Справа № 22-а-2032/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа
№22-а-2032/08 Головуючий
1 інстанції: Литовка М.І.
49 Доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
квітня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В

Суддів Бенедик А.П.,
Кононенко З.О.

за участю

секретаря Маймуліної А.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного
адміністративного суду в м.Харкові адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Путивльського районного
суду Сумської області від 26.11.2007р.
по справі №2-а-30/07

за позовом
ОСОБА_1

до
Управління
праці та соціального захисту населення Путивльської районної державної

адміністрації

3 особа управління державного казначейства в
Путивльському районі

про
визнання незаконними дій органу
державної влади та стягнення щорічної виплати на оздоровлення

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним
позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Путивльської районної державної адміністрації Сумської області, 3
особа: Управління державного казначейства
України в Путівльському районі Сумської області, в якому просила суд визнати незаконними дії
відповідача, в частині відмови в нарахуванні
та виплаті передбаченої щорічної
виплати на оздоровлення за період з 2001 року по 2007 рік відповідно до
положень ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнути з
відповідача щорічну виплату на оздоровлення за період з 2001 року по 2007
рік відповідно до положень ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в сумі 8765 грн. 59 коп.

Постановою Путивльського районного
суду Сумської області від 26.11.2007 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною відмову
Управління праці та соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації
Сумської області у перерахунку
та виплаті ОСОБА_2 недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч. 4 ст. 48
Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2007 рр. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту
населення Путивльської районної
державної адміністрації Сумської області зробити перерахунок
та виплатити
позивачу недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
"Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за 2007 рр. в розмірі 1590 грн. В
задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Позивачка, не погодившись з постановою суду подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а саме: ч.2 ст.11, ч.2 ст.509, ст. 1173 Цивільного
кодексу України та ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів
населення», ч.3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України,
просить оскаржувану постанову скасувати
та прийняти нову постанову,якою позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем
надано заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких посилаючись на
прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, просить
апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції -скасувати.

Колегія
суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції
та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено,що ОСОБА_1 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом III групи, пов'язаної з наслідками аварії на ЧАЕС, і згідно ст.
48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення. В в
2001-2004р. в розмірі по 21,5 грн., а в 2005-2007рр. вона отримала по 90 грн.

У вересні
2007 року вона звернулася до відповідача
із заявою про перерахунок і виплату недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення за 2001 -2007рр.
виходячи із розміру 4 мінімальних заробітних плат. 10.09.2007р. позивачка отримала відповідь про
відмову в перерахуванні виплат на оздоровлення.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, щодо стягнення недоплаченої щорічної
грошової допомоги за 2001-2006 роки, суд першої інстанції, виходив з пропущення
позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом.

Колегія суддів
погоджується з такими висновками суду.

Статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства України встановлений річний строк
звернення до адміністративного суду.

Згідно з
ч. 1 зазначеної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Частиною 2
зазначеної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем
щорічна допомога на оздоровлення за 2006 рік була отримана 21.06.2006 року
(а.с. 32)

Позов подано до адміністративного суду 25.09.2007
року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Статтею
100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення
строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідач наполягав на відмові в задоволенні
позову з підстав пропущення строку для звернення до адміністративного суду,
встановленою ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 22)

Таким
чином, виходячи з наведеного, колегія суддів, вважає, що при прийнятті судового
рішення у справі, в частині відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та
процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги позивача, з наведених вище підстав, висновків суду не
спростовують, а тому апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що
розмір щорічної допомоги на оздоровлення, встановлений постановою Кабінету
Міністрів України тривалі роки не змінювався і не відповідає розміру
встановленому Законами України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії та інвалідом 3-ї групи.

В 2007 році грошова допомога на
оздоровлення виплачувалася позивачу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року за №562, а не статті 48 Закону України „Про соціальний
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Відповідно
до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав
і свобод.

Кабінет Міністрів України не уповноважений
Законом № 796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат,
пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1
статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

У
Законі № 796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного
права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону
їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та
обсягу права, наданого Законом № 796-ХІІ, є безпідставним.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 2 ч.4 ст.48 Закону України
„Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи
виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного
закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту законів України про
встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2007 роки не вбачається
будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної
плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний статус
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Слід зазначити, що встановлений ще
в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався і
не відповідає розміру, встановленому
законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме
ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2007 рік, а не Постанова Кабінету
Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за №836.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відповідач по справі повинен виплатити
позивачу щорічну допомогу із сум мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» розмір
мінімальної заробітної плати склав у 2007 р. - 420 грн.,

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням наведених розмірів мінімальної заробітної плати у 2007 році, суд
першої інстанції обґрунтовано розрахував недовиплачену позивачу суму
компенсації на оздоровлення у 2007р. 420
грн. х 4 - 90 = 1590,00 грн.

Таким чином за вищевказаний період
недовиплачено 1590,00 гривень.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного висновку, та прийняв постанову з урахуванням
всіх обставин у справі, правильно застосувавши норми матеріального та
процесуального права, підстав для
скасування судового рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205,
ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову
Путивльського районного суду Сумської області від 26.11.2007р.
по справі №2-а-30/07 - без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
(підпис) Н.В.
Шевцова

Судді: (підпис) А.П.Бенедик

(підпис) З.О.Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного суду Н.В.
Шевцова