Справа № 2а-92/2008
Суддя: Мазур В.С.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-92
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2008 року
м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді Мазур В.С., при
секретарі Лепетченко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального
управління державної судової адміністрації в Запорізькій області про стягнення
компенсації втрати частини заробітку, -

В С Т А Н О В И
В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до, вказавши, що
відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95
«Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» заробітна плата суддів
не обкладалась прибутковим податком за місцем основної роботи. У зв'язку з
набраним чинності з 01.01.2004 року Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 02.05.2003 року з його заробітної плати утримано вказаний
податок.

Позивач вказує, що згідно довідки головного бухгалтера утримані наступні
суми податку: за 2004 рік -2496 гривень 22 копійки; за 2005 рік -3396 гривень
76 копійок; за перше півріччя 2006 року -2325 гривень 78 копійок.

Розпорядженням КМ України від 20.01.2004 року № 22-р «про деякі питання
оплати праці суддів» передбачений порядок проведення компенсаційних виплат
суддів втрати частини заробітку, пов'язаними з вправлянням податку відповідно
до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 02.05.2003 року.
Відповідно до цього розпорядження таки компенсаційні виплати здійснюються у
розмірі до 100 відсотків посадового окладу у разі коли сума нарахованої
заробітної плати за місяць після сплати податку буде нижчої ніже розмір
середньомісячної середньої плати нарахованої судді за 4 квартал 2003 року. При
цьому передбачена компенсаційна виплата не повинна перевищувати втрату частини
заробітку судді, пов'язаними з вправлянням податку.

Позивач вказав, що сума компенсаційних виплат йому за 2004 рік - перше
півріччя 2006 року складає-8218 гривень 76 копійок. Між тим, як вбачається з
кошторису, затвердженому на 2004-2006 роки, не були передбачені кошти на
виплату компенсації суддям втрати частини заробітку.

Також позивач вказує, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів
є особливий порядок фінансування суддів, закріплений частиною 1 ст. 130
Конституції України і зниження гарантій незалежності, у тому числі і щодо
фінансування судів не припустимо згідно з рішенням Конституційного Суду України
від 24.06.1999 року № 6-рп (справа щодо фінансування суддів від 01.12.2004 року
№ 19-рп), (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу від
01.12.2004 року № 21-рп), (справа про зупинення або обмеження пільг,
компенсацій, гарантій). Тому він звернувся до суду з позовом і просить стягнути
на його користь з територіального управління державної судової адміністрації в
Запорізькій області компенсацію втрати частини заробітку із справлянням податку
на доходи фізичних осіб у 2004 році -2496 гривень 22 копійки; у 2005 році -3396
гривень 76 копійок; упертому півріччі 2006 року -2325 гривень 78 копійок, а
всього 8218 гривень 76 копійок.

До судового засідання позивач не з'явився, про дату, час і місце судового зсідання
повідомлений належним чином, надіслав письмову - заяву від 19 квітня 2007 року
з проханням розглянути справу в його відсутність.

Відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав,
просить у задоволенні позовних вимог до Територіального управління державної
судової адміністрації в Запорізькій області - відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

Предметом даного спору є правомірність сплати позивачем податку з доходів
фізичних осіб, можливість вважати зазначену сплату втратою частини заробітку ,
право на компенсацію зазначеної втрати за рахунок сплаченого податку, а також
обов'язок відповідача, виходячи з його владних управлінських функцій,
відшкодовувати зазначену компенсацію.

Таким чином, наявність спору, пов'язаного з проходженням публічної служби
суб'єктів владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції,
обумовлюють розгляд даної справи в межах адміністративного судочинства і тим
самим визначають три напрямки дослідження спірних правовідносин для більш
повного та змістовного дослідження спірних правовідносин, а саме податкових
правовідносин; правовідносин, пов'язаних з публічною службою; правовідносин
пов'язаних зі здійсненням суб'єкта владних повноважень - владних управлінських
функцій.

Стосовно податкових правовідносин суд встановив, що з 01 січня 2004 року
набрав чинності Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22
травня 2003 року № 889-4, яким запроваджений податок з доходів фізичних осіб,
який відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування»
від 25 червня 1991 року №1251-12 належить до загальнодержавних податків і
зборів (обов'язкових) платежів.

Зазначений Закон, серед іншого, визначає: платників податку (стаття 2),
об'єкт оподаткування (стаття 3), загальний оподатковуваній дохід, у тому числі
місячний (пункт 4.2 статті 4), доходи, які не включаються до складу загального
оподатковуваного доходу (пункт 4.3 статті 4), податкові соціальні пільги
(стаття 6), ставки податку (стаття 7), порядок нарахування, утримання та сплати
(перерахування) податку до бюджету (стаття 8), прикінцеві положення (стаття
22).

Відповідно до вимог зазначеного Закону Територіальним управлінням Державної
судової адміністрації в Запорізькій області, як податковим агентом, утриманий
та перерахований до Державного бюджету України, а позивачем, як платником
податку, сплачений податок з доходів фізичних осіб, а саме: за 12 місяців 2004
року - 2496 грн. 22 коп., за 12 місяців 2005 року - 3396 грн. 76 коп., за 5
місяців 2006 року з січня по червень - 2325 грн. 78 коп.

Пунктом 22.2 статті 22 зазначеного Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» передбачено: у разі якщо норми інших законів чи інших
законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів (прибутків)
фізичних осіб, суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього
Закону.

Пунктом 22.7 статті 22 вищенаведеного Закону передбачено, що суми податку з
доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових
винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ у зв'язку з виконанням
обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та
повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Аналіз норм наведеного підпункту посвідчує помилковість їх застосування до
спірних відносин, оскільки вони жодним чином не торкаються оподаткування
доходів суддів. Інших норм, ті б звільняли суддів від сплати податку з доходів
фізичних осіб або передбачали компенсацію втрат доходів від сплати прибуткового
податку нормами наведеного Закону, нормами інших законів з питань оподаткування
не передбачено.

У зв'язку з набранням чинності цим Законом, Указом Президента України від
25 грудня 2003 року № 1497/2003 визнані такими, що втратили чинність з 1 січня
2004 року, у тому числі абзац четвертий статті 1 Указу Президента України від
10 липня 1995 року № 584 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту
суддів», який встановлював що заробітна плата суддів не обкладається
прибутковим податком за місцем основної роботи.

Таким чином, позивач при заявлені своїх вимог до Територіального управління
Державної судової адміністрації в Запорізькій області керувався актом
Президента України, який втратив чинність(тобто не має юридичної сили).

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем правомірно сплачений податок
з доходів фізичних осіб у відповідних звітних періодах 2004 - 2006 років, як
плата фізичної особи за послуги, які надаються їй територіальною громадою, на
території якої така фізична особа має податкову адресу або розташовано особу,
що утримує цей податок згідно з цим Законом (абзац 1.13 статті 1).

Зазначений податок сплачений в межах податкових відносин, на користь
Державного бюджету України, може бути повернутий (стягнений) з Державного
бюджету у разі помилкової та/або надмірної сплати, за правилами бюджетного та
податкового законодавства, відповідно ст. 50 Бюджетного кодексу України та ст.
15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами».

Стосовно правовідносин, пов'язаних з публічною службою, судом встановлено,
наступне.

В розумінні п. 15 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України
професійна діяльність суддів є публічною службою.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конституції України державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконану та судову.
Конституційні засади правосуддя закріплені розділом 8 Конституції України.
Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему
судів загальної юрисдикції, основні вимоги щодо формування корпусу професійних
суддів, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування, а також
встановлення загального порядку забезпечення діяльності судів та регулювання
інших питань судоустрою визначається Законом України «Про судоустрій України».

Закон України «Про статус суддів» визначає статус суддів з метою
забезпечення належних умов для здійснення правосудця, дотримання Конституції і
законів України, охорони прав і свобод громадян.

Стаття 11 Закону України «Про статус суддів» передбачає забезпечення
незалежності суддів, яка, серед іншого, забезпечується матеріальним і
соціальним забезпеченням суддів відповідно до їх статусу. Матеріальне і
побутове забезпечення суддів визначене статтею 44 зазначеного Закону, частиш
перша якої передбачає склад заробітної плати.

Жодна з наведених норм не визначає компенсацію від втрати заробітної плати,
пов'язаної із справлянням податку за Законом України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Частина 8 статті 14 Закону України «Про судоустрій України» передбачає, що
при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів,
незалежності та правової захищеності суддів.

Частина 3 статті 11 Закону України «Про статус суддів» передбачає, що
гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту,
матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються
на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими
нормативними актами. Оскільки нормами зазначених законів як компенсація від
втрати заробітку, так і виплата заробітної плати без стягнення податку з
доходів фізичних осіб не передбачена, підстави вважати порушеними у межах
спірних відносин дані норми відсутні

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р
«Деякі питання оплати праці суддів» дозволено головам судів загальної
юрисдикції здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати у розмірі до 100
відсотків посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за
місяць після сплати податку на доходи фізичних осіб буде нижчою ніж розмір
середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за 4 квартал 2003 року.
Компенсаційна виплата не повинна перевищувати втрати частини заробітку суддів,
пов'язаної із справлянням податку відповідно до Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб».

Пунктом 2 зазначеного розпорядження передбачено, що компенсаційна виплата,
передбачена пунктом 1 цього розпорядження, здійснюється в межах видатків на
оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на
утримання органів судової влади.

Обов'язку застосування зазначеного розпорядження Територіальним управлінням
державної судової адміністрації в Запорізькій області не передбачено.

Аналіз вищезазначених норм доводить безпідставність їх застосування до
спірних відносин, що підтверджує правову позицію відповідача та посвідчує, що
даний спір хоча і пов'язаний з проходженням публічної служби, але зведений до
повернення сплаченого податку позивачем і повинен бузи розглянутий з
урахуванням податкових відносин. Отримання компенсації у вигляді втрати
заробітку не передбачене у Законі України „Про статус суддів”, а також в інших
законах України.

Тобто застосування вищенаведеного розпорядження є безпідставним до спірних
відносин.

Стосовно виконання відповідачем владних управлінських функцій, судом
встановлено.

Положення про Державну судову адміністрацію, затверджене Указом Президента
України від 3 березня 2003 року № 182/2003. Державна судова адміністрація
України є центральним органом влади зі спеціальним статусом, діяльність якого
спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Серед інших завдань,
покладених на Державну судову адміністрацію України, підпунктом 13 пункту 4
передбачене виконання функцій головного розпорядника бюджетних коштів,
передбачених на фінансове забезпечення діяльності суддів усіх рівнів, органів
суддівського самоврядування, інших органів і установ судової системи та ДСА
України, а підпункт 14 даного пункту передбачає здійснення матеріального і
соціального забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також
працівників апаратів суддів.

Державна судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника
бюджетних коштів, виходячи з чого вона подає до Міністерства фінансів України
бюджетний запит, тобто розрахунки необхідних витрат судової влади, визначених
відповідно до Закону України «Про статус суддів» та інших нормативно правових
актів для закладення їх до проекту закону про Державний бюджет України на
відповідний рік. Розподіл коштів за напрямками видатків Державна судова
адміністрація України як головний розпорядник коштів здійснює самостійно.

Зазначений Закон та інші нормативно-правові акти не передбачають право
суддів на заявлену компенсацію, що обумовлює неможливість включення її сум до
бюджетного запиту.

Таким чином Територіальне управління державної судової адміністрації
України в Запорізькій області при здійсненні своїх владних управлінських
функцій не порушило права позивача.

При таких обставинах суд, дослідивши нормативно-правові акти, які
передбачають соціальний захист суддів, встановив, що отримання компенсації у
вигляді втрати заробітку не передбачене у Законах України та вважає за необхідне
відмовити у задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 6, 9, 15, 99, 104, 122, 158-163 КАС України,
Законом України „Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 року №
889-4, Законом України „Про систему оподаткування” від 25.06.1991 року №
1251-12, Указом Президента України від 25.12.2003 року № 1497/2003, Указом
Президента України від 03.03.2003 року № 182/2003, Положенням про Державну
судову адміністрацію, затверджене Указом Президента України від 3 березня 2003
року № 182/2003, суд, -

П О С Т А Н О В И
В:

У задоволені позовних вимог за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до
Територіального управління державної судової адміністрації в Запорізькій
області про стягнення компенсації втрати частини заробітку - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського
адміністративного апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення ухвали заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя:
Мазур В.С.