Справа № 22-а-4598/2008
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

29 травня 2008
року
справа № 22-а-4598/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Бадахової Т.П.

Старосуда
М.І.

при секретарі
судового засідання

Чуріковій Я.О.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_2 - за дов.
від 4 січня 2008 року, ОСОБА_3- за дов. від 4 січня 2008 року

від відповідача:

Самарська Т.М. - за дов. від 28 травня 2008 року.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління
Пенсійного фонду України в Пролетарському
районі м. Донецька

на постанову Донецького окружного адміністративного
суду

від

28 лютого 2008
року

по адміністративній справі

№ 2-а-3829/08 (суддя Горбенко К.П.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області

про

зобов'язання
виконати пені дії

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2008 року адміністративний позов ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському районі про
зобов”язання відповідача вмплачувати пенсію відповідно Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та стягнення недоотриманої пенсії з 1 січня 2007 року у сумі 9 805
грн 71 коп задоволений повністю, в наслідок чого зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в Тельманівському районі виплачувати ОСОБА_1 пенсію
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” із розрахунку 3
мінімальних пенсій за віком, стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в
Тельманівському районі за рахунок коштів Державного бюджету на користь
ОСОБА_1 недоотриману пенсію відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” з 1 січня 2007 року у сумі 9 805 грн. 71 коп.

Постанова, виходячи із приписів
спеціального Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року №
796-12 (з наступними змінами та доповненнями), вмотивована необхідністю їх
застосування у межах спірних відносинах.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти
нову постанову.

Позивач у письмових запереченнях та під
час апеляційного розгляду справи просила апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Позивач є матір'ю дитини, яка потерпіла
від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1виданим 31 жовтня 2006 року (арк. справи 10). Перебуває на обліку у
відповідача як отримувач пенсії інваліду, внаслідок аварії на ЧАЕС віком до 16
років перебуває мати - ОСОБА_1, що підтверджується розрахунком наданим
відповідачем (арк.. справи 9), та встановлено колегією суддів під час
апеляційного розгляду справи.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (надалі спеціальний закон), оскільки відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4, в тому числі дітям-інвалідам. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії
особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Нормами статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визначені підстави та умови призначення державних пенсій, у тому
числі дітям-інвалідам. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як на матір
дитини-інваліда, внаслідок аварії на ЧАЕС.

Частина третя зазначеної статті (із
змінами, внесеними згідно із Законом № 3108-4 від 17 листопада 2005 року)
визначає, що обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання (у спірних відносинах має місце захворювання)
внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження
проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” (загальний закон), у якому
призначення пенсій по інвалідності визначено розділом 4.

Зазначене посвідчує, що після внесення
змін у частину 3 статті 54 спеціального закону (17 листопада 2005 року),
обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами
загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в
залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального
закону.

Колегія судів не приймає посилання
відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1
частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною
третьою доповнена Законом України № 2505 від 25 березня 2005 року (набрав
чинності 31 березня 2005 року), тоді як частина третя статті 54 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” змінена Законом України від 17 листопада 2005 року №
3108-15 (набрав чинності 13 грудня 2005 року). Саме неврахування
відповідачем зазначених змін стало однією з причин хибного висновку щодо
неможливості застосування стосовно позивача норм абзацу 1 статті 28 загального
закону в частини визначення мінімального розміру пенсії за віком на рівні
прожиткового мінімуму.

Закон України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-3 в
статті 17 до основних державних соціальних гарантій включає мінімальний розмір
пенсії за віком, який відповідно до статті 19 даного закону визначається,
виключно Законами України. Єдиний Закон який визначає пенсії за віком є Закон
України 1058, а саме його стаття 28. Обов'язковість соціальних гарантій для
всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ
і організацій незалежно від форми власності передбачена статтею 19 даного
закону.

Виходячи з того, що Закон України №796
визначив нижчий розмір пенсії по інвалідності виходячи з розміру пенсії за
віком, але не визначив її розмір безпосередньо в цьому законі, суд застосовує
аналогію закону, а саме статтю 28 Закону України №1058, як закон, що регулює
подібні правовідносини, керуючись частиною 7 статті 9 КАС України.

Частина 4 статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим
для дітей-інвалідів - 3 мінімальних пенсій за віком. Приписи зазначеної норми
співпадають з приписами пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1997 року № 523 (з наступними змінами
та доповненнями).

Стаття 50 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних
розмірах, зокрема дітям-інвалідам - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Посилання відповідача на частину 5 статті
54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою визначено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії
у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався
розміром 19 гривень 91 копійка, визначеним Кабінетом Міністрів України, зокрема
постановою № 1 від 3 січня 2002 року „Про підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного бюджету”, (а з 1 вересня 2004 року - 22 грн.
30 коп.), колегія судів не приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в
силу різного правового навантаження цих визначень неможливо. Якщо „порядок”
відповідає на питання „як, яким чином”, то „розмір” - „скільки”.

Наведена частина статті викладена із
змінами згідно із Законами України № 2532-12 від 1 липня 1992 року, та №
3285-12 від 17 червня 1993 року (в редакції Закону № 230/96 від 6 червня 1996 року),
тоді як частина третя, яка визначає обчислення і призначення пенсії по
інвалідності змінена Законом № 3108-15 від 17 листопада 2005 року (набрав
чинності 13 грудня 2005 року) і регулює безпосередньо правила обчислення пенсій
за нормами статті 54 спеціального закону.

Правовою підставою вимог є частина 3 статті
67 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” якою зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір
пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, у тому числі
дітям-інвалідам. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування
при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України „Про прожитковий мінімум” від 15 липня 1999 року №
966-14. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції
посиланням на застосування у межах спірних відносин постанов Кабінету Міністрів
України, спростовується також приписами пункту першого та шостого статті 92
Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія
його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону, а також абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом
2 частини першої статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального
Закону якими передбачено що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що до
приведення законодавства України у відповідність із Законом (Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування), закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Правові засади формування та застосування
державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію
закріплених конституцією України та законами України основних соціальних
гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-3. Статтею 17 даного
Закону до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір
пенсії за віком. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні
державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути
нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 19 зазначає,
що виключно законами України визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний
захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній
життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони
України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових
гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать
громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях
Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є
видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом
прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22
Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційне розгляд справи і
ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що
конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24
Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є
виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджує висновки суду
першої інстанції щодо необхідності застосування норм спеціального закону у
межах спірних відносин.

Колегія суддів зазначає, що в межах
Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає порушене право
позивача, внаслідок чого позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача в
подальшому робити перерахунок пенсії не підлягають задоволенню, оскільки
неможливо встановити обов'язки на майбутнє без врахування змін чинного законодавства,
яке може мати місце, та без наявності спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи
та постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184,
195, 196, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного
фонду України в Тельманівському районі
Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного
суду від 28 лютого 2008 року у справі № 2-а-3829/07 - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2008 року у справі № 2-а-3829/08 -
залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали
прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 29 травня 2008
року. Ухвала у повному обсязі складена у
нарадчій кімнаті 29 травня 2008 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
Р.Ф. Ханова

Судді:
Т.П. Бадахова

М.І. Старосуд

З
оригіналом згідно:

Суддя
Р.Ф. Ханова