Справа № 2-а-2099/2008
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2008-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№2-а-2099/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2008 року 14
год. 15 хв.
м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд під головуванням судді Шевчук
С.М. за участю секретаря судового засідання Василевич І.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: Рівненський міський центр зайнятості - представник Рожко О.Б.
(копія довіреності в матеріалах справи);

відповідач: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом Рівненського міського центру зайнятості до
Закритого акціонерного товариства “Рівнетара” про стягнення 1002 грн. 57 коп., суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з
відповідача 1002,57 грн. В судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги підтримав. Надав пояснення, які
повністю співпадають з позицією, що викладена в позовній заяві.

Відповідач заперечень на адміністративний позов не подав,
в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся
належним чином, що підтверджується повідомленнями
органу поштового зв'язку. Про причини неявки відповідач суд не повідомив. Заяви про розгляд
справи за його відсутності відповідач до суду не направляв. За таких
обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі
відповідача.

Судом
досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані позивачем.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення
представника позивача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за
своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,
суд вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити повністю.

Судом встановлено, що до Рівненського міського центру
зайнятості з метою пошуку роботи звернулася ОСОБА_1, яка була вивільнена із ЗАТ
“Рівнетара” відповідно до
п. 1 ст. 40 КЗпП України по скороченню штату працівників, якій, на підставі ст.
2 Закону України "Про зайнятість населення" було надано статус
безробітної.

Згідно поданої роботодавцем звітності за формою 4-ПН (вх.
№1096 від 11.11.2005р., вх. № 53 від 13.01.2006 р.) (а.с.14-15), за останні 2
роки, що передували звільненню, ОСОБА_1 не підвищувала свою кваліфікацію.

Під час перебування на обліку в центрі зайнятості,
безробітну було направлено на підвищення кваліфікації на курсах підвищення
кваліфікації “Основи комп'ютерної грамотності (спеціалізація “1С: Бухгалтерія 7.7”)” , “Бухгалтерський облік за національними стандартами”.

ОСОБА_1 була призначена матеріальна допомога у період
навчання відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Після підвищення кваліфікації ОСОБА_1 була
працевлаштована на посаду бухгалтера ТзОВ “Рівне-Преса”.

Таким чином, на думку позивача, державною службою
зайнятості на перепідготовку ОСОБА_1 були витрачені державні кошти в розмірі
1002,57 грн. у період проходження професійного навчання в сумі, яку сплатив
Рівненський міський центр зайнятості.

Прийшовши до висновку про відмову в задоволенні позовних
вимог, суд виходив з наступного.

Стаття 5-1 КЗпП передбачає, що держава гарантує
працездатним громадянам, які постійно проживають на території України,
безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в навчальних
закладах або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії.

Пунктом 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість
населення" від 01.03.1991р., встановлено, що держава гарантує
працездатному населенню у працездатному віці в Україні безплатне сприяння у
підборі підходящої роботи і працевлаштуванні всіма доступними способами,
включаючи професійну перепідготовку (п."в"), перепідготовку в
навчальних закладах або в системі державної служби зайнятості
(п."е").

Від імені держави в даному випадку
виступає державна служба зайнятості, оскільки відповідно до ч.1 ст.19 вказаного
Закону, в обов'язки державної служби зайнятості входить організація при потребі
професійної підготовки і перепідготовки громадян та надання грошової допомоги.

Частина 2 ст.19 Закону України "Про зайнятість населення"
передбачає, що державна служба зайнятості має право оплачувати вартість
професійної підготовки, а також виплачувати матеріальну допомогу по безробіттю.

Крім того, статтею 25 названого закону передбачено, що
держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності
та забезпечує їм такі види компенсацій: виплата матеріальної допомоги в період
професійної перепідготовки та виплата допомоги по безробіттю (п."б",
"в" ст. 25 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 зазначеного Закону, професійна
підготовка, підвищення кваліфікації і перепідготовка громадян організується
державною службою зайнятості за її направленням у навчальних закладах, на
підприємствах, в установах і організаціях (незалежно від їх підпорядкованості)
згідно з укладеними договорами або у спеціально створюваних для цього учбових
центрах за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на випадок безробіття.

З 1 січня 2001 року набув чинності
Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на
випадок безробіття" №1533 від 02.03.2000р.

Згідно ст.34 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття",
одним із прямих обов'язків Фонду є обов'язок виплачувати забезпечення та
надавати соціальні послуги безробітним, передбачені ст.7 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Такими видами забезпечення є матеріальна допомога у період професійної
перепідготовки, а до соціальних послуг відноситься професійна перепідготовка та
підвищення кваліфікації (ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Саме з метою надання громадянам
матеріальної допомоги у випадку безробіття для забезпечення можливості професійного
перепідготовки безробітних громадян, підприємство відповідача й сплачує
страхові внески у Фонд.

Пункт 3 Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачає, що допомога по безробіттю, матеріальна допомога по
безробіттю та матеріальна допомога у період підготовки, перепідготовки або
підвищення кваліфікації, призначені до набрання чинності цим Законом,
виплачуються у строки і розмірах, визначених Законом України "Про
зайнятість населення", до закінчення строку виплати або до припинення їх
виплати відповідно до статті 30 Закону України "Про зайнятість
населення".

Оскільки матеріальна допомога у
період професійної перепідготовки колишнього працівника відповідача ОСОБА_1
була призначена після набрання чинності Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття",
слід керуватися нормами цього Закону.

Норма п.4 ст.26 Закону України
"Про зайнятість населення" щодо проведення професійної перепідготовки
вивільнених громадян за рахунок підприємства суперечить нормам статей 7,16,34
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на
випадок безробіття".

Пунктом 2 Прикінцевих положень
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на
випадок безробіття" передбачено, що до приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Із змісту Прикінцевих положень
Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок
безробіття" слідує, що нормативні акти, в тому числі і Закон України
"Про зайнятість населення", необхідно привести у відповідність до
Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок
безробіття".

Приймаючи до уваги зміст статей 7,
16, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування на
випадок безробіття" суд вважає, що обов'язок щодо професійної
перепідготовки безробітних громадян, виплати їм матеріальної допомоги в період
професійної перепідготовки, а також оплата вартості їх навчання чинним
законодавством покладено на Фонд загальнообов'язкового державного соціального
страхування України на випадок безробіття".

Отже з боку відповідача відсутній
факт порушення норм Закону України "Про зайнятість населення" та
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на
випадок безробіття", а відтак, у задоволенні позову Рівненського міського
центру зайнятості слід відмовити.

Судові витрати по справі
згідно ч.4 ст.94 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись
статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову
Рівненського міського центру зайнятості відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але
апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову.
Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення
постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя С.М.Шевчук

Повний текст постанови складено 09.06.2008 року.

Постанова не набрала законної сили.

Суддя С.М.Шевчук