Справа № 22-а-2629/2008
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-2629/08 р.
Головуючий у першій інстанції: Коцюрба М.П.
Доповідач: Саприкіна І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня
2008 року м.
Київ

Колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді:
Саприкіної І.В.,

суддів: Бабенко
К.А., Межевича В.М.,

при
секретарях: Калініній
Л.М., Ярошик С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18
червня 2007 року по справі за її позовом до Петрівської сільської Ради,
Києво-Святошинського району про визнання дій незаконними та зобов'язання
виділити у власність земельну ділянку, -

в с т
а н о в и
л а :

ОСОБА_1
звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з
адмінпозовом до Петрівської сільської Ради, Києво-Святошинського району про визнання
дій незаконними та зобов'язання виділити у власність земельну ділянку.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18
червня 2007 року в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Не
погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивачка
подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати
незаконну постанову суду першої інстанції, а справу передати на новий розгляд.
В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що дане
рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду обставинам справи. Крім того, судом першої
інстанції не було досліджено письмові докази - пояснення сусідів і депутатів,
не допитано свідків за клопотаннями представника позивачки.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору дарування житлового будинку від 08.11. 2002 року, ОСОБА_1 є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1.

У грудні 2006 року позивачка
звернулася до виконкому Петровської
сільської ради про виділення їй земельної ділянки під забудову на території
ради.

Рішенням від 28.12.2006 року
Петрівська сільська рада відклала розгляд заяви про виділення земельної ділянки
під забудову до погодження генерального плану с. Петрівське.

Рішенням 7-ї сесії 5-го скликання
Петрівської сільської ради від 15 березня 2007 року ОСОБА_1 було відмовлено
в наданні земельної ділянки у постійне
користування для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Колегія суддів
вважає, що при вирішенні даного спору Києво-Святошинським
районним судом Київської області було правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права та вірно вирішено заявлений спір, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову
(ч. 2 ст. 72 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен
подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребує
названі документи та матеріали (ч. 4 ст. 72 КАС України).

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів
(ч. 6 ст. 72 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно положень ст. 120 Земельного
кодексу України:

1. До особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку,
на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах,
встановлених договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

2. Якщо житловий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі
їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Враховуючи
викладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо
неналежного обґрунтування позовних вимог, а саме, не надання позивачкою доказів, що спірна ділянка належала
попередньому власнику, який подарував позивачці будинок, на законних підставах, а також акту про
відведення в натурі спірної земельної ділянки
по АДРЕСА_1 та встановлення її меж в натурі, а тому відмовив в їх
задоволенні.

Відповідач же, в свою чергу, надав всі необхідні докази
на підтвердження своєї правової позиції та підтвердив правомірність своїх дій.

Спірна земельна
ділянка не перебувала у власності якоїсь особи на час прийняття рішення про її
відчуження, ОСОБА_1 не надала доказів, які б підтвердили її право власності або
користування ділянкою на законних підставах. Посилання на письмові свідчення
свідків, які стверджують, що землею користувалася сім'я позивачки, правильно не
прийняті судом, оскільки покази свідків в даному випадку не являються належними
доказами.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції зроблено правильний висновок щодо необґрунтованості позовних
вимог, недоведеності їх в судовому засідання, а тому не вбачає в діях відповідача жодних порушень прав
апелянта.

З урахуванням наведеного
вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав
для його скасування не вбачається. Тому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 18 червня 2007 року по
справі за її позовом до Петрівської сільської Ради, Києво-Святошинського району
про визнання дій незаконними та зобов'язання виділити у власність земельну
ділянку - необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.
3, 41, 44, 49, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія

у х
в а л
и л а:

В
задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1- відмовити.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 18 червня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий: суддя:

Судді: