Справа № 2-а-149/2008
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2008-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 2-а-149/08
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2008
року Красилівський
районний суд Хмельницької області

в складі:
головуючого - судді Святецького В.В.,
суддів Красняка В.І.., Вознюка Р.В.,

при секретарі Нахильчук С.Ф.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
місті Красилові адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до Міністерства
фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства праці та
соціальної політики України, управління праці та соціального захисту населення
Красилівської районної державної адміністрації про стягнення суми недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивачка
звернулася до
відповідачів з позовом про зобов'язання виплатити суму недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги за 2004- 2007
роки.

В обґрунтування
позовних вимог позивачка посилається на те, що вона відповідно до посвідчення НОМЕР_1, виданого 15 вересня 1999 року
Управлінням праці та соціального захисту населення Красилівської
райдержадміністрації Хмельницької області, є учасником бойових дій. Відповідно до вимог п.22 ст.12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993
року ( в редакції до 28.12.2007 року) вона має право на щорічну разову грошову
допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, яка повинна виплачуватись
до 5 травня.

Проте, всупереч вимогам вказаного Закону разова грошова допомога за
2004-2007 роки йому була призначена і виплачена не в повному обсязі, а саме: за
2004 рік в сумі 120 грн., в 2005 році -
250 грн., в 2006 році - 250 грн., в 2007 році - 280 грн., чим було
порушено ч.3 ст. 22 Конституції України та ст.. 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В 2004 році мінімальний розмір
пенсії складав 102,82 коп., в 2005 році - 332 грн., в 2006 році - 359 грн., в
410 грн. 06 коп.. Тому до виплати їй належало в 2004 році - 514 грн. 10 коп., в
2005 році - 1660 грн., в 2006 році - 1795 грн., в 2007 році - 2050 грн. 30
коп..

Таким
чином, за 2004-2007 роки їй недовиплачено 5119 грн. 40 коп., які позивачка
просить стягнути з відповідачів в
її користь.

В судове засідання позивачка не з'явилась,
надіслала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, свої позовні вимоги підтримує та просить їх
задовольнити в повному обсязі.

Представники
управління праці та соціального захисту населення Красилівської районної
державної адміністрації, Міністерства фінансів України, Державного казначейства
України, Міністерства праці та соціальної політики України в судове засідання
не з»явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов не визнали . В запереченнях проти
позову вказали на те, що разова грошова допомога позивачу за 2004-2007 роки була призначена і виплачена
відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України» на 2004-2007 роки.
Крім того, зазначили, що позивачка пропустила річний строк для звернення до адміністративного суду
за захистом своїх прав, просять з цих підстав відмовити в позові.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню частково, виходячи
з наступного.

Частиною 2 статті 99 КАС України
встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, про порушення своїх прав на
отримання щорічної разової грошової допомоги у розмірі, встановленому Законом
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” позивачка мала б дізнатися при отриманні
зазначеної допомоги до 5 травня відповідного року та звернутися до суду на
протязі року - до 5 травня наступного року. В 2004-2006 роках позивачка при
отриманні зазначеної допомоги до 5 травня відповідного року дізналася, що їй
виплатили з порушенням вимог Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, проте в
суд не зверталася. В зв'язку з вищевикладеними обставинами у позові в частині
стягнення щорічної разової грошової допомоги за 2004-2006 роки слід відмовити.

Згідно
посвідчення, що надане позивачкою, вона є учасником бойових дій, і на неї
розповсюджується дія норм Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року , який надає їй право на щорічну разову грошову допомогу у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, яка повинна виплачуватись до 5
травня.

У Конституції
України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою,
визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи
та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх
утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави. Статті 21 та 22
Конституції України закріпили, що права та свободи людини є невідчужуваними та
непорушними, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Зупинення дії
положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг,
є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках передбачених
Основним Законом України. Зокрема ст.64 визначено вичерпний перелік випадків
щодо обмеження встановлених прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих
обмежень, а саме: в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Встановлення
окремими законами України певних пільг, компенсацій і гарантій є складовою
конституційного права на соціальний захист, а тому, відповідно до ч.6 ст.6, ч.2
ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України, вони є загальнообов'язковими, однаковою
мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування,
їх посадовими особами.

Відповідно до
ст. 2 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені
раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть
бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим законом, є недійсними.

Натомість,
відповідно до ст.95 Конституції України від 28.06.1996 року виключно законом
про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В силу
викладеного, позивачу у 2007 році були виплачені кошти щорічної разової
грошової допомоги в обсягах, встановлених
Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що
підтверджується довідкою управління
праці та соціального захисту населення Красилівської районної державної
адміністрації .

Статтею 17 ч.1 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних із введенням в дію цього закону здійснюється за
рахунок коштів державного чи місцевого бюджетів.

Рішенням Конституційного суду України у справі №1-29/2007
від 09.07.2007 року визнано таким, що не відповідають Конституції України
(є неконституційними), положення
ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" №489-V від 19.12.2006 року,
за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" повинна
здійснюватись у таких розмірах:
учасникам бойових дій - 280 гривень.

За таких обставин, а також враховуючи положення до ч.2
ст.152 Конституції України від 28.06.1996 року, відповідно до якої закони, інші
правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність, при обрахуванні розміру та встановленні порядку
відшкодування щорічної разової грошової
допомоги, що підлягає виплаті до 5 травня 2007 року слід керуватися нормами
Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
№3551-XII від 22.10.1993 року.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" позивачці були частково виплачені кошти щорічної
разової грошової допомоги у обсягах, визначених ст.29 цього Закону, а саме в
сумі 280 гривень. З врахуванням отриманої позивачкою разової грошової допомоги за 2007 рік у розмірі 280
гривень, суд вважає необхідним стягнути на
її користь недоплачену разову грошову допомогу за вказаний період в
розмірі 1770 грн. 30 коп. (410,06 грн. х
5 - 280 грн.).

З урахуванням наведеного, керуючись ст.95 Конституції
України від 28.06.1996 року, Рішення Конституційного суду України у справі
№1-29/2007 від 09.07.2007 року, ч.5 ст.51, ст.23 Бюджетного кодексу України, п.20 ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року,
ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" №489-V від 19.12.2006 року, ст.ст. 7, 71, 86, ч.3 ст.122, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути з
Державного Бюджету України в особі Державного Казначейства України на користь ОСОБА_1розмірі 1770 (одну тисячу сімсот
сімдесят) гривень 30 копійок
недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2007 рік.

В решті позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Красилівський районний суд шляхом подання протягом десяти днів з дня її
проголошення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в
порядку ч.5 ст.186 КАС України.

Постанова в повному обсязі виготовлена 25 квітня 2008
року.

Головуючий

Судді