Справа № 22-а-5111/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Могильницький М.С.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2008 року справа №
22-а-5111/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді Сіваченка І.В.

суддів Василенко Л.А., Дяченко С.П.

при секретарі за
участі представника позивача
представника відповідача

Скопинській А.О.
ОСОБА_1 Гончаренка В.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Представника позивача ОСОБА_1в інтересах
ОСОБА_2

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

05.03.2008 року

у справі

№ 2-а-1928/08

за позовом

ОСОБА_2

до

Донецького обласного військового
комісаріату

про

визнання рішення та дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до
суду з цим позовом.

Свої вимоги мотивував
тим, що він проходив дійсну військову службу в Збройних силах України на різних посадах, остання
посада - начальник відділення комплектування військовослужбовців за контрактом
- заступник начальника територіального центру комплектування особовим складом
Донецького обласного військового комісаріату і знаходився на продовольчому забезпеченні у Донецькому обласному військовому
комісаріаті. Через незадовільне продовольче забезпечення з 11.03.2000 року до
31.10.2006 року утворилась заборгованість за
продовольче забезпечення, вартість
якого складає 34661 грн. 49 коп.

Позивач просив суд
визнати незаконними дії відповідача, яка виразилася в невиплаті йому компенсації за продовольче
забезпечення та зобов'язати відповідача провести виплату грошової компенсації за продовольче забезпечення в розмірі 34661
грн. 49 коп.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 05 березня 2008 року у задоволенні позову
було відмовлено.

Не
погодившись з таким рішенням, представник позивача подав
апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить постанову суду скасувати та постановити нове
рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник
відповідача. Позивач до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а
судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено
наступне.

Позивач проходив дійсну військову службу в
Збройних силах України на різних посадах, остання посада - начальник відділення
комплектування військовослужбовців за контрактом - заступник начальника
територіального центру комплектування особовим складом Донецького обласного
військового комісаріату, де і знаходився на продовольчому та фінансовому забезпеченні.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі -
Закон № 2011) держава гарантує
військовослужбовцям достатнє матеріальне,
грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих
військових кадрів.

Суд першої інстанції правильно застосував цю норму, врахувавши дію закону у
часі.

Так, відповідно до ч.2 ст. 9 Закону № 2011, військовослужбовці одержують за
рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки
або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Проте дія частини другої статті 9 Закону № 2011 була призупинена в частині
одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України,
Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та
Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України,
що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність
військовослужбовців) на підставі Законів N 1459-III від 17.02.2000 р. "Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів" (із змінами, внесеними Законами України N 1577-III від 23.03.2000 р., N 2463-III від 29.05.2001
р., N 3111-III від 07.03.2002 р.).

Зупинення дії закону не дає права його застосовувати.

Слід
зазначити, що Закон України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів" не визнаний неконституційним в цій частині Конституційним Судом
України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються компенсації замість
продовольчого забезпечення за період з березня 2000 року по 31.10.2006 року
(тобто, коли матеріальне законодавство в цей час було зупинено), вони (позовні
вимоги) задоволенню не підлягають.

Зміни
в законодавстві до спірних правовідносин відношення не мають.

Згідно
ст. 16 Закону України "Про Збройні Сили України" в редакції від 05.10.2000
року, держава забезпечує соціальний та правовий захист військовослужбовців та
осіб звільнених в запас, а також гарантує отримання за рахунок держави
фінансового, речового, продовольчого та інших видів забезпечення у розмірах,
які визначаються КМУ і враховують характер службової діяльності.

В
даному випадку під поняттям "характер службової діяльності"
передбачаються умови, в яких знаходяться військовослужбовці льотних, морських,
підводних екіпажів та обслуг, які безпосередньо знаходяться на аеродромах,
суднах, в лікувально-медичних закладах, та яких держава зобов'язана
забезпечувати харчуванням в своїх їдальнях, що передбачено Постановою КМУ №426
(а не видачею пайків чи грошовою компенсацією замість них). Не забезпечення
харчуванням через їдальні унеможливлює даним категоріями військовослужбовців
повне та якісне виконання своїх службових обов'язків та погіршення
обороноздатності держави.

Крім
того, в примітці №6 до норми №1 постанови КМУ №426 вказано, що „військовослужбовці
офіцерського складу, прапорщики, мічмани та військовослужбовці рядового,
сержантського старшинського складу, які проходять службу за контрактом, під
час перебування їх у польових умовах та в інших випадках у разі відсутності
підприємств громадського харчування можуть забезпечуватися харчуванням через
їдальні військових частин за загальновійськовою нормою №1 за плату в сумі, що
відповідає розрахунку його вартості".

Постановою
КМУ №426 або іншими актами законодавства не передбачена видача продовольчих
пайків або грошової компенсації замість них на підставі вартості добової
норми харчування №1 (загальновійськова).

Таким чином судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

В повному обсязі ухвалу складено 20.06.2008 року.

Керуючись
ст.ст. 196, п.1 ч.1 198, 200, п.1 ч.1 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05.03.2008 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Донецького обласного військового комісаріату «про
визнання рішення та дій неправомірними т зобов'язання вчинити певні дії» - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з моменту
складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: