Справа № 22ас-435м/2007
Суддя: Новосядла В.М.
Дата ухвалення: 2007-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 22ас- 435м-2007 Головуючий
1 інстанції Корекян Н.Р.
Категорія 27 Доповідач
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2007 року м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у складі: головуючого
судді Новосядлої В.М., суддів Постолової В.Г., Троценко Л.І.,

при
секретарі Скосар Т.В.

за
участю представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на Постанову Сніжнянського міського суду Донецької області від
16 січня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Сніжнянської міської Ради про стягнення недоплаченої
одноразової щорічної компенсації на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2006 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом
до Управління праці та соціального захисту населення Сніжнянської міської Ради
про стягнення недоплаченої одноразової щорічної компенсації на оздоровлення за
період з 2001 по 2006 роки у розмірі 4942 гривні 50 копійок.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на
статтю 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно із якою
передбачена виплата щорічної компенсації на оздоровлення, зокрема, інвалідам
третьої групи у розмірі 4-х мінімальних розмірів заробітної плати.

В порушення вимог вказаного закону відповідач виплачував
йому на оздоровлення в період з 2001по 2005 роки по 21 гривні 50 копійок, а у
2006 році - 90 гривень.

Просив стягнути з відповідача недоплату за період з 2001
по 2006 роки у розмірі 4942 гривні 50 копійок за таким розрахунком:

2001
рік - 450.5 = (118x4) - 21.5

2002
рік - 638.5 = (165x4) - 21.5

2003
рік-718.5 = (185x4)-21.5

2004
рік-798.5 = (205x4) -21.5

2005
рік - 1026.5= (262x4) -21.5

2006
рік - 1310.0= (350x4) - 90.

Постановою Сніжнянського міського суду Донецької області
від 16 січня 2007 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду
скасувати і постановити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному
обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального права.

Представник відповідача, заперечував проти доводів
апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без зміни,
оскільки вважає правильним при вирішенні справи застосування судом першої
інстанції Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. №836.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача,
дослідивши матеріли цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню із ухваленнями нового
рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено,
що позивач є інвалідом З групи як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС, має право на щорічну допомогу на оздоровлення. Відповідач сплачував
позивачу щорічну допомогу у 2002-2006 роках у розмірах,

2

встановлених
постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. №836, а саме - за
довідкою, виданою відповідачем 17 жовтня 2006 року позивачу була виплачена
щорічна компенсація на оздоровлення 26 липня 2001 року, 31 липня 2002 року, 15
серпня 2003 року, 29 квітня 2004 року, 28 березня 2005 року у розмірі 21 гривня
50 копійок, а 13 червня 2006 року у розмірі 90 гривень.

Позивач просив
стягнути з відповідача недоплату за період з 2001 по 2006 роки у розмірі 4942
гривні 50 копійок за таким розрахунком:

2001 рік-450.5-(118x4)-
21.5

2002 рік -
638.5 = (165x4) -21.5

2003 рік-718.5
= (185x4)-21.5

2004 рік -
798.5 = (205x4) -21.5

2005 рік -
1026.5= (262x4) -21.5

2006 рік-
1310.0= (350x4)- 90.

Із вказаним позовом позивач
звернувся у суд 16 листопада 2006 року.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із вимог Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1992 року № 796-ХП та Постанови Кабінету міністрів
України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836, згідно із якими
позивачу як інваліду третьої групи була виплачена щорічна допомога на
оздоровлення, у встановленому Постановою KM України,
розмірі.

Але з таким
висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до
статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна
компенсація на оздоровлення, зокрема, інвалідам третьої групи у розмірі 4-х
мінімальних розмірів заробітної плати, а інвалідам другої групи - у розмірі 5-ти
мінімальних розмірів заробітної плати. При цьому, на підставі абзацу 7 частини
4 статті 48 вказаного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Встановлений у
1996 році Постановою KM України № 836 від 26 липня 1996 року розмір щомісячної
допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає
розміру, встановленому іншими законами України.

Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягає стаття 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і відповідні Закони України про державний бюджет, а не Постанова KM
України № 836 від 26 липня 1996 року.

Виходячи із
встановлених фактів і наданих сторонами доказів, апеляційний суд вважає, що суд
першої інстанції неправильно застосував матеріальне право, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до
пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Оскільки судом
першої інстанції встановлені всі фактичні обставини справи, але неправильно
застосовані норми матеріального права, постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановлениям
нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно із
статтею 71 ЦК Української
РСР в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

За статтею 80
цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є
підставою для відмови в позові.

Позивач не надав доказів щодо поважності причин пропуску
строку позовної давності, а тому у задоволенні позову про стягнення компенсації
на оздоровлення за період з 2001 по 2003 роки необхідно відмовити через пропуск
строку позовної давності.

3

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення
недоплати щорічної компенсації на оздоровлення за 2006 рік, то позовні вимоги в
цій частині не підлягають задоволенню, оскільки пунктом 30 статті 71 Закону
України Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» № 3235-1У від 20
грудня 2005 року зупинена на 2006 рік дія абзацу четвертого частини 4 статті 48
Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і
допомог у розмірах, відповідно до мінімальної заробітної плати.

Призупинення дії закону не дає підстав для його
застосування і тому у задоволенні позову про стягнення недоплати щорічної
компенсації за 2006 рік необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог ОСОБА_1. про
стягнення недоплати щорічної компенсації за 2004 - 2005 роки, з урахуванням
отриманої позивачем суми у розмірі 43 гривні та розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої на момент виплати на квітень 2004 року у розмірі 205
гривень і на березень 2005 року у розмірі 262 гривні, на користь позивача
підлягає стягненню 1825 гривень (( 205х4)-21.5 ) + ((262х4)-21.5) = 798.5
+1026.5=1825).

Керуючись
статтями 202, 207 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВ И
В:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Сніжнянського міського суду Донецької області
від 16 січня 2007 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Сніжнянської міської Ради про стягнення недоплаченої одноразової
щорічної компенсації на оздоровлення задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Сніжнянської міської Ради на користь ОСОБА_1 недоплату по щорічній
допомозі на оздоровлення за 2004 - 2005 роки у розмірі 1825 гривень. У решті
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України
протягом місяця з дня набрання нею законної сили.