Справа № 22а-54/2007
Суддя: Сулятицька М.М.
Дата ухвалення: 2007-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2007 року м.
Чернівці

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької
області у складі: головуючого: Сулятицької М.М. суддів: Міцнея В.Ф., Ружила О.А.
секретар: Скрипник С.В.

за
участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача Вілігорського В.М.,
представника третьої особи Лащака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовомОСОБА_1до
державної Інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області (третя
особа на стороні відповідача Державна інспекція з контролю за цінами) про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
моральної шкоди та поновлення інших порушених прав, пов'язаних з проходженням
публічної служби за апеляційною скаргоюОСОБА_1на постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 3 січня 2007 p., -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державної інспекції з контролю
за цінами в Чернівецькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та поновлення інших
порушених прав, пов'язаних з проходженням публічної служби.

Зазначав, що працював у державній інспекції з контролю за
цінами в Чернівецькій області на посаді головного спеціаліста - юриста. Йому
присвоєний 12-й ранг державного службовця.

23 вересня 2005 року був
попереджений про звільнення, а наказом начальника Державної інспекції за цінами
в Чернівецькій області від 23.11.2005
року №22-к звільнений за п.1 ст. 40
КЗпП України.

Вважав, що реорганізація в зазначеній установі та
скорочення штату працівників не відбулися. Звільнення його з роботи було
проведено незаконно та безпідставно.

Справа
№22а-54/2007р.

2

Штатний розпис, підписаний начальником Держінспекції з
контролю за цінами Козленком
A.M. є незаконним і
таким, що суперечить законодавству, постановам Кабінету Міністрів України,
іншим нормативно - правовим
актам, тому підлягає скасуванню.

Наказ від 23
вересня 2005 року
№15-к, виданий начальником державної інспекції з контролю за цінами в
Чернівецькій області Лащаком В.В. з перевищенням повноважень.

Вважав, що скорочення штату та звільнення його з роботи
його було пов'язане з необ'єктивним, та упередженим ставленням до нього
керівництва Держінспекції за його принципове ставлення до виконання службових
обов'язків.

Просив визнати нечинним та скасувати наказ від 23.09.2005 року №15-к «Про
зміну в штатному розписі»; визнати нечинним та скасувати штатний розпис
державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області, затверджений
начальником Держінспекції 13
вересня 2005 року;
зобов'язати відповідача внести у штатний розпис інспекції замість
зайво-введеної посади старшого державного інспектора, посаду головного спеціаліста-юриста,
поновити його на роботі; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;
поновити строк на звернення до суду; внести зміни і доповнення записів у його
трудовій книжці та поновити втрачений трудовий стаж.

У червні
2006 року
ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги.

Просив визнати нечинним і скасувати наказ від 23 листопада 2005 року №22-к «Про
його звільнення з посади головного спеціаліста-юриста» як незаконний; стягнути
з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000
грн., премію за жовтень 2005
року та відшкодувати понесені витрати у зв'язку з розглядом справи в сумі 350 грн.

У
вересні 2006 року
позивач подав додаткові позовні вимоги.

Просив
зобов'язати відповідача надати за частину невикористаної відпустки з 24 червня 2005 року по 23 листопада 2005 року та час
вимушеного прогулу з 24 листопада
2005 року по
день поновлення на роботу щорічну основну і додаткову відпустку, за
відпрацьований період з 24
червня 2005 року по 23 листопада 2005 року та за час
вимушеного прогулу з 24 листопада
2005 року по
день поновлення на роботі; надати матеріальну допомогу на оздоровлення та
допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної
зарплати за відпрацьований період з 24
червня 2005 року по 23 листопада 2005 року та з 24 листопада 2005 року час
вимушеного прогулу; зарахувати як успішно відпрацьований час на займаній посаді
державного службовця; зобов'язати начальника державної інспекції з контролю за
цінами в Чернівецькій області присвоїти одинадцятий ранг державного службовця в
межах відповідної штатної категорії державного службовця; визнати нечинним і
скасувати наказ від 17 лютого 2006 року №12 «Про скасування
дисциплінарного стягнення» скасувати наказ від 19 жовтня 2005
року №88 про
накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про повну службову
невідповідність та від 20
жовтня 2005 року №89 про застосування
до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

3

Просив стягнути за вказані незаконні дисциплінарні
стягнення моральну шкоду в сумі 3000
грн. та порушення конституційних прав 5000
грн., всього 8000 грн.

У грудні 2006
року позивач уточнив окремі позовні вимоги та доповнив їх.

Просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.: за
незаконне звільнення з роботи -
5000 грн.; за незаконне накладення дисциплінарних стягнень - 6000 грн., за
порушення конституційних прав вступу до профспілкової організації - 3000 грн.; приниження
людської гідності та порушення конституційних прав на охорону здоров'я - 3000 грн.; за відмову
у наданні інформації -
3000 грн.; та стягнення з відповідача витрат на придбання поперу, друкування
документів, використання комп'ютера на рекомендовані та цінні листи, та на
придбання ліків - 400 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від
3 січня 2007 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за пропуском строку на звернення до суду та
за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду
скасувати, поновити строк на звернення до суду та задовольнити його позовні
вимоги з підстав порушення норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування доводів посилається на те, що суд не
дотримався принципу рівності сторін у процесі, тому висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи.

Суд безпідставно відхилив його ряд клопотань, не заслухав
компакт -диск зі
звукозаписом представника відповідача та представника третьої особи щодо його
звільнення. Відмовив у всіх його вимогах за пропуском строку позовної давності.

Строк на звернення до суду пропустив з поважних причин,
оскільки з 30.11.05 р. по 18.11.05 р. перебував у
Медичному реабілітаційному центрі «Сокіл».

Державна інспекція з контролю за цінами в Чернівецькій
області, заперечуючи доводи апеляційної скарги, вважає, що постанова суду
відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального
права.

Відповідно до нормативно - правових актів в державній інспекції з контролю за цінами
відбулася реорганізація, внаслідок якої поряд з іншими була ліквідована посада,
яку займав позивач. На час його звільнення та скорочення не було вакантних
посад, які позивач міг би зайняти відповідно до свого кваліфікаційного рівня.

Позивач не звернувся до суду з позовом у встановлений
законом строк, хоч мав таку можливість. Тому пропустив строк на звернення до
суду без поважних причин.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача про зміст
оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення
сторін, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Виходячи
зі змісту ст. 233 КЗпП
України правові наслідки спливу строку

4

на звернення до суду можуть застосовуватися лише у
випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права і факт його
порушення. Якщо при розгляді справи встановлено, що у позивача немає
суб'єктивного права про захист, якого він просить, суд повинен відмовити в
позові за безпідставністю, а не за спливом строку на звернення до суду.

Суд першої інстанції відмовив позивачеві у задоволенні
позовних вимог одночасно за пропуском строку на звернення до суду та за
безпідставністю.

Таке помилкове застосування норм матеріально і
процесуального права відповідно до п.1 ч.1 ст. 201 КАС України є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до п.19
постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових
спорів» при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення
за п. 1 ст. 40 КЗпП України
може мати місце якщо це супроводжується скороченням чисельності або штат
працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальностями або професіями.

За матеріалами справи встановлено, що в державній
інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області відбулася реорганізація
відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року №179 «Про
упорядкування структури апарату та їх територіальних підрозділів» та наказу
Держінспекції з контролю за цінами від 30
червня 2005 року
№102-к.

Листом Держінспекції від 30 червня 2005
року №32(217)1170 « Про
упорядкування структури органів державних інспекцій з контролю за цінами» було
надано право інспекціям областей при складанні проектів штатного розпису
вирішувати питання щодо структури штату в залежності від чисельності
працівників та доцільності. Що ж до створення юридичного сектору або введення посади
відповідного спеціаліста, то цей лист носить рекомендаційний характер.

Поданий проект штатного розпису держінспекції за цінами в
Чернівецькій області, затверджений начальником Державної інспекції з контролю
за цінами 13 вересня 2005 року. Вказане підтверджується
ним у клопотанні до суду від 30.06.2006
року №200 (7-16)796.

Штатний розпис є внутрішнім оперативно-розпорядчим
документом, а не нормативно -
правовим актом чи актом індивідуальної дії. Тому вимоги позивача про
визнання його нечинним та скасування, внесення в нього змін є безпідставними.

Відповідно
до штатного розпису, затвердженого начальником Державної інспекції з контролю
за цінами та для приведення його до виконання начальником державної інспекції з
контролю за цінами в Чернівецькій області від 23 вересня 2005
року №15-к ліквідовано два відділи, а також посади головного державного
інспектора по Кіцманському, Заставнівському та Сторожинецькому районах,
провідного державного інспектора по Новоселицькому та Хотинському районах,
ліквідовано посади головного спеціаліста-юриста, секретаря керівника,
спеціаліста 2-ї категорії
та сформовано два відділи організаційно-аналітичної та фінансово-господарської
діяльності, введено 2 посади
головних державних інспекторів, три старших

5

державних інспекторів та старшого інспектора. Такий наказ
прийнятий в межах повноважень начальника державної інспекції з контролю за
цінами в Чернівецькій області.

Вимоги позивача про визнання нечинним і скасування цього
наказу та внесення до нього змін є безпідставними.

23 вересня 2005 року ОСОБА_1 був
попереджений про ліквідацію посади, яку він займав, та про наступне звільнення
за п.1 ч.40 КЗпП України.

Через два місяці з дня попередження наказом начальника
державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області від 23 листопада 2005 року №22-к він
був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не були виконані
вимоги ч.3 ст.49-2 КЗпП України, щодо пропозиції ОСОБА_1 іншої роботи в даній
установі за наявності вакансії. Так, відповідно до нового штатного розпису була
введена посада старшого інспектора, яка була вільною.

Відповідно до посадової інструкції до обов'язків старшого
інспектора входить кадрова та інша робота, яка не відноситься до економічної
діяльності. Тому на думку колегії суддів, для зайняття такої посади не потрібно
було вищої освіти економічного спрямування.

Згідно посадових обов'язків позивач, який займав посаду
головного спеціаліста-юриста, виконував роботу з кадрових питань.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 червня 1994 року №423 без конкурсного
відбору можуть прийматись державні службовці при переміщенні їх в межах одного
державного органу на рівнозначну посаду або нижчу посаду з дотриманням
законодавства про працю. Таким чином ОСОБА_1 міг зайняти зазначену посаду без
конкурсного відбору.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що позивач пропустив строк на звернення до суду з позовом про
поновлення на роботі.

Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів
передбачені ст..233 КЗпП
України. Тому суд правильно застосував строки, встановлені зазначеною нормою
закону, а не ст..99 КАС
України.

Відповідач наполягав на відмові у позовних вимогах за
пропуском строку.

При постановленні судового рішення, суд першої інстанції правильно
встановив, що позивач в день звільнення 23
листопада 2005 року,
був ознайомлений з наказом від 23
листопада 2005 року
№15-к про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України.

Цих обставин позивач не заперечував в судових засіданнях,
та в апеляційній скарзі. Запис про звільнення в трудовій книжці позивач вчинив
на підставі зазначеного наказу особисто. Позовну заяву про поновлення на роботі
надіслав до суду поштою 29
грудня 2005 року,
тобто за межами місячного строку.

Позивач
не надав суду доказів того, що він не міг звернутися до суду з цим позовом з 24 листопада по 30 листопада та з 18 грудня по 26 грудня 2005 року з поважних
причин.

6

Доводи апелянта
в судовому засіданні
колегії суддів про те, що він звертався в інші органи з приводу звільнення з
роботи, а не до суду, колегія суддів не вважає поважними причинами.

З огляду на наведене, у позовних вимогах про поновлення
на роботі ОСОБА_1, визнання нечинним і скасування наказу від 23 вересня 2005 року №22-к про
звільнення з роботи слід відмовити за пропуском строку на звернення до суду,
оскільки на цьому наполягає відповідач.

З цих же підстав слід відмовити у задоволенні позовних
вимог про відшкодування моральної шкоди в зв'язку з незаконним звільненням та
накладенням дисциплінарних стягнень.

Так, ст. 233
КЗпП України передбачено тримісячний строк на звернення до суду за
вирішенням трудових спорів. Згідно п.16 згаданої вище постанови Пленуму
Верховного Суду України до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках,
передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення
моральної шкоди, завданої незаконним звільнення тільки у травні 2006 року, про
визнання нечинним і скасування наказу від 19
жовтня 2005 року №88 та наказу від 20 жовтня 2005 року №89 - у вересні 2006 року. З наказами
про накладення дисциплінарних стягнень позивач був ознайомлений в день
звільнення 23 листопада
2005 року
(а.с.78).

Доказів щодо поважності причин пропуску строку на
звернення до суду з такими вимогами не подав.

В зв'язку з відмовою у позовних вимогах ОСОБА_1 про
поновлення на роботі не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення змін і доповнень у
трудову книжку.

Необгрунтованими є вимоги ОСОБА_1, щодо надання йому
відпустки та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для
вирішення соціально-побутових питань.

ОСОБА_1 відмовлено в поновленні на роботі, тому вимога
про надання відпустки є безпідставною.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні
позивача з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України йому було виплачено вихідну
допомогу та проведено розрахунок.

Наказом по інспекції від 4 жовтня 2005
року №82 йому
було надано відпустку та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 року №2288 та від 9 березня 2006 року №268 надано було
право керівнику у межах затвердженого фонду оплати праці надавати матеріальну
допомогу.

Крім того, надання допомоги для вирішення
соціально-побутових питань можливе тільки за наявності відповідного клопотання
працівника з документальним підтвердженням певних обставин.

З огляду
на наведене у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити за
безпідставністю.

7

Не підлягають задоволенню за безпідставністю позовні
вимоги про визнання нечинним і скасування наказів від 19 жовтня 2005 року №88 та від 20 жовтня 2005 року №89 про накладення
на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень та наказу від 17 лютого 2006
року №12.

Зазначені вимоги пред'явлено у вересні 2006 року. Накази про
накладення дисциплінарних стягнень були скасовані наказом начальника інспекції
від 17 лютого 2006 року №12.

Таким чином, на час пред'явлення цих позовних вимог
порушене право позивача щодо накладення дисциплінарних стягнень було поновлено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 року №2288, було надано
право керівникові у межах фонду преміювання та економії фонду оплати праці
здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в
загальні результати роботи. За матеріалами справи встановлено, що позивач з 4 жовтня 2005 року був у
відпустці, відпрацювавши у жовтні 2
робочих дні. Премія йому не нараховувалась. Тому у позовних вимогах про
стягнення премії за жовтень 2005
року слід відмовити за безпідставністю.

Ст. 26
Закону України «Про державну службу» визначено підстави для присвоєння
чергового рангу. Зокрема, для присвоєння чергового рангу державний службовець
повинен успішно пропрацювати на займаній посаді два роки.

Позивач не пропрацював на займаній посаді державного
службовця два роки. Якість його роботи повинна визначатись керівником
інспекції. Тому у вимогах ОСОБА_1 про присвоєння йому 11 рангу державного
службовця у межах відповідної шостої категорії та зобов'язання відповідача
відпрацьований період з 24 червня 2005 року по день поновлення на роботі
зарахувати як успішно відпрацьований час на посаді державного службовця, слід
відмовити за безпідставністю.

Під час знаходження справи у провадженні суду ОСОБА_1
пред'явив додаткові позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої
порушенням його права вступу до профспілкової організації, приниження людської
гідності, права на охорону здоров'я та відмови у наданні інформації щодо
проходження ним публічної служби.

Позивач не подав доказів в підтвердження факту наявності
моральної шкоди з таких підстав.

Судом не встановлено, що відповідачем заподіяно
позивачеві шкоду здоров'ю. ОСОБА_1 перебував у реабілітаційному відділенні
Медичного реабілітаційного центру «Сокіл» з діагнозом «Хронічний гострий
бронхіт у стадії ремісії». Таке захворювання не знаходиться в причинному
зв'язку з діями відповідача.

Питання про прийняття до профспілкової організації не
відноситься до компетенції відповідача.

Позивачеві надавалась інформація та роз'яснювались
підстави не надання інформації згідно Закону України «Про інформацію».

З таких
міркувань колегія суддів вважає, що у відшкодуванні моральної* шкоди з таких
підстав слід відмовити за безпідставністю.

8

Позивач не надав доказів щодо понесених витрат на
лікування, які б були пов'язані з порушенням відповідачем його прав.

Вимоги про стягнення витрат на придбання паперу,
друкування документів, використання комп'ютера, на рекомендовані та цінні листи
також не підлягають задоволенню.

В ч.2 ст.87 КАС України зазначений перелік судових
витрат, пов'язаних з розглядом справи. Крім того, згідно ч.2 ст.94 КАС України
суд присуджує судові витрати на користь сторони тільки у разі ухвалення
судового рішення на користь цієї сторони.

Зазначені витрати не відносяться до судових витрат та не
є матеріальною шкодою, а тому у задоволенні цих вимог слід відмовити за
безпідставністю.

Керуючись
п.2 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1
ст.201 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 3 січня 2007 року змінити.

У позовних вимогахОСОБА_1до державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій
області про поновлення на роботі, визнання нечинним і скасування наказу від 23 листопада 2005 р. №22-к про
звільнення з роботи, відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі звільненням та
накладенням дисциплінарних стягнень відмовити за пропуском строку на звернення
до суду.

У
задоволенні позовних вимогОСОБА_1до
державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області про
визнання нечинним і скасування наказу від 23
вересня 2005 року
№15-к (16/к) „Про зміну штатного розпису"; визнання нечинним і скасування
штатного розпису від 13 вересня 2007 р.; про внесення в
штатний розпис замість посади старшого державного інспектора - посади головного
спеціаліста-юриста; змін і доповнень у трудову книжку та поновлення трудового
стажу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії за
жовтень 2005 p., надання щорічної
і додаткової відпусток за частину невикористаної відпустки та за час вимушеного
прогулу; надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань
та допомоги на оздоровлення; визнання нечинним та скасування наказу від 17 лютого 2006 року №12 „Про скасування
дисциплінарного стягнення", наказу від 19 жовтня 2005
року №88 та
наказу від 20 жовтня 2005 року №89 „Про накладення
дисциплінарних стягнень"; про зарахування відпрацьованого періоду з 24 червня 2004 року та часу
вимушеного прогулу як успішно відпрацьованого часу на займаній посаді державного
службовця; зобов'язання начальника державної інспекції з контролю за цінами в
Чернівецькій області присвоїти 11
ранг державного службовця в межах відповідної шостої категорії державного
службовця та вчинення відповідного запису у трудовій книжці; відшкодування
моральної

9

шкоди за порушення конституційних прав щодо вступу до
профспілкової організації, приниження людської гідності та порушення
конституційних прав на охорону здоров'я, а також відмову у наданні інформації;
стягнення витрат, пов'язаних з придбанням паперу, друкуванням документів,
використанням комп'ютера, відправленням рекомендованих та цінних листів, з
придбанням ліків в сумі 400
грн., відмовити за безпідставністю.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня виготовлення повного тексту постанови.