Справа № 22-а-5573/2008
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кузнецова М.Л.
Суддя-доповідач -
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем
України

28
травня 2008 року справа
№ 22-а-5573/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Геращенка І.В.

суддів при секретарі за участю:
позивача відповідача

Арабей Т.Г., Міронової Г.М.
Літвіновій Л.О. не з'явився не з'явився

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської Ради

на постанову

Стахановського міського суду
Луганської області

від

24.03.2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-77/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської
міської Ради Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області

про

нарахування та сплату
недоплаченої грошової допомоги інваліду війни за 2004 - 2007 роки, -

В С Т А Н О В И Л А :

02.02.2008 року ОСОБА_1
звернувся до суду з вищевказаним позовом до УПСЗН Стахановської міської Ради,
Головного управління Державного казначейства України в Луганській області.

Постановою Стахановського
міського суду Луганської області від 24.03.2008 року позов ОСОБА_1 про
нарахування та сплату недоплаченої грошової допомоги інваліду війни до 5 травня
було задоволено частково. Стягнуто з першого відповідача на користь позивача заборгованість
за зазначеним видом грошової допомоги у сумі 3437 грн. 63 коп. за 2004, 2007
роки. В решті позову у задоволенні відмовлено.

Не погодившись з таким
судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме: на ст. 44 Закону України “Про державний бюджет
України на 2004 рік”, ст. 29 Закону України “Про державний бюджет України на
2007 рік”.

Суд першої інстанції при
розгляді справи встановив, що позивач дійсно був інвалідом війни 3 групи до
2006 року та з 2006 року має 2 групу інвалідності, перебуває на обліку у
першого відповідача, при цьому розмір мінімальної пенсії за віком за станом на
05 травня відповідного року складав у 2004 році - 92 грн. 45 коп., у 2007 році
- 410 грн. 06 коп.

Таким чином, суд першої
інстанції вирішив, що позивач повинен був отримати від відповідача разову
грошову допомогу в 2004 році у розмірі 647 грн. 15 коп. (92 грн. 45 коп. х 7),
але фактично позивач отримав 130 грн., в 2007 році у розмірі 2870 грн. 42 коп.
(410 грн. 06 коп. х 8), але фактично позивач отримав 360 грн., а тому, відповідачем була недоплачена позивачеві сума
щорічної разової допомоги як інваліду війни до 5 травня в 2004, 2007 роках 3437
грн. 63 коп. (647 грн. 15 коп. - 130 грн.) + (2870 грн. 42 коп. - 360 грн.).

У стягненні
зазначеного
виду допомоги за 2005, 2006 роки судом першої інстанції було відмовлено, оскільки ст. 34 Закону України “Про державний
бюджет України на 2005 рік” та ст. 30 Закону України “Про державний бюджет
України на 2006 рік” до теперішнього часу не визнані неконституційними
Конституційним Судом України.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне її залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1дійсно був інвалідом війни 3 групи до
2006 року та з 2006 року має 2 групу інвалідності, перебуває на обліку у
першого відповідача, у зв'язку з чим та відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право
на отримання щорічної грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися
до 5 травня) в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком для інваліда війни 3
групи, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком для інваліда війни 2 групи,
знаходиться на обліку в УПСЗН Стахановської міської Ради.

Фактично позивач отримав від першого відповідача у 2004 році зазначений вид допомоги у розмірі 130 грн.,
при цьому відповідач керувався положенням ст. 44 Закону України “Про державний
бюджет України на 2004 рік”.

У 2005, 2006 роках позивач фактично отримав від першого відповідача
наведений вид допомоги в розмірі 270 грн. та 330 грн., відповідно. При цьому
відповідач керувався положеннями ст. 34 Закону України “Про державний бюджет
України на 2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про державний бюджет України на
2006 рік”.

В 2007 році фактично
позивач отримав від першого відповідача - 360 грн.,
при цьому відповідач керувався положеннями ст. 29 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік”.

Положення ст. 44 Закону України
“Про Державний бюджет на 2004 рік” визнане неконституційним на підставі рішення
Конституційного Суду України № 20-рп/2004 (v020p710-04) від
01.12.2004 року.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача щодо нарахування ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 9 травня
протягом 2004 року в розмірі 130 грн. за ст. 44 Закону України “Про Державний
бюджет на 2004 рік” у розмірі згідно до Закону України “Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р. є очевидною, а тому,
суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зазначена грошова
допомога підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Положення
пункту 29 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”
визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України у справі
№ 6-рп від 09.07.2007 року.

Тому неправомірність дій першого відповідача про нарахування ОСОБА_1
щорічної грошової допомоги до 9 травня протягом 2007 року в розмірі 365 грн.,
встановленому Законом України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, а не в
розмірі згідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”
№ 1058-IV від 09.07.2003 року також очевидною.

Проте, норми Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік” та
Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” до теперішнього часу
не визнані неконституційними Конституційним Судом України.

За таких обставин дії першого відповідача відносно розміру сплати позивачу
зазначеного виду допомоги у 2005 та 2006 роках є правомірними.

Таким чином,
колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені
обставини справи та ухвалено постанову, з додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому судове рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи
наведене та керуючись статтями 2, 11, 21, 160, 184, 195, 196, пунктом 1 частини
1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
Ради на постанову Стахановського районного суду Луганської області від
24.03.2008 року у справі № 2-а-77/08 - залишити без задоволення.

Постанову
Стахановського районного суду Луганської області від 24.03.2008 року у справі №
2-а-77/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської Ради, Головного управління Державного
казначейства України в Луганській області про нарахування та сплату
недоплаченої грошової допомоги учаснику війни до 5 травня за 2004 - 2007 роки -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання законної сили.

Головуючий:
І.В.Геращенко

Судді:
Т.Г.Арабей

Г.М.Міронова