Справа № 22-а-1312/2007
Суддя: Котелевець А.В.
Дата ухвалення: 2007-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-1312/2007 року
1 ін ст. - Діденко С. А.
Доповідач- Котелевець А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007
року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого -
Коростійової В.І.,

суддів - Кіпенко І.С.
, Котелевець А.В.,

при секретарі -
Полубан СМ.
, Гайворонської І.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Київського районного суду м. Харкова від
17 січня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов'язки начальника ДПІ у Київському районі
м. Харкова про визнання нечинним
рішення, -

встановила:

В
вересні 2004 року
ОСОБА_1 звернувся у суд зі скаргою на рішення № 5970/10/10-029 від 5 серпня 2004
року в. о. начальника ДПІ у Київському районі м. Харкова В.В.Горлевської, яким йому відмовлено в скасуванні додаткового
податкового зобов'язання на суму 4 443 грн. 93 коп.3гідно з податковим повідомленням
ДПІ у Київському районі м. Харкова № /0 від 5 травня 2004 року, уточненим податковим повідомленням ДПІ у
Київському районі м. Харкова № /1 від 10 серпня 2004 року.

В
уточненому позові просив визнати вказане рішення нечинним, таким,
що покладає на нього обов'язок по сплаті податку, не передбачений законами України, та порушує його право приватної власності.

Представник
ДПІ у Київському районі м. Харкова позов
не визнав, посилаючись на його
безпідставність.

Постановою
Київського районного суду м. Харкова від
17 січня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись
на порушення норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду першої інстанції.

ДПІ у
Київському районі м. Харкова своїх
заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Приймаючи
рішення про відмову в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що визначення
податкового зобов'язання в розмірі 4
443 грн. 93 коп.3а
сукупним доходом позивача на 2003
рік за прогресивною шкалою ставок податків здійснено ДПІ у Київському
районі м. Харкова в межах наданих
відповідачу повноважень і відповідно до нормативно-правових актів, якими були врегульовані питання оподаткування
доходів громадян за цей період. Однак погодитись з таким висновком не
можна, оскільки суд

2

неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, і порушив норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Стаття 61 Конституції
України передбачає обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Принципи
побудови системи оподаткування, види
податків, зборів та інших обов'язкових
платежів, напрями їх зарахування і використання, перелік платників податків та об'єктів
оподаткування, як і відповідальність за
порушення податкового законодавства визначаються Законом України від 25 червня 1991 року /в редакції
від 18 лютого 1997 року з
наступними змінами/ «Про систему оподаткування».

Згідно
зі статтями 3, 4, 14 зазначеного
закону громадяни зобов'язані сплачувати податок з отриманих доходів, виходячи,
зокрема, з принципу соціальної
справедливості -шляхом
запровадження економічно обґрунтованого неоподаткованого мінімуму доходів
громадян та застосування диференційованого і прогресивного оподаткування
громадян, які отримують високі та
надвисокі доходи.

Починаючи
з 1 січня 1993 року громадяни
сплачують прибутковий податок у відповідності з Декретом Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року «Про
прибутковий податок з громадян» /далі -
Декрет/, яким визначено платників
прибуткового податку, об'єкти і ставки
оподаткування.

При
цьому відповідно до принципу диференційованого і прогресивного оподаткування
громадян. Декрет у ст. 7
розділу 1 встановлює
ставки оподаткування в залежності від виду і розміру отриманого громадянами
доходу.

Гак, п. 1
ст.
7 Декрету
передбачено сплату прибуткового податку з сукупного оподатковуваного доходу
громадян за місцем основної роботи /служби,
навчання/ - тобто

3 доходу, отриманого в результаті основної, систематичної діяльності громадянина, що

носить постійний характер, який
обчислюється за ставками прогресивного оподаткування

доходів громадян. В той же час із сум доходів, одержуваних громадянами не за місцем

основної роботи та громадянами, які
не мають постійного місця проживання в Україні,

податок нараховується до джерел виплати за ставкою 20 процентів /п.3 ст. 7
Декрету/.

Механізм
застосування положень Декрету визначений Інструкцією «Про прибутковий податок з
громадян», затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 /далі -
Інструкція/. Зокрема, п. 7.1 Інструкції
визначається порядок застосування прогресивної шкали ставок прибуткового
податку, наведених у п. 1 ст. 7
Декрету, залежно від змін розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,
який встановлюється іншими, ніж
Декрет, нормативно-правовими актами
Президента, Верховної Ради України і
Кабінету Міністрів України з урахуванням того,
що згідно з п. 6 ст. 6
Декрету в прогресивну шкалу ставок оподаткування введено неоподатковуваний
мінімум, а не мінімальну заробітну
плату.

Пунктом 7.3 Інструкції
встановлено, що із сум доходів, одержаних громадянами не за місцем основної
роботи, та громадянами, які не мають постійного місця проживання в
Україні, податок нараховується до джерел
виплати за ставкою 20 відсотків
- щомісячно.
Громадянам, які мають постійне
проживання в Україні і одержали доходи не за місцем основної роботи, державними податковими інспекціями на
підставі декларацій провадяться перерахунки податку з сукупного річного доходу
за ставками, наведеними у п. 7.1 Інструкції.

Матеріали
справи свідчать, що ЗО березня 2004 року ОСОБА_1 до
ДПІ у Київському районі м. Харкова
рекомендованим поштовим відправленням була надіслана декларація про
доходи, згідно з якою, окрім доходів за місцем основної роботи
/Національна юридична академія України імені Ярослава Мудрого/ у сумі 32 586
грн. 02 коп., з яких утримано 9 594 грн.
60 коп. прибуткового податку з громадян,
одержані ще доходи не за місцем основної роботи /Академія правових наук
України, Науково-дослідний інститут
вивчення проблем злочинності, Вища
атестаційна комісія України,
Державна акредитаційна комісія
України/ у сумі 22 205 грн. 98 коп., з
яких утримано

4 440
грн. 87 коп.
прибуткового податку з громадян. Враховуючи дані декларації, ДПІ у

3

Київському
районі м. Харкова був зроблений
перерахунок прибуткового податку з сукупного оподатковуваного доходу ОСОБА_1 за
2003 рік, за результатами якого визначений розмір
прибуткового податку у сумі 18
473 грн. 40 коп., у зв'язку з чим позивачу необхідно
сплатити 4 443 грн. 93 коп.
прибуткового податку згідно з податковим повідомленням від 5 травня 2004 року № /0, уточненим податковим повідомленням від 10 серпня 2004 року № /1 /а. с. 10-11/.

При
цьому, ДШ у Київському районі м. Харкова керувалась Декретом, до якого зміни щодо ставок оподаткування
доходів громадян, передбачених в п. 1 ст. 7,
були внесені Указом Президента України від 13 вересня 1994 року № 519 /з наступними
змінами/ «Про збільшення неоподаткованого мінімуму та ставки прогресивного
оподаткування доходів громадян» /далі -
Указ Президента №
519/.

Разом з
тим, згідно п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції
України система оподаткування, податки і
збори встановлюються виключно законами України.

Відповідно
до п. 1 Розділу
ХУ «Перехідні положення» Конституції України,
що набрала чинності 28
червня 1996 року, закони ті інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією
Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Як
зазначено в ст. 8, Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.

Пленум
Верховного Суду України в п. 2
постанови від 1 листопада
1996 р. № 9 «Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що суди при розгляді конкретних справ мають
оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки
зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати
Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на
Конституції, а також на чинному
законодавстві, яке не суперечить їй.

Суди
безпосередньо застосовують Конституцію у разі: коли зі змісту норм Конституції
не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом; коли
закон, який був чинним до введення в дію
Конституції чи прийнятий після цього,
суперечить їй; коли правовідносини,
що розглядаються судом, законом
України не врегульовано, а
нормативно-правовий акт, прийнятий
Верховною Радою або Радою міністрів Автономної Республіки Крим, суперечить Конституції України; коли укази
Президента України, які внаслідок їх
нормативно-правового характеру підлягають застосуванню судами при вирішенні
конкретних судових справ, суперечать
Конституції України.

Нормативно-правовим
актом, що був чинним на день прийняття
рішення в. о. начальника ДПІ у Київському районі м. Харкова,
В.В.Горлевською про визначення позивачу податкового зобов'язання і
підлягав застосуванню, був Декрет, оскільки згідно вимог Закону України від 18
листопада 1992 року «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України
повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання» з дня
опублікування Декрету сфера суспільних відносин з оподаткування доходів
громадян була такою, що врегульована
нормами закону. Зазначений Декрет втратив чинність лише з 1 січня 2004 року /Закон
України від 22 травня 2003 року «Про
податок з доходів фізичних осіб»/.

Оскільки
у 2003 році
Декрет мав силу закону і до нього не були внесені відповідні зміни щодо ставок
оподаткування доходів громадян законами України, ДПІ у Київському районі м. Харкова не мала права застосовувати норми
Декрету зі змінами, внесеними Указом
Президента № 519, при визначенні розміру податкового зобов'язання ОСОБА_1
за цей період.

Виходячи
із принципу верховенства права, позов
ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.
ст. 196,
198 п.3, 202 п. п. 1,
4, 205 ч. 2,
207 КАС України,
ст. 8 Конституції
України, судова колегія, -

4

постановила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову
Київського районного суду м. Харкова від
17 січня 2007 року скасувати.

Рішення
в. о. начальника ДПІ у Київському районі м.
Харкова В.В.Горлевської № 5970/10/10-029 від 5 серпня 2004 року за
зверненням ОСОБА_1 та податкові повідомлення ДШ у Київському районі м. Харкова №
№ /0 і /1
від 5 травня і
10 серпня 2004 року, направлені на ім'я ОСОБА_1, про погашення податкового боргу в сумі 4 443 грн. 93 коп., визнати протиправними.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складання її повного тексту.