Справа № 22а-503/2007
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2007-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№22а-503/2007 p. Головуючий у 1
інстанції Слободян Н.П.
13 Доповідач
у 2 інстанції Тракало В.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2007
року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі: головуючого -
судді Антоненко В.І., суддів Поліщука М.
А., Тракало В.В., при секретарі Чабанюк Т.Г.

розглянула
у відкритому судовому засіданні у м.
Києві матеріали справи за апеляційною скаргою Ладижицької сільської ради
Іванківського району Київської області на постанову Іванківського районного
суду Київської області від 2 лютого 2007 року в справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Іванківської районної ради Київської
області, Ладижицької сільської ради
Іванківського району Київської області,
Київського міжміського бюро технічної інвентаризації, Києво-Святошинського бюро технічної
інвентаризації про визнання незаконним рішення та визнання недійсним свідоцтва
про право власності на будинок.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та Доводи апеляційної скарги,
колегія суддів

встановила:

У жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства про визнання
незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Іванківської районної
ради від 13 вересня 1990 року в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на
будинок АДРЕСА_1 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на
вказаний будинок, виданого ОСОБА_2 20
грудня 1990 року, а також про скасування
реєстрації вказаного будинку на праві власності по БТІ за ОСОБА_2

В
позовній заяві ОСОБА_1 посилалася
на те, що вказаний будинок було
збудовано нею ще у 1968 році. ОСОБА_2 одружився із дочкою позивачки у 1975 році
і лише з цього часу став проживати у спірному будинку. Про те, що з 1990 року будинок на праві власності
значиться за зятем, позивачка дізналася
лише у 2006 році при розгляді судом цивільного спору між зятем та дочкою про
поділ цього будинку, до участі в якому
її залучили в якості третьої особи. Тому позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом в порядку адміністративного судочинства і просила задовольнити
його.

Постановою
Іванківського району Київської області від 2 лютого 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено. Постановлено визнати незаконними списки власників жилих будинків у
с. Сукачі, затверджених рішенням від 11
квітня 1990 року, в частині запису
власником спірного будинку ОСОБА_2,
скасувавши записи в погосподарських книгах. Зобов"язано виконком
Ладижицької сільської ради внести запис до списків та погосподарських книг про
те, що власником спірного будинку є ОСОБА_1

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду та ухвалення
нової постанови про відмову в позові з підстав порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення ,
а

постанова
суду -скасуванню з таких підстав.

Вирішуючи
справу, суд першої інстанції виходив з
того, що даний спір є публічно-правовим
і належить до компетенції суду адміністративної юрисдикції. Однак з таким
висновком погодитись не можна, виходячи
з наступного.

Відповідно
до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на
всі публічно правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Предметом
спору в даній справі є визнання права власності на будинок за ОСОБА_1 та
скасування свідоцтва про право власності на цей самий будинок на ім"я
ОСОБА_2 Тобто, між сторонами існує спір
про право, який має приватноправовий
характер, що в свою чергу виключає
розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Слід
зазначити, що всі заявлені позовні
вимоги об'єктивно тісно пов'язані між собою і відокремити позовні вимоги щодо
цивільногправових відносин від вирішення публічно-правового спору на даний час
неможливо, а тому вони повинні
вирішуватись спільно.

Згідно з
ч. 1 ст.
2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб
у сфері публічно-правових, відносин від
порушень з боку органів державної влади. Органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства,
у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Даний
спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи
адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. З
КАС України.

Компетенція
адміністративних судів, встановлена ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства України,
на цей спір не поширюється.

Цей
позов не є адміністративним, оскільки
вимоги позивачки не стосуються захисту її прав,
свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, порушень з боку органів державної влади, зазначених відповідачами.

Враховуючи
викладене-, а також те, що помилки при визначенні компетенції
відносно даної справи припустився саме суд,
оскаржувана

постанова
підлягає скасуванню, а справа -
направленню до суду першої інстанції для вирішення питання щодо її розгляду за
правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.
ст. 198, 204, 206 КАС
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Ладижицької сільської ради Іванківського району Київської області
задовольнити частково.

Постанову
Іванківського районного суду Київської області від 2 лютого 2007 року
скасувати, справу направити до того ж
суду першої інстанції для вирішення питання щодо розгляду її за правилами
цивільного судочинства.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскарженою в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.