Справа № 22-а-5969/2008
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

06
червня 2008 року справа
№ 22-а-5969/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Геращенка І.В.

суддів при секретарі за участю:
позивача відповідача

Арабей Т.Г., Малашкевича С.А.
Літвіновій Л.О. ОСОБА_1за довір. від
17.12.2007 року не з'явився

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Волноваської райдержадміністрації Донецької області

на постанову

Донецького окружного
адміністративного суду

від

11 квітня 2008 року

у адміністративній справі

№ НОМЕР_1

за позовом

ОСОБА_2

до

Управління праці та соціального
захисту населення Волноваської райдержадміністрації Донецької області

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2002 -2005, 2007 роки, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2008 року
ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Волноваської райдержадміністрації Донецької області про стягнення
недоплачених сум на оздоровлення за 2002 - 2005, 2007 роки, виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати на день фактичної виплати.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 11 квітня 2008 року позов ОСОБА_2було задоволено
частково, з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по
недоотриманим сумам на оздоровлення за 2003 - 2005 та 2007 роки. В решті позову
у задоволенні відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме:
без урахування розміру цього виду допомоги, встановленого постановою КМУ № 836
від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою КМУ від 12.07.2005 року №
562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Всі виплати, передбачені Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у тому числі виплати щорічної допомоги на оздоровлення, і які
базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачується у розмірах,
встановлених вказаними постановами КМУ.

Суд першої інстанції
при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку в управлінні
праці та соціального захисту населення Волноваської райдержадміністрації
Донецької області як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції (надалі
ЧАЕС), категорія 2, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачена щорічна допомога
на оздоровлення першої та другої категорії в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент
виплати становив: з 1 січня 2003 році - 185 грн., з 1 грудня 2003 року - 237
грн., з 1 січня 2004 року - 205 грн., з 1 вересня 2004 року - 237 грн., з 1
січня 2005 року - 262 грн., з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня 2005 року
- 310 грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн., з 1 січня 2006 року - 350 грн., з
1 липня 2006 року - 375 грн., з 1 грудня 2006 року - 400 грн., з 1 квітня 2007
року - 420 грн., з 1 липня 2007 року - 440 грн. та з 1 жовтня 2007 року - 460
грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: у листопаді 2003
року за 2002 рік - 26 грн. 70 коп., у травні 2004 року за 2003 рік - 26 грн. 70
коп., у червні 2005 року за 2004 рік - 26 грн. 70 коп., у березні 2006 року за
2005 рік - 100 грн.; у червні 2006 року за 2006 рік - 100 грн., у серпні 2007
року за 2007 рік - 100 грн.

Таким чином, суд
першої інстанції вирішив, що фактично за 2003, 2004, 2005, 2007 роки
відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у
розмірі 6171 грн. 60 коп.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника
позивача проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної
інстанції при розгляді справи встановив, що
ОСОБА_2є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,
(категорія 2), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2від ІНФОРМАЦІЯ_1, наявною у
матеріалах справи.

З 1997 року по
теперішній час позивач має 2 категорію у зв'язку з участю у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією
посвідчення.

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон №
796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, віднесеним до
першої і другої категорії - п'ять мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір
такої допомоги встановлений для 2 категорії в 26,70 грн., а з 2005 року -
постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - постанова № 562), якою розмір зазначеної допомоги 2
категорії встановлений в 100 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами №№ 836, 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для 2
категорії - 26,70 грн. та з 2005р. - 100 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови №№ 836, 562, згідно частини 4 статті 9 КАС
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд
застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту
2 Указу Президента України «Про Єдиний державний реєстр нормативних актів» від
27.06.1996 року (зі змінами) стосовно преюдиції нормативних актів.

Конституція - Основний Закон
України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів приходить до
висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно застосував
конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які Держава надає
громадянам.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 26,70 гривень за період 2003, 2004 роки та у розмірі 100 грн. за 2005,
2007 роки, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року
№ 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь,
відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих
держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання
праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).
Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за
рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону та приписів п.п. 1-3 Порядку використання коштів Державного
бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 936 від 20.09.2005
року у управління праці та соціального захисту
населення з'явився обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення щодо, зокрема, пільг
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому, звернення з
позовними вимогами до управління праці та соціального захисту населення щодо
стягнення щорічної допомоги є обґрунтованим.

Суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні позову щодо зобов'язання відповідача провести
перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2002 рік, оскільки
виплату щорічної допомоги на оздоровлення хоча і здійснюють органи соціального
захисту населення, але починаючи тільки
з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256 (із змінами та
доповненнями). Таким чином, позивач пред'явив позовні вимоги у зазначеній
частині до неналежного відповідача у справі.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки суду не
спростовуються, а тому постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Волноваської райдержадміністрації Донецької області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 11 квітня 2008 року у справі № НОМЕР_1 -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2008
року у справі № НОМЕР_1 за позовом ОСОБА_2до Управління праці та соціального
захисту населення Волноваської райдержадміністрації Донецької області про
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002 - 2005, 2007 роки -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин, з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий:
І.В.
Геращенко

Судді: Т.Г.
Арабей

С.А. Малашкевич