Справа № 22а-3374/2008
Суддя: Бабенко К.А.
Дата ухвалення: 2008-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 22а- 3374/08 Головуючий суддя у 1 інстанції Федчишен С.А, суддя-доповідач Бабенко К.А.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2008 року
м. Київ.

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Бабенка К.А.,

суддів: Маслія В.І.,

Саприкіної
І.В.,

при секретарі: Мальцевій К.В.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу
за апеляційною скаргою позивача - ОСОБА_1на Постанову Ленінського районного
суду м. Вінниці від 09.07.2007 у справі за позовом ОСОБА_1до управління праці
та соціального захисту населення в Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька)
та управління праці та соціального захисту населення Вінницької міської ради
про стягнення разової щорічної грошової допомоги

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від
09.07.2007 у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1до управління праці та
соціального захисту населення в Ленінському районі м. Вінниці відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач -
ОСОБА_1звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова
суду є незаконною тому, що судом не було вжито всіх передбачених законом
заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу
надано пільги, як учаснику війни і відповідно до ст. 12 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" він має
право отримувати щорічно до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно ст. 95 Конституції України, виключно законом про
Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до частини другої ст. 4 Бюджетного кодексу України, при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовується
лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього
Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Розміри щорічної допомоги відповідної категорії громадян,
на яких розповсюджується дія Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" встановлюється Законом України "Про
Державний бюджет України" на відповідний рік на підставі Закону України
"Про Державний бюджет України".

В зв'язку з чим, зменшення щорічної грошової допомоги Законом
України "Про Державний бюджет України» не є звуженням змісту та обсягу
існуючих прав і свобод людини і громадянина, яке не допускається відповідно до
ст. 22 Конституції України, як це зазначено в позовній заяві.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про Державний
бюджет України" на 2006 рік виплата щорічної разової грошової допомоги у
2006 році здійснюється відповідно до Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту здійснюється у таких розмірах: інвалідам
війни I групи - 400 гривень, інвалідам війни II групи - 330 гривень, інвалідам війни III групи - 270 гривень, учасникам бойових дій - 250
гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною - 400 гривень,
членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій
і учасників війни, визнаних за життя інвалідами, - 130
гривень, учасникам війни - 50 гривень.

Позивач як учасник бойових дій, відповідну щорічну грошову допомогу за 2006
рік отримав.

Посилання позивача на Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 №
20-рп/2004 у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України
(щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статтей 44,
47, 78, 80 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та
конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої статті 78
Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» (справа про зупинення
дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), яким визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними) деякі положення Закону
«Про Державний бюджет на 2004 рік», якими обмежено гарантії ветеранам війни є
безпідставним тому, що до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006
рік» воно будь-якого відношення не має.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов
висновку, що вимоги позивача про стягнення на його користь недоплачених сум
грошової допомоги за 2006 рік є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Крім того, конкретні розміри щорічної разової допомоги до 5 травня
ветеранам війни щороку передбачались у законах України про Державний бюджет
України на відповідний рік, у цих ж розмірах державні кошти надходили на
рахунки розпорядників бюджетних коштів, яким на сьогодні є Головне управління
праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради для здійснення
виплат. Відповідно до частини четвертої, п'ятої та шостої статті 51 Бюджетного
кодексу України розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за
управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням
процедур та вимог, встановлених цим Кодексом; розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами; будь-які зобов'язання, взяті фізичними та
юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних
бюджетних асигнувань або ж перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом
та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними
зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не
можуть здійснюватися.

Відповідно до пункту одинадцять частини першої ст. 2 Бюджетного кодексу
України бюджетний процес - регламентована нормами права діяльність, пов'язана
складанням, розглядом, затвердженням бюджетів, їх виконанням і контролем за їх
виконанням розглядом звітів про виконання бюджетів, що складають бюджетну
систему України, а згідно з частиною другою ст.4 цього Кодексу при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються
лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього
Кодексу та закону про Державний бюджет України. Органи праці і соціального захисту
населення, як орган місцевого самоврядування, приймають участь у бюджетному
процесі виключно, на стадії виконання Держбюджету і не приймають ніякої участі
у його складанні чи формуванні. Виплата бюджетних коштів у розмірах, не
передбачених відповідними бюджетними асигнуваннями, або із інших рахунків є
грубим порушенням бюджетного законодавства та тягне за собою відповідальність
посадових осіб (ст. 164-12 Кодексу про адміністративні правопорушення України,
ст. 210 Кримінального Кодексу України).

Положення ст. 30
Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік"
предметом розгляду про його невідповідність Конституції (неконституційність) у
Конституційному Суді України не розглядалось, дане положення неконституційним
не визнавалось.

Крім того, будь-чим не підтверджуються і доводи зазначені
в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не було вжито всіх передбачених
законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин,
які призвели до неправильного спору.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, які
підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та ухвалив судове
рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні ним норм процесуального
права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без
задоволення, а Постанову Ленінського районного
суду м. Вінниці від 09.07.2007 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного
суду України протягом одного з дня складення її в повному обсязі.

Ухвалу складено в повному обсязі 23.05.08

Головуючий суддя К.А.
Бабенко

Судді: В.І. Маслій

І.В. Саприкіна