Справа № к-5951/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді:
Бутенка В.І.,

суддів: Панченка О.І., Лиски Т.О.,
Сороки М.О., Штульмана І.В.,

при секретарі: Мацюк Т.С.,

за участю представника ВАТ "ВТП "Укренергочермет"
Ольшанського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного
провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу Дзержинського
районного суду м. Харкова від 27 січня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 19 квітня 2005 року у справі за скаргою
ОСОБА_1на дії посадової особи - генерального директора ВАТ "Виробничо-технічне
підприємство "Укренергочермет", -

встановила:

У вересні 2004 року ОСОБА_1,
звернувся до суду в порядку глави 31-А ЦПК України 1963 року зі скаргою на
неправомірні дії генерального директора ВАТ "ВТП
"Укренергочормет", який, на думку заявника, безпідставно відмовився
внести корективи в довідку №128/26 від 12.02.2003 р., проставивши термін
"науковий" перед словами "група", "бюро" та
внести корективи в довідку №255 від 20.07.2004 р. про заробітну плату.

Ухвалою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 27 січня 2005 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного
суду Харківської області від 19 квітня 2005 року, скаргу ОСОБА_1. в порядку ч.7
ст. 2486 ЦПК України 1963 року було залишено без розгляду у зв'язку
з наявністю спору про право.

Не погоджуючись із ухваленими
судовими рішеннями, ОСОБА_1. звернувся до Верховного Суду України з касаційною
скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій, посилаючись на
порушення норм процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове
рішення, яким скаргу задовольнити.

Листом Верховного Суду України від
09.11.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд
першої інстанції помилково посилався на те, що виник спір про право, який має
розглядатися в порядку позовного провадження. З таким висновком погодилась і
апеляційна судова інстанція.

Проте колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не погоджується з такими висновками судів,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 55
Конституції України, Закону "Про звернення громадян" та Гл. 31-А
Цивільного процесуального кодексу України (в редакції 1963 року), громадянами
можуть бути оскаржені до суду рішення, дії чи бездіяльність у сфері
управлінської діяльності будь-якого органу державної влади чи місцевого
самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, іншої
юридичної особи або їх посадових чи службових осіб, за винятком актів,
перевірку конституційності яких віднесено до повноважень Конституційного Суду
України або щодо яких передбачено інший порядок судового оскарження.

Згідно із ст. 2482 ЦПК
України 1963 року предметом судового оскарження можуть бути як колегіальні, так
і одноособові рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів оскарження, акти як
нормативного, так й індивідуального характеру, у зв'язку з якими громадянин
вважає, що:

-
порушено або порушуються його права і свободи;

- створено або створюються перепони
для реалізації ним своїх конституційних прав чи свобод (або вжиті заходи щодо
їх реалізації є недостатніми);

- на нього покладено обов'язки, не
передбачені законодавством або передбачені, але без врахування конкретних
обставин, за яких ці обов'язки повинні покладатися, або що вони покладені не
уповноваженими на це особою чи органом;

- його притягнуто до
відповідальності, не передбаченої законом, або до нього застосовано стягнення
за відсутності передбачених законом підстав чи неправомочною службовою особою
(органом).

При цьому Постановою Верховного
Суду України №13 від 03.12.1997 року "Про практику розгляду судами справ
за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, юридичних, посадових і службових осіб у сфері
управлінської діяльності, які порушують права та свободи громадян" у п.9
роз'яснено, що згідно з вимогами ч.7 ст. 2486 ЦПК суд, встановивши
при розгляді скарги наявність спору про право, який розглядається в порядку
позовного провадження, залишає скаргу без розгляду, у зв'язку з чим провадження
у справі закінчується. У разі з'ясування цих обставин при поданні скарги суддя
відмовляє в її прийнятті й роз'яснює заявнику його право на пред'явлення позову
на загальних підставах, оскільки провадження в порядку, передбаченому Гл. 31-А
ЦПК, не може бути розпочате.

Суди мають виходити з того, що при
розгляді справ за правилами Гл. 31-А ЦПК України 1963 року вирішуються питання
не про захист суб'єктивних прав, що виникли з цивільних, трудових, сімейних та
інших правовідносин шляхом їх встановлення і визнання, а про поновлення прав чи
свобод громадян, закріплених Конституцією України, законами та іншими
нормативно-правовими актами й порушених суб'єктами оскарження під час
здійснення ними управлінських функцій.

Між тим, право скаржника на
отримання відповіді на його звернення встановлено Законом України "Про
звернення громадян".

Таким чином, заявником фактично
ставиться питання про поновлення існуючого у нього в силу закону права, яке було
порушено суб'єктом оскарження шляхом неналежного виконання своїх обов'язків, а
тому безумовних підстав для залишення скарги без розгляду у судів не було. Суд
помилково виходив з того, що скаржник фактично ставить вимоги про захист його
права на отримання пенсії в порядку ст. 24 Закону України "Про наукову та
науково-технічну діяльність", оскільки єдиною вимогою до суду у ОСОБА_1.
було визнання неправомірними дій генерального директора ВАТ "ВТП
"Укренергочермет" щодо коригування довідок про трудовий стаж і про
заробіток.

Крім того, судова колегія вважає за
необхідне відзначити, що предметом спорів, пов'язаних з відмовою у призначенні
пенсії, з порушенням строків та зниженням розміру її виплати, перерахунком,
виплатою за минулий час є порушення прав
і свобод заявників у сфері управлінської діяльності пенсійних органів, тому до
вересня 2005 року справи щодо цих спорів повинні були розглядатися за
правилами, встановленими главою 31-А ЦПК України (1963 року). Такі спори не
розглядалися в порядку позовного провадження, тому що в них не ставиться
питання про право цивільне.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи були
допущені порушення норм процесуального права, які ставлять під сумнів
законність і обґрунтованість ухвалених ними рішень.

За таких обставин, відповідно до
положень ст. 227 КАС України, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню, а
справа направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду слід врахувати
викладене і у відповідності із вимогами закону вирішити цей спір.

Зважаючи на те, що чинним Кодексом
адміністративного судочинства України компетенція щодо розгляду даної справи не
віднесена до юрисдикції адміністративних судів у зв'язку з відсутністю у даному
спорі суб'єкта владних повноважень в розумінні п.1 ст. 3 КАС України, новий
розгляд має здійснюватись за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 222,
223, 227, 230 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27
січня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 квітня
2005 року - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: