Справа № 2-а-5/2007
Суддя: Василенко О.М.
Дата ухвалення: 2007-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-5/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2007 року Таращанський
районний суд Київської області

в складі:

головуючого: Василенка О.М.

при секретарі: Сальник О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі справу за адміністративним
позовом Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції з Таращанським
відділенням до ОСОБА_1про стягнення податкового боргу перед, бюджетом по
податку з доходів фізичних осіб., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги позивача частково
змінила і, в зв'язку з наданням Таращанською міською радою Київської області
відповідачці пільги по податку з доходів фізичних осіб, просить стягнути з
ОСОБА_1 3769,16 грн. для погашення податкового боргу перед бюджетом по податку
з доходів фізичних осіб та пояснила суду, що відповідачка подала до Державної
податкової інспекції у Таращанському районі декларацію про доходи, одержані з 1
січня по 31 грудня 2005 року, в якій задекларувала отриману спадщину за
заповітом від ОСОБА_2. Відповідно до поданої декларації та свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 26.02.2005 року вона одержала спадкове майно, а
саме: право на земельну частку (пай) на суму 35157,58 грн., право на майновий пай
на суму 3499 грн. та грошовий вклад. Згідно п.13.4. ст.13 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" особами, відповідальними за
сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.
Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи
немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, включається до складу
загального річного доходу платника податку і відображається ним у річній
податковій декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Відповідно до частини "в" пп..13.2.1 п.13.2 ст.13 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" оподаткуванню за ставкою
визначеною п.7.1 ст.7 даної (13% на період 2004-2006 роки) підлягає вартість
об'єктів комерційної власності, до яких віднесено корпоративні права та майнові
права, успадкованих будь-якими особами незалежно від ступеня їх споріднення з
спадкодавцем.

П.1.8 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств" визначено корпоративне право як право власності на статутний
фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на
управління, отримання відповідної частки такої юридичної особи, а також активів
у разі її ліквідації відповідно до чинного законодавства незалежно від того, чи
створена така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства,
заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, або в інших
організаційно-правових формах.

Законом України "Про колективне сільськогосподарське
підприємство" визначено, що об'єктами права колективної власності
підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та
майнові внески його членів, вироблена продукція, одержані доходи, майно,
придбане на законних підставах. Майно у підприємстві належить на праві спільної
часткової власності його членам, яким щорічно нараховується частина прибутку
залежно від частки у фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або
зараховано у збільшення частки в фонді.

Статтею 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720 "Про
порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям" визначено, що паювання земель передбачає
визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю
кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного
товариства без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Право на земельний пай засвідчується Сертифікатом на право на земельну
частку (пай), який видається сільською, селищною або міською радою і є
підтвердженням перебування особи у списку членів колективного
сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного товариства, що додається до державного акту
на право колективної власності на землю зазначених підприємств.

Відповідно до п.17 Розділу X Земельного кодексу України від 25.10.2001р. сертифікати на право на
земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими
документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки
(паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства

Разом з тим, п. 3 Указу Президента України від 03.12.1999 р. №1529/99
"Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора
економіки" зазначено, що у ході реалізації його положень, інших

актів Президента України щодо реформування колективних
сільськогосподарських підприємств та створення приватних (приватно-орендних}
сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств,
господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів
господарювання, які засновуються на приватній власності, а також під час
укладення договорів оренди земельних часток (паїв) виходити з того, що сертифікат
на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує
право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою. Тому,
сертифікат на право на земельну частку (пай) засвідчує право вимоги, тобто
майнове право власника.

Згідно із ст.ст. 125-126 Земельного кодексу України право власності на
земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної
реєстрації, тобто після одержання державного акту. Земельні частки (паї),
власникам яких видано державні акти про право власності на них, з метою
оподаткування розглядаються як нерухомість, в т.ч. при оподаткуванні спадщини.

Відповідачкою по справі було успадковано від ОСОБА_2 право на земельну
частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності, що належало
померлій на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) від
10.07.1997 р.

Таким чином, оскільки відповідачкою одержано у спадщину земельний
сертифікат (майнове право, яке з метою оподаткування розглядається як об'єкт
комерційної власності поряд з корпоративним правом), а не державний акт на
право власності на землю, а також майновий сертифікат, то вона як спадкоємець
зобов'язана до 1 квітня 2006 року подати до податкової інспекції за місцем
своєї податкової адреси (місцем постійного або переважного проживання) річну
декларацію, в якій зазначити вартість такого успадкованого земельного
сертифікату та сплатити з неї податок з доходів фізичних осіб за ставкою 13
відсотків.

У відповідності до ч. "г" пп.4,2.2 п.4.2 ст.4 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", п.18.7 ст.18 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", позивачем визначено суму податкового
зобов'язання відповідачки по податку з доходів фізичних осіб на підставі
поданої декларації та винесено податкове повідомлення від 27.04.2006 року
№/0 на суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних
осіб у розмірі 4570,54 грн. Податкове повідомлення відповідачкою отримано
29.04.2006 року. Проте, у встановлений законом термін останньою не сплачено, як
і дві наступні податкові вимоги від 11.07.2006 року № 1/45 на суму податкового
боргу 5025,41 грн., та від 14.08.2006 року № 2/63 на цю ж суму.

Відповідачка проти позову заперечує в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1подала до Державної податкової
інспекції у Таращанському районі декларацію про доходи, одержані з 1 січня по
31 грудня 2005 року, в якій задекларувала отриману спадщину за заповітом від
ОСОБА_2. Відповідно до поданої декларації та свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 26.02.2005 року вона одержала спадкове майно, а саме: право на
земельну частку (пай) на суму 35157,98 грн., право на майновий пай на суму 3499
грн. та грошовий вклад.

Позивачем визначено суму податкового зобов'язання, відповідачки по податку
з доходів фізичних осіб на підставі поданої декларації та винесено податкове
повідомлення від 27.04.2006 року №/0 на суму податкового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 4570,54 грн. та від 09.06.2006
року №/1 збільшено податкове зобов'язання на суму 454,87 грн.

Податкові повідомлення відповідачкою отримані 29.04.2006 року та 15.062006
року. В зв'язку з несплатою останньою податкового зобов'язання, позивачем було
направлено відповідачці дві податкові вимоги від 11.07.2006 року № 1/45 на суму
податкового боргу 5025,41 грн., та від 14.08.2006 року № 2/63 на цю ж суму.

В судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги позивача частково
змінила і, в зв'язку з наданням Таращанською міською радою Київської області
відповідачці пільги в розмірі 25 відсотків по податку з доходів фізичних осіб
визначила належний до сплати останньою податковий борг в розмірі 3769,16 грн.

Дане встановлено з пояснень сторін, матеріалів справи, вивчених в судовому
засіданні: копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.4), копії
декларації про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2005 року (а.с.5-6),
копії розрахунку податку з доходів фізичних осіб (а.с.7), копії податкового
повідомлення та повідомлення про вручення (а.с.8-9), копії корінців податкових
вимог та квитанції (а.с. 14-17), рішення Таращанської міської ради Київської
області №100-8-У від 15.03.2007 р. (а.с.32), клопотання позивача (а.с.32).

Відповідно до пп. "в" п.13.1 ст.13 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб" об'єкти спадщини платника податку
поділяються з метою оподаткування на об'єкти комерційної власності, а саме -
цінний папір (крім депозитного (ощадного) сертифіката), корпоративне право,
власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна (промислова) власність
або право на отримання доходу за нею.

Отримане позивачем у спадщину право на земельну частку (пай) та майновий
пай відповідач оподатковує за правилами оподаткування об'єктів комерційної
власності, отриманих у спадщину. З цим не можна погодитися з наступних
міркувань.

П.п. "в" п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" визначено вичерпний перелік об'єктів комерційної
власності, зокрема до них належать: цінний папір (крім депозитного (ощадного),
іпотечного сертифіката), корпоративне право, власність на об'єкт бізнесу як
такий, тобто власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна
(промислова) власність або право на отримання доходу за нею.

Чинний на момент виникнення правовідносин з успадкування земельної частки
(паю) та майнового паю Закон України "Про цінні папери та фондову
біржу" визначає цінні папери як грошові документи, що засвідчують

право володіння або відносини позики, визначають взаємовідносини між особою, яка
їх випустила, та їхнім власником і передбачають, як правило, виплату доходу у
вигляді дивідендів або відсотків, а також можливість передачі грошових та інших
прав, що випливають з цих документів, іншим особам. У статті 3 цього Закону
подано вичерпний перелік видів цінних паперів, серед яких сертифікат на право
на земельну частку (пай) не значиться.

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка
якої визначається в статутному фонді (майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та
активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші
правомочності, передбачені законом та статутними документами. Сертифікат на
право на земельну частку (пай) не надає можливість його власнику брати участь в
управлінні господарською організацією, отримувати певну частку прибутку
(дивідендів) даної організації та активів у разі її ліквідації.

Ст.1 п.1.8. Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств"
визначає корпоративні права, як право власності на статутний фонд (капітал) юридичної
особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання
відповідної частки прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її
ліквідації відповідно до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена
така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства,
заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, або в інших
організаційно-правових формах.

Відповідно до Національного стандарту №1 „Загальні засади оцінки майна і
майнових прав", затвердженого Постановою КМУ № 1440 від 10.09.03 цілісний
майновий комплекс - це об'єкт, сукупність активів якого дає змогу провадити
певну господарську діяльність.

З викладеного вбачається, що право на земельну частку (пай), посвідчене
сертифікатом та право власності на майновий пай посвідчене відповідним
свідоцтвом не належить до жодного з різновидів об'єктів комерційної власності.

Крім того. п. п.4.4.1. п.4.4. ст..4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" встановлює, що у разі коли норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних
законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне)
трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів,
внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь платника податків, так
і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Керуючись п. 11 ст.10 Закону України "Про державну податкову службу в
Україні", пп. 3.1.1. ст.3, п.п. 4.4.1. п.4.4. ст.4 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", п.1.8 ст.1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств", ст. З Закон України „Про цінні папери
та фондову біржу" ст. 167 Господарського кодексу України,, п. 14
Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 17, 51, 79, 98, 111,
112, 158-163, 186 та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В адміністративному позові Рокитнянської міжрайонної державної податкової
інспекції з Таращанським відділенням до ОСОБА_1про, стягнення податкового боргу
перед бюджетом по податку з доходів фізичних осіб - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду
Київської області через Таращанський районний суд Київської області шляхом
подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції.