Справа № 22а-54/2007
Суддя: Козлов О.М.
Дата ухвалення: 2007-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 22а-54/2007 року Головуючий у
І інстанції Папаценко П.І.
Категорія - 37 Доповідач
УХВАЛА

іменем України

05 квітня 2007 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Ігнатоля
Т.Г.

суддів Кочегарової Л.М., Козлова О.М.,

при секретарі Жило І.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу адміністративного
провадження за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, Виконавчого
комітету Маріупольської міської ради, Маріупольського міського управління
земельних ресурсів. ОСОБА_2, про визнання рішення Виконавчого комітету
Маріупольського міської ради, державного акту на право власності на земельну
ділянку частково недійсними , та визнання недійсним актового запису про
реєстрацію акту в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності
на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду міста Маріуполя
від 29 січня 2007 року

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від
29 січня 2007 року позов ОСОБА_1. до Маріупольської міської ради, виконавчого
комітету Маріупольської міської ради, Маріупольського міського управління
земельних ресурсів про визнання рішення виконавчого комітету Маріупольського
міської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку частково
недійсними, та визнання недійсною реєстрацію акту в Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на землю та на право постійного користування
землею, договорів оренди землі задоволено частково.

Рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради
за №253/1 від 18.06.2003 року в частині надання ОСОБА_2. у власність земельної
ділянки площею 0,0152 га по АДРЕСА_1 в м.Маріуполі (кадастровий номер
:04:007:0157) визнано недійсним.

Державний акт на право власності на земельну ділянку
серії ДН №020071 від 28.08.2003 року, виданий на ім'я ОСОБА_2. у частині
передачі їй у власність земельної ділянки, площею 0,0152 га, поАДРЕСА_1в
М.Маріуполі (кадастровий номер :04:007:0157) визнано недійсним.

Визнано недійсним актовий запис про реєстрацію Державного
акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №020071 від 28.08.2003
року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та
на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №91 від
28.08.2003 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2., посилаючись на те, що
постанова не відповідає нормам матеріального та процесуального права, просить
постанову скасувати і увалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог, або визнати відвід суду обгрунтованим і повернути справу на
новий судовий розгляд, або залишити позов без розгляду в зв'язку з його
підсудністю господарському суду тому, що спірні правовідносини виникли між
двома підприємцями, а також за наявності недоведеності обставин, що мають
значення для

справи,
які суд першої інстанції вважав встановленими. Справу розглянуто у її
відсутність і відсутність її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника
відповідачки ОСОБА_2. -ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення
позивачки, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду не підлягає
скасуванню з таких підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами
справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 4.02.2006 року та від
16.08.2006 року позивачці на праві приватної власності належать нежилі
приміщення під Літ.Ж-1 і Літ.Ж2-1, розташовані за адресою: м.Маріуполь,
АДРЕСА_1. Право власності на вказані приміщення зареєстровано у Маріупольському
бюро технічної інвентаризації. Рішенням Маріупольської міської ради за №5/2-103
від 23.05.2006 року погоджено місце розміщення земельної ділянки площею 0.0153
га, для реконструкції існуючої будівлі і будівництва прибудови до неї, та
дозволено розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, але за
експертизою Донецького обласного управління земельних ресурсів відвід
неможливий тому, що земельна ділянка, відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ДН №020071 від 28.08.2003 року, виданого на
підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 18.06.2003 року
№253/1, належить ОСОБА_2., яка згідно з цим актом є власником земельної ділянки
площею 0,0211 га, складовою частиною якої є земельна ділянка площею 0,0152 га поАДРЕСА_1в
М.Маріуполі, на якій знаходиться нежиле приміщення Літ.Ж-1, яким ОСОБА_2.
ніколи не користувалась і яке їй ніколи не належало тому, що за договором
оренди від 6.02.2002 року приміщенням користувався ОСОБА_4, який на підставі
договору купівлі-продажу від 26.09.2002 року став власником цього приміщення, а
рішенням Жовтневого районного суду М.Маріуполя від 21.04.2005 року ОСОБА_2.
відмовлено у праві власності на приміщення Літ. Ж-1.

Задовольняючи позов, суд виходив с того, що,
відповідно до ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів
виконавчої влади можуть передаватися безоплатно у власність земельні ділянки
для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель.

Згідно з ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права
власності на земельну ділянку на підставі приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування і це право власності посвідчується
державним актом.

ОСОБА_2., на час приватизації, не користувалась земельною
ділянкою площею 0,0152 га по АДРЕСА_1 в М.Маріуполі тому, що не мала у
власності і у користуванні будь-яких приміщень на цій земельній ділянці.

Позивач ОСОБА_1. на підставі договору купівлі-продажу від
16.08.2006 року та 4.02.2006 року стала власником нежилих приміщень Літ.Ж-1,
Літ.Ж2-1, розташованих за адресою: м.Мариуполь, АДРЕСА_1, тому вона, у
відповідності до вимог ст.377 ЦК України, як набувач нежилого приміщення
Літ.Ж-1, має право на отримання у власність тієї частини земельної ділянки, яка
зайнята будівлею, що їй належить на праві приватної власності, та на частину
земельної ділянки необхідної для обслуговування цієї будівлі.

Вказаною нормою матеріального права, позивачці надано
право отримати у володіння земельну ділянку, і це її право не заперечують
вимоги ст.120 ЗК України, згідно якої, при переході права власності на будівлю
і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на
підставі цивільно-правових угод, але реалізувати своє право, позивачка не може
в наслідок частково незаконних: рішення виконкому Маріупольської міської ради
за №253/1 від 18.06.2003 року в частині надання ОСОБА_2. у власність земельної
ділянки площею 0,0152 га. поАДРЕСА_1в М.Маріуполі та Державного акту на право
власності на земельну ділянку, серія ДН №020071 від 28.08.2003 року, на ім'я
ОСОБА_2.. Тому рішення виконкому Маріупольської міської ради за №253/1 від
18.06.2003 року та Державний

акт на право власності на
земельну ділянку серії ДН №020071 від 28.08.2003 року, в частині передачі
ОСОБА_2. у власність земельної ділянки площею 0,0152 га поАДРЕСА_1в М.Маріуполі
суд обґрунтовано вважав незаконними і дійшов правильного висновку про визнання
їх, так само як і актового запису про реєстрацію вказаного Державного акту на
право власності на земельну ділянку, недійсними.

Не погоджуючись
з постановою, ОСОБА_2. в апеляційній скарзі, посилається на те, що справа
підлягає розгляду у господарському суді.

Законних підстав
для того щоб погодитись з цими доводами немає.

Згідно
п.1 ст.157, ч.1 ст.203 КАС України, суд своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного
судочинства. Постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у
справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Підвідомчість
справи повинна визначатись виходячи з предмету спору з урахуванням
суб'єктивного складу сторін.

Відповідно
до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7,9) вказані
приміщення належать позивачці на праві приватної власності, тобто як фізичній
особі. Із тексту рішення виконкому (а.с.15), яке оскаржується, земельна ділянка
надавалась у приватну власність відповідачці ОСОБА_2., як фізичній особі. Це
виходить і з державного акту на право приватної власності на земельну ділянку
ОСОБА_2.. (а.с. 16)

Відповідно
до п.1 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України,
господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при виконанні господарських
договорів та з інших підстав, крім спорів, що виникають із публічно-правових
відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та
адміністративних судів.

Згідно з
п.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Виходячи
з наведеного, що стосується суб'єктивного складу і предмету спору, колегія
суддів приходить до висновку, що в цій справі позивачка і відповідачка є
фізичними особами, одна із яких відстоює своє право на приватну власність на
землю порушене рішенням виконкому, що не відповідає вимогам щодо суб'єктів
господарського судочинства, вказаних в статтях 1 і 2 ГПК України. Що стосується
предмету спору, то він не відповідає ст.12 ГПК України, тому, що, незалежно від
того, що позивачка і відповідачка суб'єктами господарювання які здійснюють
підприємницьку діяльність і мають державну реєстрацію як підприємці без статусу
юридичної особи, обставини справи вказують на те, що цей предмет стосується
оскарження особою рішення суб'єкта владних повноважень і повязаного з цим
рішенням порушеного права на земельну ділянку.

Таким
чином, незалежно від того, чи є суб'єктами процесу юридичні або фізичні особи,
розгляд цієї справи входить в компетенцію адміністративного суду, а тому доводи
апеляційної скарги в цій частині не можуть бути задоволені і справа не підлягає
закриттю з підстав, передбачених п.1 ст.157, ч.1 ст.203 КАС України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляції про
порушення судом першої інстанції вимог ч.4 ст.122 КАС України тому, що це не
призвело до неправильного вирішення справи. У відповідності до ст.2-1
Прикінцевих та перехідних положеннь КАС України, до 1 січня 2008 року повне
фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного
засобу здійснюється судом тільки за вимогою особи, яка бере участь у справі,
або за ініціативою суду. В усіх інших випадках хід судового засідання
фіксується у протоколі судового засідання. З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2., її представник та інші участники
такого клопотання під час розгляду справи не заявляли. Та обставина, що
таке клопотання подано в канцелярію суду через 40 хвилин після закінчення
розгляду справи і ухвалення постанови (а.с.43зворот, 49 зворот, 50), не може
розглядатись як

обставина,
що призвела до неправильного вирішення справи і як порушення судом норм
процесуального права. Апеляційну скаргу і в цій частині треба залишити без
задоволення тому, що згідно зі ст.202 КАС України, підставами для скасування
постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є тільки
такі порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Ті
обставини, що ОСОБА_2. та її представник ОСОБА_3., які були належним чином
повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.24-27, 38-40, 49 зворот, 50) в
судове засідання з'явились з запізненням, а після перерви на обід зовсім не
з'явились, не повідомивши про причини неприбуття, колегія суддів не вважає
такими, що є підставою для скасування постанови. Так, у відповідності з
вимогами ст.128 КАС України, непребуття без поважних причин у судове засідання
третьої особи, належним чином повідомленої про дату, час і місце судового
розгляду, не підставою для відкладення розгляду справи, а ОСОБА_2. на час
розгляду справи в суді першої інстанції не була стороною по справі у розумінні
ст.ст.47,50 КАС України. Крім того, відповідно до ч.2 ст.128 КАС України
неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або
третьої особи або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для
розгляду справи. ОСОБА_2. та її представник в апеляційній скарзі та при апеляційному
розгляді справи не навели причин і не надали доказів поважності причин
неприбуття в судове засідання, та нових доказів, якіб вказували на те, що їх
відсутність перешкодила повному і всебічному з'ясованню обставин в
адміністративній справі і призвела до неправильного вирішення справи. Статті
201,202,204 КАС України, не передбачають, що неяка без поважних причин в судове
засідання третьої особи і її представника є таким порушенням ст.128 КАС України
і обставиною, яка надає суду апеляційної інстанції право безумовного скасування
судових рішень. А тому вказані обставини не можуть вважатись такими, що
призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно
до п.2 ст. 204 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову чи
ухвалу суду і направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо
в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на
підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою.

Ухвалою
суду від 29 січня 2007 року (а.с.35) відмовлено в задоволенні заяви
відповідачки про відвід (а.с.34,40) за відсутністю підстав передбачених
ст.ст.27-28 КАС України. Коллегія суддів також вважає, що обставин, які б
викликали сумнів у неупередженості судді по справі немає, а тому немає
передбачених законом підстав для визнання судом апеляційної інстанції заяви про
відвід обгрунтованою, а тому доводи апеляції в цій частині і прохання про
скасування рішення та направлення справи на новий рохгляд мають бути відхилені.

Прохання
апелянта про скасування постанови з підстав недоведенністі обставин, що мають
значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, задоволенню
не підлягають тому, що, як вказано в розясненях, наведених в п.18 „ґ"
постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року
№7, і відповідно до ст.377 ЦК
України, якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності
на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а
інша необхідна для їх обслуговування, а з договор
купівлі-продажу (а.с.8, 10) не випливає, що ними розмір земельної ділянки
визначено.

Крім того, доводи апеляційної скарги в цій частині не
відповідають рішенню Жовтневого районного суду М.Маріуполя від 21 квітня 2005
року, яке набрало чинності (а.с.11-14), тому постанова суду є обгрунтованою
ухвалена судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм
процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих

обставин
в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і не є підставою для скасування постанови.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що
постанова відповідає вимогам ст. 159 КАС України і скасуванню не підлягає.

Керуючись
ст.ст.198,200 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову
Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 29 січня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена протягом одного місяця з дня набрання законної сили шляхом
подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.