Справа № к-5452/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Лиски Т.О., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області
від 24 листопада 2003 року у справі за скаргою ОСОБА_1на неправомірні дії
посадових осіб Волочиського підприємства водопровідно-каналізаційного
господарства "Джерело", -

встановила:

В травні 2003 року ОСОБА_1.
звернувся до суду в порядку глави 31-А ЦПК України 1963 року зі скаргою на
неправомірні дії посадових осіб Волочиського підприємства
водопровідно-каналізаційного господарства "Джерело", в якій
посилаючись на те, що він як пенсіонер відповідно до Закону України "Про
прокуратуру", має право на 50% знижку в оплаті за користування водою.

У 2001 році сплатив 100% вартості вказаних
послуг у розмірі 200 грн.

Проте рішенням Конституційного Суду
України від 20.03.2002 р. положення ст. 58 Закону України "Про державний
бюджет України на 2001 рік" щодо зупинення дії пільг визнана
неконституційною, у зв'язку з чим заявник просив провести перерахунок за 2001
рік і здійснювати подальше на­рахування в розмірі 50%.

Рішенням Волочиського районного
суду Хмельницької області від 23.09.2003 р. скаргу ОСОБА_1. було задоволено.
Зобов'язано посадових осіб Волочиського ПВКГ "Джерело" провести перерахунок
переплачених скаржником у 2001 році коштів за водопостачання у розмірі 100 грн.
із зарахуванням їх в оплату за водопостачання у 2003 році та здійснювати
подальше нарахування поточної оплати із 50% знижкою.

Ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 24.11.2003 р. апеляційну скаргу Волочиського ПВКГ
"Джерело" було задоволено та скасовано рішення Волочиського районного
суду, а справу направлено на новий розгляд.

Не погоджуючись із судовим рішенням
апеляційного суду, ОСОБА_1. звернувся до Верховного Суду України з касаційною
скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане судове
рішення скасувати та залишити в силі рішення Волочиського районного суду від
23.09.2003 р.

Листом Верховного Суду України від
27.09.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі справою
було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в порядку
касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що висновки суду
зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи та помилковому тлумаченні
норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Такий висновок є правильним,
оскільки він ґрунтується на фактичних обставинах справи та відповідає вимогам
чинного законодавства, виходячи з наступного.

Як встановлено судами і це
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. є пенсіонером органів прокуратури і
має право на отримання пільг, передбачених ст.ст. 49, 501 Закону
України "Про прокуратуру".

Пунктом 8 статті 58 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2001 рік" було зупинено на 2001 рік
дію положень законодавчих актів України у частині надання пільг, компенсацій і
гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів, зокрема на звільнення або
зменшення плати за житло, комунальні послуги, електроенергію, газ, паливо.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1., суд
першої інстанції не врахував, що положення ст. 58 Закону України "Про
державний бюджет України на 2001 рік" відповідно до пункту 3 Рішення
Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп2002 втрачають
чинність з дня ухвалення цього Рішення -
з 20 березня 2002 року.

Крім того, дійшовши висновку про те,
що підприємство зобов'язане надавати ОСОБА_1. комунальні послуги з оплатою ним
на пільгових умовах у 2003 році, суд не врахував положень ст. 59 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2003 рік", згідно якого видатки на
надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ
здійснюються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих
бюджетних установ. При цьому, пільги в оплаті за спожиті житлово-комунальні
послуги надаються у разі, якщо грошові доходи цих працівників менше величини
прожиткового мінімуму встановленої для працездатних осіб.

Також суду слід було перевірити чи
в даному випадку не вбачається спір про право цивільне, який розглядається в
порядку позовного провадження.

З урахуванням викладених фактів,
судом апеляційної інстанції було зроблено обґрунтований висновок про те, що
висновки суду першої інстанції є передчасними,
обставини справи встановлені неповно, а ті - які лягли в основу рішення,
потребують додаткового дослідження.

Доводи касаційної скарги зазначені
висновки суду не спростовують та зводяться до незгоди з ними.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення, а
ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2003 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Судді: