Справа № 22а-518/2007
Суддя: Ткачук О.О.
Дата ухвалення: 2007-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2007 року м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Косогор Г. О.

суддів Ткачук О.О. Ісаєвої
Н.В.

при секретарі Ісаєвої Ю.С.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за апеляційною
скаргою представника Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ України
в Одеській області на постанову Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської
області від 03 листопада
2006 року по
справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства
Внутрішніх Справ України в Одеській області про визнання недійсним рішення
комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників війни та бойових
дій,

Встановила:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління
Міністерства Внутрішніх Справ України в Одеській області про визнання недійсним
рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників війни та
бойових дій.

В обґрунтування
своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що він під час навчання в Одеській
спеціальній середній школі міліції МВС СРСР, проходив службу в період з 20 грудня 1988 року по 06 березня 1989 року у м. Варденіс
Вірменської РСР. В період з 08
квітня 1989 року по 30 травня 1989 року він
проходив службу у м. Сухумі Грузинської РСР, та виконував завдання в умовах
надзвичайного стану та при збройних конфліктах.

28 липня 2006
року, як вказував позивач ОСОБА_1, ним була подана заява до Головного
управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Одеській області про
визнання його учасником бойових дій. Комісія з питань розгляду матеріалів про
визнання учасниками війни та бойових дій ГУ МВС України в Одеській області,
розглянувши заяву ОСОБА_1, дійшла до висновку про неможливість визнати його
учасником бойових дій, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду, та просив
визнати вищевказане рішення недійсним, зобов'язати комісію з питань розгляду
матеріалів про визнання учасниками війни та бойових дій ГУ МВС України в
Одеській області визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій, та видати посвідчення
встановленого зразку.

У судовому
засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги.

Справа №22а- 518/2007 р. Головуючий
1 - ої
інстанції

Ступакова І.Г. Доповідач: Ткачук О.О.

Категорія -13

2

Постановою
Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 03 листопада 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі.

На дану
постанову принесена апеляційна скарга представником Головного управління
Міністерства Внутрішніх Справ України в Одеській області, в якій ставиться
питання про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової
постанови про відмову у позові ОСОБА_1 у повному обсязі.

Заслухавши
доповідача, яка доповіла зміст оскаржуваної постанови, доводи апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість
постанови суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.200 КАС України,
апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Як вбачається з
матеріалів справи, згідно виписки з наказу начальника Одеської спеціальної
середньої школи міліції МВС СРСР №
41 від 13 квітня 1989 року, курсанта 1-го курсу ОСОБА_1 з 08 квітня 1989 року було
командировано для виконання спеціального завдання МВС СРСР до м. Сухумі,
Грузинської СРС.

Суд першої
інстанції вірно послався на показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які пояснили, що
вони разом з ОСОБА_1 по загальному наказу проходили службу в Республіці Грузія
з 08 квітня 1989 року по 31 травня 1989 року, де був
етнічний конфлікт і проводились бойові дії.

Згідно до
Переліку держав та періодів бойових дій на їх території, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1994 року №63, в переліку
держав, де проводились бойові дії, вказано також інші країни з грудня 1979 року. Інформацію
про участь у бойових діях у цих країнах надає Генеральний штаб Збройних Сил
колишнього СРСР відносно тільки військових фахівців. Щодо осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ, які також приймали участь у бойових
діях, то питання про отримання офіційних документів діючим законодавством не
встановлено.

Суд зробив
вірний висновок про те, що даний спір регулюється ст.6 п.2 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно
якого учасниками бойових дій визнаються особи, які працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період велись бойові дії і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ, а тому вірно
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Посилання в
апеляційній скарзі представника Головного управління Міністерства Внутрішніх
Справ України в Одеській області на те, що до Переліку держав та періодів
бойових дій на їх території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів
України від 08 лютого 1994 року №63 не входять Вірменська РСР та Грузинська
СРС, - не береться судовою колегією до уваги, оскільки при розгляді справи у
суді першої інстанції було встановлено, що з 1988 по 1991 роки у кавказьких
республіках СРСР виникали непоодинокі етнічні конфлікти, що супроводжувались
збройними сутичками. На час існування СРСР не визнавалось, що у союзних
республіках могли вестись бойові дії, реальна інформація про їх причини та
наслідки приховувалася. Хоча Вірменська РСР та Грузинська СРС не включені до
Переліку держав та періодів бойових дій на їх території, затвердженого
вищевказаною Постановою Кабінету Міністрів України, суд першої інстанції зробив
вірний висновок про те, що позивач ОСОБА_1 виконував завдання в умовах
надзвичайного стану та при збройних конфліктах у м. Сухумі, Грузинської РСР із
застосуванням вогнепальної зброї, і піддаючи ризику своє життя і здоров'я.

Інших доводів,
маючих правове значення, представник Головного управління Міністерства
Внутрішніх Справ України в Одеській області у своїй апеляційній скарзі не
навів.

Суд перевірив усі докази, які навели сторони у
підтвердження своїх вимог та заперечень, навів у постанові фактичні обставини,
які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми,
що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

3

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку,
що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув
справу, дав належу оцінку наданим доказам, ухвалив постанову з додержанням норм
матеріального і процесуального права

Керуючись ст. 200, 205-206 КАС України,
судова колегія , -

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ України
в Одеській області - відхилити.

Постанову
Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 03 листопада 2006 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена на протязі одного місяця з дня проголошення до Вищого
Адміністративного Суду України.