Справа № 22-а-1363/2008
Суддя: Усенко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №
22-а-1363/08 Головуючий у І інстанції: Тищук М.Ф.
Суддя-доповідач: Усенко В.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2008 року м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого - судді Усенка В.Г.,
суддів Попович О.В. та Ситникова О.Ф., при секретарі Літоміній Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1а на постанову Оболонського районного суду м. Кєва від 16 травня 2007
року у справі за позовом ОСОБА_1а до Державної податкової адміністрації України
та Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за участю третьої
особи - Департаменту розвитку та модернізації державної податкової служби
України, про перерахунок пенсії та виплату вихідної допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2006 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Оболонського районного суду з позовом про перерахунок пенсії та виплати
вихідної допомоги.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував в суді тим, що
під час нарахування пенсії відповідач не вірно врахував наступні виплати.

Відповідач не вірно нарахував надбавку за безперервну
службу в Збройних Силах СРСР, Міністерства внутрішніх справ, податкової міліції
Державної податкової адміністрації України, передбачену Указом Президента
України від 24 квітня 2003 року №370 «Про надбавки військовослужбовцям Служби
безпеки України та працівникам органів внутрішніх справ України за безперервну
службу», який підлягає застосуванню на підставі Указу Президента України від 12
липня 2003 року №595 «Про поширення чинності Указу Президента України №370 «Про
надбавки військовослужбовцям Служби безпеки України та працівникам органів
внутрішніх справ України за безперервну службу» на осіб начальницького складу
податкової міліції ДПА України». В наслідок допущеної помилки відповідач
нарахував суму надбавки не в розмірі 70% від грошового забезпечення, а в
розмірі 50%.

Відповідач не вірно врахував щомісячну доплату в розмірі
від 25 до 50 відсотків суми пенсії, передбачену п.п. «г» п.1 п.5 Постанови КМ
України від 31 грудня 1996 року №1592 «Про умови оплати праці працівників
органів державної податкової служби особам рядового і начальницького складу
податкової міліції». Так зазначена доплата становила 50% від суми пенсії
відповідно до наказу ДПА від 2 квітня 2000 року №325-о, а відповідно до наказу
ДПА від 24 січня 2003 року №17-ф - була зменшена до 30%, і відповідно до наказу
ДПА від 12 вересня 2003 року №1114-о - до 25%. Окрім того зазначена надбавка
була нарахована не за листопад 2005 року, а з грошового утримання за грудень
2004 року, в наслідок чого позивачу було нараховано доплату в сумі 543,4
гривень замість належних 1081,83 гривень. Позивач вважає, що накази ДПА про
зменшення надбавки відповідно на 30% та на 25% є незаконними, оскільки
мотивовані лише відсутністю бюджетного асигнування, тому вищезазначена доплата
повинна була бути включена до обрахунку пенсії у розмірі 50%.

Також позивач вказав, що відповідач невірно нарахував в
складі пенсії підвищення в розмірі 150 % мінімальної пенсії. Зазначене
підвищення передбачене нормою абз.4 пункту 22 статті 12 Закону України «Про
статус ветеранів війні війни, гарантії їх соціального захисту» і має становити
150 % мінімальної пенсії за віком. Позивач вказав, що зазначене підвищення було
невірно розраховано з суми 19 гривень 91 копійка, на підставі абз. «е» пункту 2
Постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».
Натомність відповідач, на підставі статті 28 Закону України від 9 липня 2003
року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», повинен був
обраховувати зазначене підвищення з розміру мінімального прожиткового мінімуму,
який у 2005 році становив 332 гривні, а в 2006 році - 350 гривень.

Окрім того позивач вказав, що відповідач протиправно не
виплатив позивачу вихідну допомогу, передбачену Законом України від 9 квітня
1992 року №2262-ХII “Про пенсійне військовослужбовців, осіб начальницького
складу і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» тільки
на підставі того, що позивач отримував вихідну допомогу у 1989 році. При цьому
позивач зазначав, що вихідна допомога отримана позивачем була передбачена
нормативними актами СРСР, а тому не може охоплюватись нормою абз.4 статті 9
Закону України від 9 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу».

В зв'язку з зазначеним позивач просив суд зобов'язати
Державну податкову адміністрацію України зробити перерахунок пенсії. За
клопотанням позивача в якості другого відповідача по справі було залучене
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Позивач просив суд
зобов'язати другого відповідача по справі провести виплати пенсії відповідно
перерахунку зробленого першим позивачем за цим позовом.

Відповідач по справі, Державна податкова адміністрація
України, заперечував проти позову, вказав що пенсія була нарахована позивачу
вірно та відповідно до вимог законодавства. Відповідач вказав, що Указом
Президента України «Про надбавки військовослужбовцям Служби безпеки України та
працівникам органів внутрішніх справ України за безперервну службу» не
передбачено імперативної норми щодо 70% надбавки, виплата такої надбавки є
правом відповідача. Щодо щомісячної доплати, передбаченої п.п. Постановою КМ
України від 31 грудня 1996 року №1592 «Про умови оплати праці працівників
органів державної податкової служби особам рядового і начальницького складу
податкової міліції», відповідач зазначив, що зменшення розміру доплати
передбачене наказами ДПА, які не оскаржені позивачем і строк на оскарження яких
минув, тому задоволення позову і в цій частині неможливе. Щодо підвищення в
розмірі 150 % мінімальної пенсії, передбачене Законом України «Про статус
ветеранів війні війни, гарантії їх соціального захисту» відповідач вказав суду,
таке підвищення розраховано з суми 19 гривень 91 копійка, на підставі абз. «е»
пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №1 «Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету». Ця Постанова є дійсною та безпосередньо визначає з якої суми
визначаються 150% підвищення. Відповідач
також заперечував проти позову і в частині вихідної допомоги, мотивуючи це тим,
що відповідач вже отримував таку.

Третя особа по справі, Департамент розвитку та
модернізації державної податкової служби також заперечувала проти доводів
позивача з підстав, зазначених і відповідачем та просила відмовити у
задоволенні позову.

16 травня 2007 року Оболонський районний суд м. Києва
виніс постанову по суті спору. Зазначеною постановою суд першої інстанції
відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд першої
інстанції вказав на недостатність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,
ОСОБА_1. звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, просить скасувати
постанову Оболонського районного у м. Києві суду від 16 травня 2007 року та
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний
розгляд справи здійснюється за відсутності представника відповідача - Головного
Управління Пенсійного фонду України в м. Києві , який був належним чином
повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно
до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний
адміністративний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1. вважає, що суд першої інстанції допустив
порушення матерального права, не застосувавши при вирішенні питання привильності нарахування
щомісячної надбавки за безперервну службу норму п. 1 Указом Президента України
від 24 квітня 2003 року №370 «Про надбавки військовослужбовцям Служби безпеки
України та працівникам органів внутрішніх справ України за безперервну службу»
та не врахувавши, що позивач перебував на службі більше 20 років, що зобов'язує
відповідача до нарахування 70% надбавки від грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи позивача
недостатніми для задоволення позову в цій частині. Суд першої інстанції вірно
прийшов до висновку, що під час нарахування позивачу пенсії надбавка за
безперервну службу в розмірі 50 % була врахована без порушення Указу Президента
України №370 «Про надбавки військовослужбовцям Служби безпеки України та
працівникам органів внутрішніх справ України за безперервну службу».

Однак додатково суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про таке. Право на нарахування щомісячної надбавки, передбаченої №370
від 24 квітня 2003 року виникає лише після сплину 20 стажу служби. Дана
надбавка є щомісячною надбавкою до заробітної плати, а не до пенсії і, окрім
того, - на майбутні періоди, а не за минулі періоди. Вона нараховується
щомісячно за періоди служби після сплину 20 років стажу такої служби. Тобто На
момент виходу позивача на пенсію збільшена щомісячна надбавка не могла бути
нарахована позивачу, оскільки позивач не пропрацював термін в один місяць після
сплину 20-річного стажу.

Разом з тим з матеріалів справи (а.с. 94) вбачається, що
при розрахунку щомісячної доплати на підставі Постанови Кабінету Міністрів
України №1592 від 31 грудня 1996 року відповідач врахував розмір премії за
вересень, а не жовтень, що призвело до заниження суми щомісячної доплати за
листопад 2005 року. В судовому засіданні відповідач не надав пояснень чому при
розрахунку щомісячної доплати за листопад 2005 року було враховано премію за
вересень, а не за жовтень. Тому суд приходить до висновку про можливість
задоволення позову в частині перерахунку щомісячної доплати за листопад 2005
року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. також вказує, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив у позові в частині нарахування підвищення в
розмірі 150 % мінімальної пенсії, передбаченого нормою абз.4 пункту 22 статті
12 Закону України «Про статус ветеранів війні війни, гарантії їх соціального
захисту» і має становити 150 % мінімальної пенсії за віком. Позивач в казав, що
суд допустив порушення матеріального права оскільки не застосував норму статті
28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,
Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 5 листопада 1991 року, та
Постанову Кабінету Міністрів України № 544 від 15 квітня 2003 в наслідок чого
було прийняте неправосудне рішення щодо відмови у позові в частині визначення
розміру підвищення.

Розглянувши в цьому аспекті доводи сторін суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками першої інстанції про те, що дія Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня
2003 року, Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 5 листопада
1991 року та Постанови Кабінету Міністрів України №544 від 15 квітня 2003 «Про
підвищення розмірів трудових пенсій» є необґрунтованими, оскільки дія
зазначених нормативних актів не поширюється на військовослужбовців. Натомність
щодо військовослужбовців, до яких відноситься і позивач, Постановою Кабінету
Міністрів України №1350 від 27 серпня 2003 року «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» було поширено дію
Постанови Кабінету Міністрів України №1 від 3 січня 2002 року, яку суд
правомірно і застосував.

Окрім того суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про недостатність підстав для задоволення позову та скасування
постанови суду першої інстанції і в частині вихідної допомоги, передбаченої
Законом України від 9 квітня 1992 року №2262-ХII “Про пенсійне
військовослужбовців, осіб начальницького складу і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб» від 09.04.1992, військовослужбовцям, крім військовослужбовців
строкової служби, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при
звільненні із служби за вислугою строку служби, віком, станом здоров'я, у
зв'язку із скороченням штатів або з організаційними заходами в разі
неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50
відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік
служби.

Військовослужбовцям,
особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх
звільнення із служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не
виплачується, за винятком тих осіб, які при першому звільненні не набули права
на її отримання.

Судом
першої інстанції вірно встановлено і не заперечується позивачем, що останній
при звільненні зі Збройних Сил СРСР у листопаді 1989 року набув право, тому
відповідач в силу вищезазначеної статті 9 Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», не має правових підстав для виплати позивачу такої
допомоги. Вказівка ж позивача на те, що він таку допомогу не отримав не є
достатньою та належною підставою для нарахування вихідної допомоги.

За таких обставин, суд першої інстанції неправомірно
відмовив у задоволенні позову в частині перерахунку пенсії з врахуванням
щомісячної доплати в розмірі 25 % суми пенсії, однак - правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення в решті позовних вимог

Відповідно до статті 202 КАС у разі порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або
питання, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та
ухвалює нове рішення.

Керуючись
ст.ст.195, 196 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного
суду ,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1а - задовольнити частково.

Постанову
Оболонського районного суду м. Кєва від 16 травня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_1а до Державної податкової адміністрації України та Головного Управління
Пенсійного фонду України в м. Києві, за участю третьої особи - Департаменту
розвитку та модернізації державної податкової служби України, про перерахунок
пенсії та виплату вихідної допомоги, - скасувати.

Прийняти
нову постанову.

Позовні
вимоги ОСОБА_1а в частині перерахунку пенсії в частині врахування при
розрахунку щомісячної доплати за листопад
2005 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №1592 від 31 грудня
1996 року розміру премії за жовтень, - задовольнити. В решті позовних
вимог ОСОБА_1а відмовити.

Постанова
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну
скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий-суддя:
Усенко В.Г.,

судді: Попович
О.В.,

Ситников О.Ф.