Справа № 22а-19/2007
Суддя: Ніколова Б.Ю.
Дата ухвалення: 2007-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2007
року м. Хмельницький

Колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судці Ніколової Б.Ю.,

суддів : Ніколаєвої В.М., Матковської Л.О.

при секретарі Доробалюк Л.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1., його представника ОСОБА_2.

представника відповідача військової частини А-2502

Лагутіна Є.В. розглянула у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №
22а-19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Старокостянтинівського районного суду від 18 жовтня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до
військової частини А-2502,
Міністерства оборони України про стягнення заборгованості по виплаті надбавки
за вислугу років, компенсації втрати
частини грошових доходів, визнання дій неправомірними при нарахуванні та
виплаті надбавки за безперервну військову службу.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача, його представника, представника військової частини А-2502, дослідивши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія судців,

встановила:

В грудні 2005 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до військової частини А-2502 про стягнення 17357
грн. 29 коп. недорахованої надбавки за безперервну службу в ЗС України та 2826
грн. 57 коп. індексації цієї суми. В обґрунтування позову зазначав, що з 09.08.1982 року
по 24.10.2005 року він проходив службу в Збройних Силах України і йому згідно Указу Президента України №389
від 05.05.2003 року „Про надбавки військовослужбовцям
Збройних Сил України, Міністерства Внутрішніх Справ України, Адміністрації
Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу" за період з
травня 2003 року до дня звільнення виплачували надбавку за безперервну службу у меншому розмірі, ніж передбачено зазначеним
Указом.

Ухвалою суду від 28.12.2005 року
до участі у справі в якості відповідача притягнуто Міністерство оборони України.

Під час
розгляду справи ОСОБА_1. доповнив свої вимоги і просив визнати дії відповідачів
неправомірними щодо нарахування та виплати надбавки за безперервну військову службу в меншому розмірі.

Справа судами розглядалась неодноразово, останньою
постановою Старокостянтинівського районного
суду від 18 жовтня 2006 року ОСОБА_1. в позові відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. вважає постанову суду незаконною, просить її скасувати та
ухвалити нову постанову, якою задовольнити його вимоги. Посилається на порушення судом
вимог матеріального та процесуального права. На його думку, суд не врахував Указ
Президента України №389 від 5 травня 2003 року та Інструкцію про порядок і умови виплати
щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України в
частині визначення розміру цих надбавок. Зазначає, що наказом Міністра оборони
України №308 від 30.07.2004 року визначено розмір надбавки лише
військовослужбовцям Генерального штабу та центрального апарату Міністерства
оборони України, а у військові

Головуючий у
першій інстанції - Завадська О.П. Справа № 22а-19

Доповідач -
Ніколова Б.Ю. Категорія № 14

2

частини надсилались телеграми з
розпорядженням про виплату значного меншого розміру надбавки, що є неправомірним і
суперечить Конституції України.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких
мотивів.

Судом
вірно встановлені дійсні обставини, дано їм належну оцінку, а його висновки про

недоведеність вимог позивача узгоджуються з матеріалами справи,
відповідають закону.

Указом Президента України №389 від 5 травня 2003 року
„Про надбавки військовослужбовцям Збройних
Сил України, Міністерства Внутрішніх Справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу", надано право
Міністрові оборони України встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячні надбавки за
безперервну військову службу в
Збройних Силах України у відсотках до грошового забезпечення.

Виплата надбавок, відповідно до
цього Указу, здійснюється з травня 2003 року за рахунок коштів, передбачених у
Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України.

На виконання зазначеного Указу
Міністром оборони України був виданий наказ №149 від 26 травня 2003 року „Про
затвердження інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за
безперервну військову службу", пунктом 2 якого встановлено, що розміри
цієї надбавки щорічно встановлюються, виходячи з наявного фонду грошового
забезпечення, за рішенням Міністра оборони України. Зазначений наказ як
нормативно-правовий акт Міністра оборони України пройшов у Міністерстві юстиції України
правову експертизу на відповідність чинному законодавству і зареєстрований 28 травня 2003
року за №411/7732.

Судом встановлено, що з 9 серпня
1982 року по 24 жовтня 2005 року позивач проходив військову службу в Збройних Силах
України.

Під час служби позивачу
виплачувались надбавки до грошового забезпечення за безперервну
військову службу в Збройних Силах України згідно наведеного Указу Президента
України у розмірах, визначених розпорядженням Міністра оборони України. Всього
за період служби з травня 2003 року по день звільнення йому була виплачена
надбавка за безперервну військову службу в розмірі 8616 грн. 26 коп., що
підтверджено довідкою військової частини А-2502 №747 від 17.11.2005 року.

За таких обставин, оцінивши докази
в їх сукупності, відповідно до положень зазначених законодавчих
актів України, суд дійшов правильного висновку про недоведеність вимог позивача і тому підставно відмовив
йому в позові.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на незаконність розпоряджень Міністра оборони України щодо визначення
розміру належних йому щомісячних надбавок за безперервну службу в Збройних
Силах України протирічать наведеним нормативно-правовим актам, у яких
чітко вказано, що така надбавка встановлюється Міністром оборони України, виходячи з
наявного фонду грошового забезпечення, у розмірі до 90% грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві розмір
надбавки до грошового забезпечення
виплачувався згідно з наказом Міністра оборони України у відповідності з вимогами Указу та Інструкції, а тому у суду не
було законних підстав для задоволення його позову.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи
апеляційної скарги.

Рішення суду узгоджується з
матеріалами справи, постановлене з дотриманням норм матеріального
та процесуального права, тому підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити
без задоволення.

Постанову Старокостянтинівського районного суду від 18 жовтня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого Адміністративного Суду України протягом одного місяця після
набрання нею законної сили.