Справа № 22-а-46/2007
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2007-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-46 /2007
першої інстанції суддя -Журавель П.І.
Доповідач суддя
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
червня 2007 року м. Одеса

колегія суддів
Одеського апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого -Стае Л.В.

суддів -
Яковлева
Ю.В., Димерлій О.О.

при секретарі
-Кокшаровій К.П.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3на постанову
Іллічівського міського суду Одеської області від 21 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до Іллічівської міської Ради Одеської області, за участю третьої особи- ОСОБА_2, про визнання частково недійсним розпорядження
виконавчого комітету Іллічівськом міської Ради від 19.08. 1998 року № 1099 про
передачу у власність квартири та зобов'язанні видати нове свідоцтво про право
власності на квартиру

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернулася до виконкому Іллічівськом міської Ради з позовом про визнання
частково недійсним розпорядження виконавчого комітету Іллічівської міської Ради
від 19. 08. 1998 року № 1099 про передачу в спільну часткову власність їй та її
сину ОСОБА_4квартири АДРЕСА_1, а
саме, в частині передачі у власністьОСОБА_2 1/2 частини
вказаної квартири, та зобов'язати
виконком видати нове свідоцтво про право власності на квартиру, посилаючись на те, що на момент приватизації її синОСОБА_2 був неповнолітнім, та не міг реалізувати своє право на
приватизацію, оскільки не мав цивільної
дієздатності, крім того, при прийнятті рішення про приватизацію з боку
органа приватизації не було дотримано вимог щодо розміру житлової площі
відповідно до санітарної норми 21 кв. м.
на кожну особу.

Представник
виконавчого комітету Іллічівської міської Ради позов визнав.

Представник
третьої особи ОСОБА_5. проти задоволення позову не заперечував.

Постановою
Іллічівського міського суду Одеської області від 21 грудня 2006 року позов
задоволено частково. Визнано недійсним розпорядження виконавчого комітету
Іллічівської міської Ради від 19 .08. 1998 року № 1099 про передачу в спільну
часткову власність ОСОБА_1. таОСОБА_2
вказаної квартири з тих підстав,
що квартира на момент приватизації не підлягала приватизації, оскільки була службовою.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції
скасувати, провадження по справі
припинити з тих підстав, що
вищезазначена постанова

суду першої інстанції винесена без її участі, хоча безпосередньо зачіпає її права та інтереси, оскільки вироком їллічівського міського суду
від 11.11.2005 року зОСОБА_2 стягнуто на
її користь на відшкодування завданої злочином шкоди 11 905 гривень. Постановою
державного виконавця на виконання стягнення накладено арешт на
належнуОСОБА_2 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1. Крім того, апелянт
вважає, що предметом позову є спір про
право власності, тому справа не могла
розглядатися в порядку адміністративного судочинства. В порушення вимог ст. 11
КАСУ України, суд першої інстанції
вийшов за межі позовних вимог, та
задовольнив позов з тих підстав, які не
заявлялися.

Колегія
суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованність
постанови суду, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено, що на
підставі розпорядження органу приватизації від 19 серпня 1998 року позивачці та
ОСОБА_2 передано у приватну власність в
рівних долях однокімнатну квартируАДРЕСА_1,
що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 .08.
1998 року №1099.

У
відповідності до ч. 1 ст. 242 Цивільного Кодексу України батьки є
законними представниками своїх неповнолітніх дітей.

Згідно
зі ст.
154 Сімейного Кодексу України,
батьки мають право звертатися до органів державної влади в інтересах
дитини, як їх законні представники без
спеціальних на то повноважень. Тому в даному випадку, як законний представник в інтересах свого
неповнолітнього сина ОСОБА_1. здійснила його право на приватизацію.

Тому суд
першої інстанції необгрунтовано послався на те,
що на момент приватизації неповнолітній син позивачки не міг реалізувати
своє право на приватизацію.

Статтею
3 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду»
встановлено, що приватизація
здійснюється шляхом 1) безоплатної передачі громадянам квартир з розрахунку
санітарної норми 21 кв. метр загальної площі на наймача і кожного члена його
сім ї та додатково 10 кв. метрів на сім ю,
2) продажу надлишків загальної площі квартир громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі
потребуючих поліпшення житлових умов. Якщо загальна площа квартири менше
площі, яку має отримати сім я наймача
безоплатно, наймачу та членам його сім ї
видаються житлові чеки, сума яких
визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного
квадратного метра ( ч.3 ст. 5 Закону України « Про приватизацію
державного житлового фонду».

Тобто, закон встановлює санітарну норму житлового
приміщення з метою визначення способів приватизації, і ніяким чином не впливає на право громадян
приватизувати своє житлове приміщення,
та не покладає на орган приватизації якихось обов'язків, крім тих,
що передбачені вищевказаним Законом.

Тому
зовсім необгрунтованним є висновок суду першої інстанції, що при прийнятті рішення щодо приватизації
квартири, з боку органа приватизації не
було дотримано вимог щодо розміру житлової площі відповідно до санітарної норми-21
кв. м. на кожну особу.

Відповідно
до ст.
11 КАС України, суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за позовною заявою , і не може виходити за межі позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту
прав, свобод та інтересів сторін чи
третіх осіб, про захист яких вони
просять.

Суд
першої інстанції, задовольняючи
позов, вийшов за межі позовних
вимог, посилаючись на службовий статус
спірної квартири, та задовольнив
незаявлені вимоги щодо визнання недійсним розпорядження виконкому Іллічівськом
міської Ради не частково, як просила
позивачка, а в повному обсязі, хоча це не було необхідно для захисту
законних прав та інтересів ані сторін,
ані третіх осіб.

Більш того, суд першої
інстанції, при ухваленні
рішення, вважав встановленою ту
обставину, що спірна квартира є
службовою, але, як вбачається із матеріалів справи ця
обставина неповно з'ясована судом, і
такий висновок зроблено передчасно.

Суд
першої інстанції, розглядаючи
справу, необгрунтовано не залучив до
участі у справі ОСОБА_3, хоча ті відомості, які приєднанні до апеляційної скарги, свідчать про те, що суду першої інстанції було відомо про
те, що змінення статусу спірної квартири
безпосередньо зачіпає її інтереси та права по відшкодуванню спричиненої їй
шкоди.

Крім
того, на думку колегії суддів, доводи позову про порушення Закону про
приватизацію являються надуманими з метою уникнення звернення стягнення по
вироку суду на майно ОСОБА_2

З огляду
на такі обставини, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, як
ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуально права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись
ч. 1 ст.
195, п.3 ст. 1 ст.
198, п. 4 ч. 1 ст.
202 КАС України, колегія суддів,
-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3-задовольнити частково.

Постанову
Іллічівського міського суду Одеської області від 21 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1до Іллічівської міської Ради Одеської області, за участю третьої особи- ОСОБА_2, про визнання частково недійсним розпорядження
виконавчого комітету Іллічівськом міської Ради від 19.08. 1998 року № 1099 про
передачу у власність квартири та зобов'язанні видати нове свідоцтво про право
власності на квартиру-скасувати.

Постановити нову
постанову про відмову в задоволені позовних вимог.

Постанова апеляційного
суду набирає чинності негайно, однак
може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: