Справа № 22а-244/2008
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22а-244/08 Головуючий
у І інстанції Кучеріна О.Ф.
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
червня 2008 року Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Глущенко
суддів Бабенка К.А., Межевича
секретарі Токар М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Територіального управління Головної державної інспекції
на автомобільному транспорті в Хмельницькій області на постанову
Варвинського районного суду
Чернігівської області від 11 квітня 2007 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в Хмельницькій області про визнання неправомірними
дій та скасування постанови про накладення фінансових санкцій, -
У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду
з зазначеним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача та
скасувати його постанову №
036215 про застосування фінансових санкцій.
Варвинського районного суду
Чернігівської області від 11 квітня 2007 року заявлений позов задоволено:
визнано неправомірними дії Територіального управління Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті в Хмельницькій області по складанню протоколу
від 05.10.2006 року та ухваленню постанови від 16.10.2006 року про застосування
до суб'єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій; скасовано постанову
№ 036215 від 16.10.2006 року про застосування до суб'єкта підприємницької
діяльності фінансових санкцій, ухвалену начальником Територіального управління
Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Хмельницькій
області, про застосування до ОСОБА_1 фінансової санкції в сумі 1700,00 грн.
погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог.
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких
зі ст. ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд
першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, яким та наданим доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем не надавалися послуги з перевезень
пасажирів у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися.

Колегією
суддів встановлено, що 05.10.2006 року державним інспектором Територіального
управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в
Хмельницькій області під час перевірки
автотранспортного засобу ГАЗ 32213, який належить позивачу, встановлено
порушення ОСОБА_1 вимог ст. 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт», оскільки останній здійснював перевезення
для власних потреб без наявності шляхового листа та списку пасажирів.

При
відібранні пояснень від водія автотранспортного засобу ОСОБА_1 пояснив, що він
віз членів своєї сім'ї і пасажирськими перевезеннями не займається.

Постановою
№ 036215 від 16.10.2006 року начальником ТУ Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті в Хмельницькій області до позивача застосовано 1700,00
грн. фінансових санкцій, передбачених абзацом 2 ч. 1. ст. 60 Закону України
«Про автомобільний транспорт».

Судова
колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що фінансові санкції
були застосовані до позивача неправомірно.

Так,
відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства
про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються
санкції, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та
вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, у формі штрафу у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 1 вказаного вище Закону дано визначення
поняття «автомобільний перевізник», згідно з яким це фізична або юридична
особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення
пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

При
цьому, нерегулярні пасажирські перевезення - це перевезення пасажирів
автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового
договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час
перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за
власний кошт.

У свою
чергу, послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів
чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги
за плату.

Встановленими
судом фактичними обставинами справи не підтверджується, що позивачем надавалася
послуга з перевезення пасажирів.

Так, з
наданих у судовому засіданні суду першої інстанції пояснень позивача та свідків
вбачається, що ОСОБА_1 16.10.2006 року здійснювалася поїздка на запрошення до м. Хмельницького з членами своєї родини.

При
цьому доказів укладення необхідного у випадку здійснення пасажирських
перевезень договору та отримання відповідної плати з пасажирів, що дозволяло б
вважати поїздку до м. Хмельницького пасажирським перевезенням, відповідачем не
надано.

А тому у судової колегії відсутні підстави
вважати, що позивачем було допущено порушення вимог Закону України «Про
автомобільний транспорт».

Окрім
того слід зазначити, що цей Закон регулює відносини між автомобільними
перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів,
а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту
та безпеку перевезень.

З
огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про відсутність
правових підстав для розповсюдження
положень Закону України «Про автомобільний транспорт» на випадок здійснення
позивачем поїздки з членами власної родини.

Отже, доводи
апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не
відповідають вимогам чинного законодавства.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А
Л И В:

Апеляційну
скаргу Територіального
управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в
Хмельницькій області залишити без задоволення.

Постанову
Варвинського районного суду Чернігівської області від 11
квітня 2007 року залишити без змін.

Повний
текст ухвали виготовлений 06 червня 2008 року.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця з дня складання в повному обсязі, тобто з 07 червня 2008 року,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий
суддя

Судді: