Справа № 2-а-91/2008
Суддя: Колодко Л.В.
Дата ухвалення: 2008-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а -
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2008 року Переяслав-Хмельницький
міськрайонний суд Київської області, що діє як адміністративний суд, в складі:

головуючого
судді Колодко Л.В.

при
секретарі Дулі Ю.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі-Хмельницькому

справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини А-0473
Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій та рішень органу
військового управління стосовно забезпечення продовольством та стягнення продовольчого забезпечення у натуральному
вигляді ,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою,
в якій просить визнати
неправомірними дій відповідача стосовно відмови у забезпеченні його продовольчим забезпеченням за період з 12.03.2000
р. до 31.12.2004 р. та стягнути з нього на його
користь продовольче забезпечення у натуральному вигляді відповідно до «норми №
1 - загальновійськової», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від
29.03.2002 року № 426 (далі Постанова КМ України № 426) за вказаний період у
кількості 1756 добових норм.

Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що з 12.03.2000 року відповідач зупинив видачу йому
продовольчих пайків або грошової компенсації замість них , посилаючись на п.2
закону України від 17.02.2000 р. № 1459-Ш «Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» ( далі Закон № 1459-Ш), який , на думку позивача, є незаконним і неконституційним. Вимоги щодо
його продовольчого забезпечення за «нормою № 1 - загальновійськова» позивач
обґрунтовує тим, що норма № 7, згідно з якою він забезпечувався продовольчим
пайком до 12.03.2000 р., не може бути застосована у зв»язку з втратою чинності
постановою КМ України № 316 від 12.03.1996 р., а «норма № 1 - загальновійськова», затверджена
постановою КМ України № 426, є мінімальною. В добровільному порядку відповідач відмовляється задовольнити
його вимоги.

В судовому
засіданні позивач вимоги збільшив та
просив, крім зазначеного в позовній заяві,
визнати бездіяльність відповідача щодо забезпечення додержання його
права одержувати за рахунок держави продовольче забезпечення, яка виразилася у
нехтуванні відповідачем вимог ст.2, ч.1, ч.4 ст. 9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ( в
редакції до 01.01.2007 р.), ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України» (
в редакції до 01.01.2007 р.), ст.. 19, ч.6, ч.7, ч. 10, ч.12 ст. 59 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил України.

.

Представник
відповідача Пахомов В.В. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на
його безпідставність у зв»язку з прийняттям 17.02.2000 р. Закону № 1459, яким
призупинено дію ч.2 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» ;
на необґрунтованість доводів позивача
стосовно його продовольчого забезпечення на нормою № 1 та пропуск строку
для захисту порушеного права.

З пояснень сторін та
письмових доказів, які маються в матеріалах
справи, суд
встановив, що ОСОБА_1
з 31.01.1994 р. до 31.12.2004 р. знаходився на продовольчому забезпеченні у
військовій частині А 0473 Міністерства оборони України. Наказом Міністра
оборони України № 809 від 18.10.2004 р. звільнений з військової служби у запас
за скороченням штатів у зв»язку з
реформуванням Збройних Сил України, а наказом командира військової
частини А 0473 № 294 з 31.12.2004 р.
виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Зі змісту довідки № 161 від 07.04.2007 р.,
виданої командиром військової частини А 0473, вбачається, що з 12.03.2000 року
по 31.12.2004 р. позивач продовольчих пайків, або грошової компенсації
замість них не отримував.

Правовідносини,
що склалися між сторонами випливають з державних гарантій соціального і правового захисту військовослужбовців та регулюються законами
України «Про Збройні Сили України», «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».

Згідно з
ч.2 ст.16 Закону «Про Збройні Сили України» в редакції ЗУ від 05.10. 2000 р.,
військовослужбовцям гарантується одержання за рахунок держави житла,
фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі
санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються
Кабінетом Міністрів України...

Згідно з ч.2 ст.9 закону «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в
редакції, що була чинною до 01.01.2007 р. відповідно до ЗУ № 328-У від
03.11.2006 р., військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі
пайки або за бажанням військовослужбовця
грошову компенсацію замість них.

Дія цієї правової норми в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них призупинена
Законом «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 р. №
1459-Ш. Норми зазначеного закону не були визнані неконституційними.

З березня 2002 року
втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 р.
№ 316, якою визначався розмір грошової компенсації за продовольчі пайки.

Постанова Кабінету Міністрів України від
29.03.2002 р. № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань», з прийняттям якої втратила чинність попередня
постанова, визначає норми харчування військовослужбовців та норми заміни
продуктів харчування і не визначає за якими нормами забезпечуються ті чи інші категорії військовослужбовців.

Крім того,
зазначена постанова не має зворотної сили, тому її норми не можуть
застосовуватися за період з 12.03.2000
р. до набрання нею законної сили.

Зі
змісту доданих до позовної заяви відповідей позивачеві командира
військової частини А 0665 та начальника продовольчої служби управління тилового
забезпечення Логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України
вбачається, що у зверненнях до них він
порушував питання про виплату компенсації замість продовольчого пайка,
тому вважати неправомірною бездіяльність
позивача у забезпеченні позивача продовольчим забезпеченням немає підстав.

З огляду за прийняття Закону «Про деякі заходи
щодо економії бюджетних коштів» суд не вбачає в діях відповідача бездіяльності
в тому, що він не звернувся до органу військового управління вищого рівня з
запитом про роз»яснення яким чином виконати вимоги законів, якими передбачене
продовольче забезпечення військовослужбовців офіцерського складу.

Проаналізувавши
норми зазначених законів та постанов
Кабінету Міністрів України, суд дійшов до висновку, що позивач не довів
своїх вимог, тому підстав для їх задоволення не вбачається.

На підставі ст.
16 Закону України «Про Збройні Сили України»,
ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей", в редакціях , які були чинними до
набрання законної сили Законом України № 328-У від 03.11.2006 р., ст.2 Закону
України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», керуючись
ст.ст.159,160,162,163 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання неправомірними дій та рішень органу
військового управління стосовно забезпечення продовольством та стягнення продовольчого забезпечення в натуральному
вигляді , суд

постановив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини А-0473
Міністерства оборони України про
визнання неправомірними дій та рішень органу військового управління
стосовно забезпечення продовольством та стягнення продовольчого забезпечення в натуральному
вигляді та про визнання бездіяльності відповідача -
військової частини А 0473 Міністерства оборони України в період х 12.03.2000 по
31.12.2004 року щодо забезпечення права
позивача одержувати продовольче забезпечення за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до
Апеляційного адміністративного суду
Київської області через суд першої інстанції з одночасним надісланням апелянтом
копії скарги до суду апеляційної
інстанції.

Заява про
апеляційне оскарження постанови подається до суду першої інстанції протягом
десяти днів з дня її проголошення ;
апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання вказаної
заяви.

Постанова
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня проголошення
, якщо заяву про її апеляційне
оскарження не було подано.

В разі подання
заяви про апеляційне оскарження постанови , але неподання апеляційної скарги в
двадцятиденний строк з часу подання заяви вона набирає законної сили після
закінчення цього строку.

В разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Головуючий
суддя