Справа № К-32841/06
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2008-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008
року м.Київ

Колегія суддів
Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого:
судді Сіроша М.В.

суддів: Бим
М.Є., Гордійчук М.П., Леонтович К.Г., Фадєєвої Н.М.

при секретарі: Капустинському М.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного
суду Житомирської області від 25 вересня 2006 року у справі №2-1964/05 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької
районної державної адміністрації Житомирської області, Обласного центру з
нарахування та виплати пенсій і допомог Житомирської обласної державної
адміністрації, Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі
Житомирської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцька
пересувна механізована шляхово-будівельна колона» про стягнення невиплачених
коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2005
року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Нововелідницької сільської ради,
Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної
адміністрації, в якому просила
стягнути на її користь: з центру по
нарахуванню виплат пенсій та допомог Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської
облдержадміністрації не виплачені кошти за період з 01.07.2002 р. до 30.06.2005 р. передбачені ст.ст.37,48 Закону
України "'Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в сумі
5197,50 грн.; з ТОВ "Овруцька пересувна
механізована шляхово-будівельна колона № 42" не виплачені кошти за період
з 01.07.2002 р. по 01.05.2005 р. передбачені ст.39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
в сумі 11834,50 грн.; УПФУ в Овруцькому районі не виплачені кошти за період з 01.05.2002 р. по 30.06.2005 р.
передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 4106,00
гри. Свої вимоги мотивувала тим, що вона
проживає в м. Овруч, віднесеного до зони
гарантованого добровільного відселення, та перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення
Овруцької райдержадміністрації та управлінні Пенсійного фонду України в Овруцькому районі як інвалід III групи і є потерпілою
внаслідок Чорнобильської катастрофи
1-ої категорії, що підтверджується копією посвідчення потерпілої (серії А
НОМЕР_1від 01.12.1996 р.) Відповідачі не в повному розмірі виплатили їй передбачені
Законом України кошти.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області
від 01 грудня 2005 року позов задоволено.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 25
вересня 2006 року рішення суду першої інстанції скасовано, а в задоволенні
позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивачка просить
скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції як законне та обґрунтоване, посилаючись на порушення
судом апеляційного інстанції норм матеріального права.

В запереченнях на касаційну скаргу УПФУ в Овруцькому районі просить залишити касаційну скаргу
без задоволення, а постанову апеляційного суду Житомирської області без змін.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка є потерпілою внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1-ої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А НОМЕР_1від 01.12.1996 р., та перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального захисту населення
Овруцької райдержадміністрації по виплаті їй коштів передбачених ст.37 Закону
України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" як
проживаючій в зоні гарантованого
добровільного відселення та за ст.48 цього Закону як інваліду ІІІ групи відповідно
до довідки від 18.07.2005 р. № 1350.

Крім того, вона перебуває на обліку в УПФУ в
Овруцькому районі по виплаті їй коштів за період
з 26.01.2005 р. по 30.06.2005 р,. передбачених ст.39 Закону як доплату
непрацюючому пенсіонеру проживаючому
в зоні гарантованого добровільного відселення та ст.50 цього Закону як
додаткову пенсію інваліду ІІІ групи згідно довідки від 19.07.2005 р.
№3542/07.

Позивачка постійно
проживає в м. Овруч Житомирської області згідно довідки
виконкому Овруцької міськради від 19.07.2005
р. № 3044 та перебуває на обліку
в ТОВ
"Овруцька пересувна
механізована шляхово-будівельна колона № 42" по виплаті їй коштів,
передбачених ст.39 Закону, як доплату працюючому в зоні гарантованого
добровільного відселення за період з 01.07.2002р. по 26.01.2005р. згідно
довідки підприємства від 20.07.2005р. №126.

За період роботи в ТОВ
"Овруцька пересувна
механізована шляхово-будівельна колона № 42" позивачці
виплачувалась грошова допомога громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення у зоні
гарантованого добровільного відселення не в розмірі двох мінімальних заробітних
плат, як це передбачено ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( в редакції Закону,
що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а в розмірі по 10,50грн.
щомісяця, тобто в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно
ст.37 вищеназваного Закону громадянам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, у зв'язку з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства,
виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі 40% від мінімальної
заробітної плати. Позивачці передбачена
ст.37 названого Закону допомога
виплачувалась в розмірі 2грн.10 коп.
щомісячно.

Статтею 48 вказаного Закону передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам III групи виплачується в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, однак позивачці було виплачено по 21грн.50коп.

Крім того, ОСОБА_1 виплачувалася додаткова пенсія як
потерпілій 1-ї категорії в розмірі 9,96грн.,хоча ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» передбачено виплату додаткової пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлені саме такі
розміри виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які і
були виплачені позивачці.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанцій погодитися не можна з
наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Абзацом 3 частини 1 статті 37 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що громадянам, які проживають на територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного
господарства у зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі 40
процентів від мінімальної заробітної плати.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 39 вищенаведеного Закону громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні
гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних
плат.

Статтею 48 передбачено, що компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи інвалідам III групи
виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 50 Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1-ої категорії, призначається інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок
Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу в розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних
заробітних плат на 2002-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо
можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми статей 37, 39, 48, 50 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Встановлений постановою КМУ № 836 у 1996 році розмір щорічної допомоги
громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у зв'язку
з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого виробництва і особистого
підсобного господарства та допомога громадянам, які працюють на території
радіоактивного забруднення протягом тривалих років не змінювався і не
відповідає розміру, встановленому іншими законами України.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в
наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору, застосуванню підлягають саме статті 37, 39, 48, 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та законодавство щодо розмірів мінімальних
заробітних плат на 2002-2005 роки, а не Постанова Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996р. № 836.

Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню
вищевказані статті Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд апеляційної інстанції помилково скасував правильне по суті рішення суду
першої інстанції, невірно застосувавши норми матеріального права, що призвело до ухвалення ним незаконного
судового рішення. Зазначена обставина відповідно до ч.1 ст.226 КАС України є
підставою для скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову апеляційного суду
Житомирської області від 25 вересня 2006 року скасувати.

Рішення Овруцького районного суду
Житомирської області від 01 грудня 2005 року залишити в силі.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: