Справа № 2-а-4647/2008
Суддя: Гонтарук В.М.
Дата ухвалення: 2008-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2008 р. Справа № 2-а-4647/08

Вінницький окружний адміністративний суд

в складі: головуючого судді Гонтарука
В.М.

при секретарі Зелінській І.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Маринушкіна Є.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до начальника Головного управління праці та соціального захисту
населення Вінницької обласної державної адміністрації ОСОБА_2 про визнання
відмови протиправною, суд -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов ОСОБА_1 до начальника
Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької ОДА
ОСОБА_2 про визнання відмови протиправною.

Позов мотивовано тим, що позивач,
після смерті матері ОСОБА_3, звернулась до начальника Головного управління
праці та соціального захисту населення Вінницької ОДА ОСОБА_2 з заявою про
переоформлення на своє ім'я автомобіля марки KSWAGEN Passat”, 1996 року
випуску, який був наданий матері, як інваліду війни I групи, в якості адресної
гуманітарної допомоги через Головне управління праці та соціального захисту
населення Вінницької ОДА. Однак відповідач направив на адресу позивача листа
про відмову в переоформленні автомобіля, посилаючись на постанову Кабінету
Міністрів України від 19.07.2006 року №999 “Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями”.

Позивач вважає таку відмову
неправомірною з наступних підстав.

На момент отримання ОСОБА_3
автомобіля, тобто станом на 22.08.2005 року, такі правовідносини регулювались
постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року №999 “Про
затвердження порядку забезпечення інвалідів”, відповідно до якої остання набула
право власності на автомобіль. Вказаною постановою не було передбачено, що у
разі смерті інваліда, автомобіль, яким він забезпечений безоплатно повертається
Головному управлінню праці та соціального захисту населення.

Відповідно до вищевказаної постанови,
зокрема п.37, передбачалась передача автомобіля після смерті інваліда членам
його сім'ї та зняття з обліку в органах соціального захисту населення.
Перереєстрація автомобіля на ім'я одного з членів сім'ї інваліда, який на час
смерті інваліда проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу
органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку як власник
транспорту.

Крім того, позивач вказує, що згідно
ст. 58 Конституції України передбачено, що Закони та інші нормативно-правові
акти не мають зворотної сили дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують
або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 22 Конституції
України, конституційні права і свободи гарантовані і не можуть бути скасовані.

Позивач мотивує своє право,
посилаючись на ст. 41 Конституції України, яка передбачає, що право приватної
власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала та просила його задовільнити, обґрунтовуючи свої вимоги, що
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача з позовом не
погодився. В обґрунтування заявленого
суду пояснив наступне.

Позовні вимоги позивача не
відповідають положенням Постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006
року №999 “Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями”,
відповідно до якої Головне управління не має права у видачі ОСОБА_1 дозволу на
переоформлення отриманого її матір'ю в якості допомоги автомобіля в зв'язку з
її смертю.

Оскільки, Головне управління праці та
соціального захисту населення Вінницької ОДА не має повноважень щодо такої
видачі дозволу позивачу на переоформлення автомобіля, та з урахуванням
вищевказаної норми, відповідач змушений вилучити у позивача вказаний
автомобіль.

На підставі вищенаведеного, Головне
управління праці та соціального захисту населення просить відмовити у
задоволені позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Мати позивача ОСОБА_3, як інвалід
війни I групи, 22.08.2005 року отримала із-за кордону в якості адресної
гуманітарної допомоги через Головне управління праці та соціального захисту
населення Вінницької ОДА автомобіль марки Passat”, 1996 року випуску.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Тому,
позивач як член сім'ї, та спадкоємиця своєї матері, після її смерті, звернулася
з заявою про переоформлення автомобіля на своє ім'я до начальника Головного
управління праці та соціального захисту населення Вінницької ОДА ОСОБА_2 Однак,
останній відмовився виконати вимогу позивача, посилаючись на положення
постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999 “Про затвердження
Порядку забезпечення інвалідів автомобілями”, згідно якої необхідно повернути
автомобіль Головному управлінню праці та соціального захисту населення
Вінницької ОДА.

З такою відмовою позивач не
погоджується, так як на момент отримання ОСОБА_3 автомобіля, тобто станом на 22.08.2005 року
такі правовідносини регулювались постановою Кабінету Міністрів України від 8
вересня 1997 року №999 “Про затвердження порядку забезпечення інвалідів”,
відповідно якої, зокрема п.37, передбачалась передача автомобіля після смерті
інваліда членам його сім'ї.

Суд відмовляє в заявлених позовних
вимогах з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України
“Про реабілітацію інвалідів”, перелік технічних та інших засобів реабілітації,
порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів та формування відповідного
державного замовлення, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається зі змісту аб. 7 п. 41
Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, що затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999, після смерті інваліда
автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається (вилучається)
головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює
заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості
інваліду, який перебуває на обліку.

Посилання
позивача на те, що на момент отримання ОСОБА_3
автомобіля, тобто станом на 22.08.2005 року, такі правовідносини регулювались
постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року №999 “Про
затвердження порядку забезпечення інвалідів”, відповідно якої, зокрема п.37,
передбачалась передача автомобіля після смерті інваліда членам його сім'ї, не
може бути прийнята судом, оскільки вказана норма втратила чинність згідно
постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999. Окрім цього,
згідно п.2 постанови КМУ "Про внесення змін до Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями" №387 від 17.04.2008 року: дія п.16 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями поширюється також на членів сімей інвалідів,
які були забезпечені автомобілями і померли до набрання чинності
постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2007 року №661
"Про внесення змін
до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями".

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли
вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Зазначена норма вказує, що акт не має зворотної сили як
закон, що встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, однак не
врегульовує правовідносини щодо
публічно-правових спорів.

Відповідно до ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах наданих йому повноважень та у
спосіб, що передбачено діючими законами України.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 до начальника Головного управління праці та соціального
захисту населення Вінницької ОДА про визнання відмови протиправною не знайшли
свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 163, 167,
254, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до начальника
Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької ОДА
ОСОБА_2 про визнання відмови протиправною відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України
постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з
дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому
апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст. 254 КАС України
постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова
або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Згідно положень ч.3 ст.160, ч.4
ст.167 КАС України постанова у повному обсязі складена 30.05.2008 року.

Суддя Гонтарук Віктор Миколайович