Справа № 22а-749/2008
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2008-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 року м.Львів справа №
22а-749/08

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду, у складі:

доповідача у
справі судді Любашевського В.П.

суддів Довгополов О.М.

Яворського І.О.

секретаря
судового засідання Каблак Т.П.

осіб, які взяли участь у справі:

від позивача - ОСОБА_1., ОСОБА_2.- довіреність від
04.03.2008р., ОСОБА_3. - довіреність від 04.03.2008р.

від відповідача - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Дубенської
об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області

на постанову господарського суду Рівненської області від
12.07.2007р. у справі № 2/174

за позовом приватного підприємця ОСОБА_1

до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції
Рівненської області

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від
19.03.2007р. № 10,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
господарського суду Рівненської області від 12.07.2007р. позов приватного
підприємця ОСОБА_1 задоволено. Податкове повідомлення-рішення прийняте
відповідачем - Дубенською об'єднаною державною податковою інспекцією
Рівненської області від 19.03.2007р. № 10 визнано нечинним..

Постанова
суду першої інстанції, з посиланням на положення ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», мотивована тим, що не відповідає обставинам справи
висновок податкового органу про те, що позивач використовував у своїй
господарській діяльності тільки 15 відсотків площі приміщення, а решту площі
130 кв.м. використовував інший підприємець. В договорі позички № 01 від
01.08.2005р. відсутня умова, при якій забороняється позивачеві користуватися
приміщенням після передачі його в безоплатне користування іншій особі.
Одночасно позивач повністю сплачував орендну плату за приміщення Рівненській
облспоживспілці. Сплачував комунальні платежі підприємству теплопостачання
відповідно до договорів від 01.08.2005р. Також, ні в договорі позички, ні в
договорі про співробітництво та організацію взаємовідносин, не вказано, що
підприємець ОСОБА_4. користується площею 130 кв.м., тому в акті перевірки
податковий орган помилково вказав дану площу, відповідно помилково врахував
суму податкового зобов'язання.

Наведене
свідчить про те, що позивач використовував у своїй господарській діяльності

Головуючий у 1-й інст.суддя Савченко Г.І.
ряд. ст. зв. № 36

Господарський суд Рівненської
області справа № 2/174

Доповідач у 2-й інст.суддя
Любашевський В.П

приміщення, сплачував орендну плату, а тому правомірно
відносив до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені при
оплаті орендної плати.

Відповідач,
в апеляційній скарзі, зазначаючи, що судом першої інстанції порушені норми
матеріального права та допущено невідповідності висновків суду обставинам
справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову,
якою у задоволені позову відмовити. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт,
з посиланням пп7.4.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»,
п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» зазначає,
що згідно з договором оренди від 01.08.2005р. позивач орендує у КП «Рівненське
гуртово-роздрібне об'єднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств
приміщення кафе площею 153 м2, за що сплачує останньому щомісячно
1530 грн. орендної плати. Договором позички від 01.08.2005р. частина кафе
передана в безоплатне користування СПД - ОСОБА_4. Таким чином, частина кафе
передана для безоплатного користування іншій особі не використовується
позивачем особисто для отримання доходу і операція з безоплатного надання в
користування цієї площі іншій особі не направлена на отримання доходу. В
зв'язку з цим податковим органом зменшено позивачу податковий кредит в сумі
3468 грн. по оплаті за оренду приміщення кафе.

В заперечені на
апеляційну скаргу позивач, погоджуючись з висновками суду першої інстанції
просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

З'ясувавши
обставини справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,
заслухавши представників позивача колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Відповідно
до п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану
вартість" якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку
з таким придбанням (виготовленням) не включається до складу податкового
кредиту.

Як
убачається з обставин справи, факти понесення позивачем витрат при здійснені
підприємницької діяльності підтверджуються: укладеними Договором оренди
основних засобів від 01.08.2005 року, Договором з КП "Комуненергія"
м. Рівне на теплопостачання №2 619 від 19.10.2005 року, квитанціями про оплату
за водопостачання та електропостачання, податковими накладними та не
оспорюються і не спростувалися відповідачем. Податковий облік з податку на
додану вартість підтверджується первинними бухгалтерськими документами позивача
і до складу податкового кредиту в даному випадку включено суми, що підтверджені
відповідними податковими накладними.

Одночасно
судом першої інстанції встановлено і в подальшому не спростовано, що відповідно
до договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 01.08.2005
року позивач та фізична особа-підприємець ОСОБА_4. здійснюють взаємне
співробітництво щодо громадського харчування у сфері роздрібної торгівлі
продовольчими товарами у кафе. Також у Договорі позички № 01 від 01.08.2005
року, на який звертає увагу податковий орган, відсутня умова, при якій
забороняється позивачеві користуватися приміщенням після передачі його в
безоплатне користування іншій особі.

Відповідно
до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання
робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Отже,
судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що позивач
використовуючи у своїй господарській діяльності приміщення та сплачуючи орендну
плату, правомірно відносив до податкового кредиту суми податку на додану
вартість, сплачені при оплаті орендної плати.

Натомість
чого, твердження апелянта про те, що частина кафе на підставі договору позички
від 01.08.2005р. передана позивачем для безоплатного користування іншій особі і
тому не використовується позивачем особисто для отримання доходу є
безпідставним, упередженим і таким, що не підтверджується обставинами справи.
На підтвердження такої позиції апелянтом не надано суду жодного доказу, а
посилання лише на договір позички від 01.08.2005р., не є таким достатнім
доказом оскільки наявність такого договору, без підписаних сторонами договору
актів приймання-передачі приміщення в користування, не виключає можливості
використання приміщення самим позивачем і після підписання вказаного договору з
понесенням відповідних витрат на його утримання.

З огляду
на викладене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та з
додержанням норм матеріального та процесуального права ухвалив оскаржувану
постанову, натомість чого доводи апеляційної скарги є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

Відповідно до
ст. 200 КАС України - суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст.160, 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області
на постанову господарського суду Рівненської області від 12.07.2007р. у справі
№ 2/174 залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця
після набрання нею законної сили.

Судді
В.П.Любашевський

О.М.Довгополов

І.О.Яворський

Повний текст ухвали виготовлений

та підписаний 18.05.2008р.