Справа № 22-а-5676/2008
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

інстанції - Арапіна Н.Є.
Суддя-доповідач - Геращенко
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем
України

30
травня 2008 року справа
№ 22-а-5676/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Геращенка І.В.

суддів при секретарі за участю:
позивача 1 відповідача 2 відповідача

Міронової Г.М., Малашкевича С.А.
Літвіновій Л.О. ОСОБА_1 Андрєєвої Т.О. за довір. від 09.01.2008
року № 1
не
з'явився

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської Ради Донецької області

на постанову

Торезького міського суду
Донецької області

від

28.03.2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-63/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської
Ради Донецької області Головного управління Державного казначейства України в
Донецькій області

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2004, 2005 та 2007 роки

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Торезької
міської Ради Донецької області, Головного управління Державного казначейства
України в Донецькій області про стягнення
недоплачених
сум на оздоровлення за 2004, 2005 та 2007 роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної
плати на день фактичної виплати.

Постановою Торезького міського суду
Донецької області від 28 березня 2008 року позов ОСОБА_1 було задоволено, з
першого відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по
недоотриманим сумам на оздоровлення за 2004, 2005 та 2007 роки.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, перший відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме: без урахування розміру цього виду допомоги,
встановленого постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Всі виплати,
передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної
допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної
плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними постановами КМУ.

Суд першої інстанції при
розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення Торезької міської Ради Донецької області як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
1, є інвалідом 3 групи у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким передбачена щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам 3 групи - чотири мінімальні заробітні плати, при цьому
розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати становив: з 1 січня 2004
року - 205 грн., з 1 вересня 2004 року - 237 грн., з 1 січня 2005 року - 262
грн., з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1
вересня 2005 року - 332 грн., з 1 квітня 2007 року - 420 грн., з 1 липня 2007
року - 440 грн. та з 1 жовтня 2007 року - 460 грн.

В порушення зазначених
норм першим відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: в червні 2005 року
за 2004 рік - 21 грн. 50 коп., в грудні 2005 року за 2005 рік - 90 грн. 00
коп., в серпні 2007 року за 2007 рік - 90 грн.

Таким чином, суд першої
інстанції вирішив, що фактично за 2004, 2005, 2007 роки першим відповідачем
було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 3834 грн.
50 коп.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, (категорія 1), що
підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1, наявною у матеріалах справи.

З 2004 року по теперішній
час позивач має 3 групу інвалідності у зв'язку з участю у ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_2,
наявною в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон №
796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи -
чотири мінімальні заробітні плати.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір
такої допомоги встановлений для інвалідів 3 групи в 21,50 грн., а з 2005 року -
постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - постанова № 562), якою розмір зазначеної допомоги інвалідам
3 групи встановлений в 90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами №№
836, 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів 3 групи - 21,50 грн. та з
2005р. для інвалідів 3 групи - 90 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови №№ 836, 562, згідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України «Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів» від 27.06.1996 року (зі змінами) стосовно преюдиції
нормативних актів.

Конституція - Основний Закон
України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів приходить до
висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно застосував конституційні
положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які Держава надає громадянам.

Таким чином, дії першого
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 21,50 гривень за 2004 рік та у розмірі 90 грн. за 2005, 2007 роки, суд
першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних
структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до
компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення (далі
- головні розпорядники коштів). Таким чином, перший відповідач є головним
розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного
бюджету.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону та приписів п.п. 1-3 Порядку використання коштів Державного
бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 936 від
20.09.2005 року у управління праці та соціального захисту населення з'явився обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
щодо, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Тому, звернення з позовними вимогами до Управління праці та соціального
захисту населення щодо стягнення щорічної допомоги є обґрунтованим.

Статтею 63 спеціального Закону фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Зазначене доводить, що Управління, як
розпорядник коштів Державного бюджету України, є належним відповідачем.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами апеляційної
скарги висновки суду не спростовуються, а тому постанова підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Торезької міської Ради Донецької області на постанову Торезького міського суду
Донецької області від 28 березня 2008 року у справі № 2-а-63/08 - залишити без
задоволення.

Постанову Торезького міського суду Донецької області від 28 березня 2008
року у справі № 2-а-63/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської Ради Донецької області, Головного
управління Державного казначейства України в Донецькій області про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2004, 2005 та 2007 роки - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин, з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий:
І.В. Геращенко

Судді: Г.М.
Міронова

С.А. Малашкевич