивач не призначався, а лише виконував обов'язки на посаді заступника начальника
Вінницького міського управління юстиції - начальника Староміського
відділу державної виконавчої служби.

Тому вимоги особи, яка подала апеляційну скаргу про визнання протиправним
рішення начальника Державної виконавчої служби у Вінницькій області про відмову
продовжити з ним дію трудового договору на посаді начальника відділу ДВС у
Староміському районі м.Вінниці - є безпідставними та не підлягають задоволенню,
оскільки трудовий договір про
призначення позивача на вказану посаду не укладався.

З
огляду на викладене, висновки місцевого суду про безпідставність поновлення
ОСОБА_1 на посаді, на яку він не
призначався є обґрунтованими.

Оскільки
суд першої інстанції не знайшов підстав для поновлення позивача на роботі, то
правильним є його висновок про відмову у стягненні середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу.

Відповідно
до ч.3 ст.6 та ч.6 ст.18 Закону України «Про державну виконавчу службу»
працівник органу державної виконавчої служби під час виконання службових
обов'язків носить формений одяг, зразок якого затверджується Кабінетом
Міністрів України. Працівники органів державної виконавчої служби забезпечуються безоплатним
форменним одягом за нормами, що визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Однак ні Законом України «Про державну виконавчу службу» , ні Постановою
Кабінету Міністрів України від 25.08.2004р. №1101 «Про форменний одяг
працівників органів державної виконавчої служби» не передбачено можливість
отримання грошової компенсації працівником у випадку незабезпечення його
форменним одягом.

Наведене свідчить, що місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи та проаналізувавши
чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов правильного
висновку щодо необґрунтованості вимог
позивача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, стягнення компенсації за неотриманий форменний одяг та моральної шкоди.

Доводи
апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права не
спростовують висновки суду першої інстанції і правова оцінка, яку суд дав
обставинам справи не суперечить вимогам процесуального і матеріального права.

Зважаючи
на те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду Замостянського районного суду м.Вінниці
,- без змін.

Керуючись
ст.ст.195, 196 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного
суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову
Замостянського районного суду м.Вінниці від 28 квітня 2007 року, - без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну
скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий-суддя:
Усенко В.Г.,

судді:
Бистрик Г.М.,

Попович О.В.