Справа № 22а-583/2007
Суддя: Оробцова Р.І.
Дата ухвалення: 2007-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22а-583 Головуючий
в першій інстанції: Островська О.П.
Доповідач: Оробцова Р.І.
УХВАЛА

Іменем України

26
квітня 2007р. м. Луганськ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області
в складі:

головуючого:
Оробцової Р.І.

суддів:
Васюкової В.І. Мєдвєдєвої Л.П.

при секретарі:
Анісімовій О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_1та заступника прокурора Луганської області в інтересах ОСОБА_1на
постанову Ленінського районного суду м.
Луганська від 12 січня 2007 року по справі
за адміністративним позовом заступника прокурора Луганської області в інтересах
ОСОБА_1до Фонду державного майна України про визнання протиправним та недійсним
з моменту видання Наказу Фонду Державного Майна України від 10 квітня 1998 року за №9-AT,
про затвердження під час приватизації ВАТ
«Науково-виробнича фірма «Луганські акумулятори» переліку нерухомого майна
внесеного до статутного фонду цього товариства,
в частині включення до цього переліку гуртожитку, розташованого у м. Луганську по вул. Оборонній,
7а, та про виключення цього
гуртожитку з статутного фонду ВАТ Науково-виробнича фірма „Луганські
акумулятори", -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Ленінського районного суду м. Луганська
від 12 січня 2007 року у
задоволенні позовних вимог заступника прокурора Луганської області в інтересах
ОСОБА_1. про визнання протиправним та недійсним з моменту видання Наказу Фонду
Державного Майна України від 10
квітня 1998 року за
№9-АТ, про затвердження під час
приватизації ВАТ «Науково-виробнича фірма «Луганські акумулятори» переліку
нерухомого майна, внесеного до
статутного фонду цього товариства, в
частині включення до цього переліку гуртожитку,
розташованого у м. Луганську по
вул. Оборонній, 7а, та
про виключення цього гуртожитку з статутного фонду ВАТ «Науково-виробнича фірма
«Луганські акумулятори», відмовлено за
пропуском строку позовної давності.

В
апеляційній скарзі заступник прокурора Луганської області, просить рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким задовольнити вимоги
позову, посилаючись на неправильне
застосування норм процесуального права.

В
апеляційній скарзі вказано, що суд
неправильно застосував вимоги ст. 100 ч.1 КАС України, яка вказує,
що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови в задоволенні позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін. Тобто обов'язковою умовою
відмови в задоволенні позову з цих підстав є відповідна заява однієї з сторін у
справі.

2

На думку апелянта, при
умові, що відповідач визнав
позов, не наполягав на відмові в
задоволенні позову на підставі пропущення строків позовної давності суд не
повинен був враховувати думки інших учасників по справі., навіть не вказавши яких саме учасників.

Апелянт
вказує, що треті особи не є сторонами по
справі., а саме вони наполягали на
застосуванні правил позовної давності.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. вказав, що
суд постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права

Вказує, що відмова в задоволенні позову в зв'язку з
пропуском строку позовної давності є безпідставно.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги, судова
колегія вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити з наступних підстав.

Судом
встановлено, що наказом Фонду Державного
Майна України від 10 квітня 1998 року за №9-АТ
під час приватизації шляхом перетворення орендного науково-виробничого
підприємства „Луганські акумулятори" у ВАТ Науково-виробнича фірма
„Луганські акумулятори" було затверджено перелік нерухомого майна що
передається до статутного фонду цього товариства, у який було включено гуртожиток, розташований у м. Луганську по вул. Оборонній,
7а, який знаходився у віданні
орендного науково-виробничого підприємства „Луганські акумулятори".

Згідно
зі ст.
ст. 1,
3 Закону України „Про приватизацію державного майна" у
редакції, яка діяла на час видання
спірного наказу, приватизація державного
майна - це
відчуження майна, що перебуває у
державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього
Закону, з метою підвищення
соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на
структурну перебудову економіки України.

Дія
цього Закону не поширюється на приватизацію об'єктів державного житлового
фонду, (крім гуртожитків), а також об'єктів соціально-культурного
призначення, що фінансуються з
державного бюджету, в тому числі
об'єктів сфери охорони здоров'я, за
винятком тих, які належать
підприємствам, що приватизуються.

Законом
України «Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення
захисту житлових прав громадян, які
проживають у гуртожитках» №2453-Г7 від 03
березня 2005р. внесено зміни, згідно
яких положення Закону України „Про приватизацію державного майна" не
поширюються також і на приватизацію гуртожитків, а у разі зміни форми власності
підприємств, гуртожитки передаються у
комунальну власність відповідних Рад.

В
судовому засіданні встановлено, що на
момент видання оскаржуваного Наказу у відповідності з нормами діючого на той
час цивільно - процесуального
законодавства, главою 31-А ЦПК України УРСР
(1963 p.),
для його оскарження до суду було встановлено двохмісячний
строк.

З 1 вересня 2005 року набрав
чинності КАС України, яким строки
оскарження рішень, дій чи бездіяльності
вказаних органів, встановлено в один
рік. З матеріалів справи встановлено, що
оскаржується наказ, виданий від 10 квітня 1998 року.

Таким
чином звернення до суду за його оскарженням було здійснено у травні 2006 року, тобто після спливу встановлених законом
строків на звернення до суду.

Доводи
апеляційних скарг про те, що суд
безпідставно відмовив в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строків
позовної давності, враховуючи вимоги
третіх осіб, колегія суддів вважає не основаними
на вимогах закону.

ст. 47 КАС України вказує, що особами,
які беруть участь у справі, є
сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Відповідно
до ст.
54 КАС
України треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору,
мають процесуальні права і обов'язки,
встановлені ст. 49
цього кодексу, а по даній справі
такими особами являються ВАТ НВТ "Луганські акумулятори", ПП "Фелікс", ОСОБА_2

З
матеріалів справи вбачається, що треті
особи в різний час набували право власності на

3

гуртожиток, і право власності встановлене як
цивільно-правовими угодами, так і
рішеннями судів, які вступили в законну
силу. Отже встановлено, що треті особи
мають право на захист своїх прав, та
інтересів по справі.

Нез"ясовуючи, чи не враховуючи думку третіх осіб по справі щодо строків
позовної давності, суд тим самим порушив
би їхні процесуальні права в судовому засіданні

Думка апелянта
про звуження прав і обов'язків третіх осіб в судовому засіданні у судовому
засіданні не основана на вимогах закону.

За таких
підстав судова колегія вважає, що
постанова суду відповідає вимогам закону і підстав до його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої
інстанції, зроблених в рішенні, яке оскаржується.

Враховуючи
наведене, керуючись ст.
ст. 200, 205-206 КАС
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги заступника прокурора Луганської області в інтересах ОСОБА_1та
ОСОБА_1постанову Ленінського районного суду м.
Луганська від 12 січня 2007 року відхилити.

Постанову
Ленінського районного суду м. Луганська
від 12 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно, але протягом
одного місяця може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.