Справа № 3/84
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

18 год. 56 хв.

12.06.2008 р.
№ 3/84

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі: головуючої судді Блажівської Н. Є., суддів Кочана В. М. та
Винокурова К. С. при секретарі судового засідання Серпутько Т. С.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За
позовом

ОСОБА_1

ДоДержавного департаменту України з
питань виконання покарань та Головного
управління Пенсійного фонду України в місті Києві

Про

визнання
неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії

У
судовому засіданні 12 червня 2008 року відповідно до пункту 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та
резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И
С П Р А В И

ОСОБА_1
(надалі -Позивач) звернувся з позовом до Державного департаменту України з питань виконання
покарань (надалі -Відповідач-1) та Головного управління пенсійного фонду
України в місті Києві (надалі -Відповідач-2) про визнання неправомірними дій
посадових осіб Відповідача-1 щодо нарахування доплати за право на пенсію, а
також перерахування раніше призначеної йому пенсії, зобов'язання Відповідача-1
виплатити йому надбавку за право на пенсію за період з 1 серпня 2005 року по 1
січня 2007 року в розмірі 40 відсотків від суми пенсії, та зобов'язання
Відповідача-2 перерахувати раніше призначену йому пенсію з дня звільнення в
запас відповідно до вимог чинного законодавства України.

Свої
позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що він був звільнений з військової
служби наказом Голови Державного департаменту України з питань виконання
покарань від 17 березня 2007 року № 13-о/с та виключений зі списків особового
складу з 11 березня 2007 року, вислуга років на день звільнення у календарному
обчисленні становить 20 років 3 місяці, у пільговому обчисленні 24 роки 7
місяців.

15
листопада 2005 року Позивач звернувся із поданням на ім'я Голови Департаменту
щодо встановлення з 1 серпня 2005 року доплати від суми пенсії за вислугу років
у розмірі 50 відсотків. Згідно з рішенням кадрової комісії всім особам, які
подали подання було встановлено з 1
серпня 2005 року доплату до суми пенсії за вислугу років у розмірі 40 %
та з 1 січня 2007 у розмірі 50%. Позивач стверджує, що його подання на той час
на розгляд кадрової комісії не виносилося з невідомих причин, при тому, що воно
було подано своєчасно.

З 11
березня 2007 року Позивач за власним бажанням був звільнений з органів
Державної кримінально-виконавчої служби. Під час оформлення документів на
пенсію 23 березня 2007 року Позивач звернувся до Голови Департаменту з поданням
щодо встановлення з 1 серпня 2005 року доплати від суми пенсії за вислугу років
у розмірі 50%, однак вказану доплату йому призначили тільки з 1 січня 2007
року.

Крім
того, 11 березня 2007 року Позивачу було призначено пенсію на підставі Закону
України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», а також статті
40 Закону України «про Державний бюджет України на 2006 рік»за 24 останні
календарні місяці служби підряд перед звільненням у розмірі 1390,87 грн.

З
вказаним розрахунком Позивач не погоджується, оскільки Законом України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»призупинено норми статті 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», а не статтю 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та
деяких інших осіб», який був прийнятий після затвердження закону про бюджет.

Позивач
вказує, що неодноразово звертався до Відповідача-1 з заявами щодо виплати йому
надбавки за право на пенсію за період з 1 серпня 2005 року до 1 січня 2007 року
в розмірі 40 відсотків від суми пенсії, а також перерахування пенсії, але йому
було відмовлено, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду.

Відповідач-1
проти позовних вимог заперечував та зазначив, що встановлення доплат особам,
які мають право на пенсію за вислугу років у відповідності до статті 3 Указу
Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ»від
4 жовтня 1996 року № 926 є правом керівників установ у межах асигнувань, що
виділяються на утримання цих установ, а не обов'язком. Тобто, визначення
термінів, з яких буде виплачуватися доплата на право на пенсію, та її
конкретних розмірів у межах виділених асигнувань надано керівнику органу або
установи.

Відповідач-1
зазначає про те, що подання про встановлення Позивачу нового розміру доплати
від суми пенсії на розгляд кадрової комісії 27 грудня 2006 року не вносилось та
до наказу не включалось враховуючи висновок службового розслідування за фактом
порушення Позивачем службової дисципліни від 18 грудня 2006 року та Наказ
Департаменту від 26 грудня 2006 року № 262 про звільнення його з займаної
посади та відрядження до управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській
області.

Оскільки
Наказом Департаменту від 17 березня 2007 року № 13 о/с був змінений пункт
наказу про звільнення та відрядження ОСОБА_1 та його було залишено в
розпорядженні Голови Департаменту з 29 грудня 2006 року, його повторне подання,
яке надійшло 23 березня 2007 року було розглянуто 28 березня 2007 року на
засіданні кадрової комісії та за її рекомендацією Головою Департаменту
встановлена така доплата з 1 січня 2007 року. Таким чином, Відповідач-1 вважає,
що підстав для перегляду терміну встановлення ОСОБА_1 доплати від суми пенсії
немає. З урахування викладеного, Відповідач-1 просить відмовити Позивачу у
задоволення його позову.

Відповідач-2
також проти позовних вимог заперечував та зазначив, що відповідно до частини 2
статті 40 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»при
обчисленні пенсій військовослужбовцям у розрахунок грошового забезпечення не
включаються щомісячні надбавки (доплати), встановлені особам, які мають право
на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та
в інтересах справи на службі. Зміст вказаної норми зупиняє дію статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб
звільнених з військової служби та деяких інших осіб»в частині включення
додаткових видів забезпечення при обчисленні пенсій окремим категоріям
громадян. У зв'язку з тим, що відповідно до частини 2 статті 37 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік»продовжено призупинення частини 3
статті 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»сума
пенсії позивача залишена без змін. З врахування викладеного, Відповідач-2
просить відмовити Позивачу у задоволення його позову.

Розглянувши
подані документи і матеріали та заслухавши пояснення Позивача та його
представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста
Києва,-

В С Т А Н О В И В

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,
Указом Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх
справ»(втратив чинність) від 4 жовтня 1996 року N 926/96, Інструкцією про
порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення
осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи,
затвердженою Наказом Державного департаменту України з питань виконання
покарань від 18 жовтня 2004 року № 203 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 листопада 2004 року за
№ 1411/10010, Законом України «Про Державний бюджет України на 2006
рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», Бюджетним
кодексом України.

Відповідно
до статті 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення»умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей встановлюються
Законом України про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно
зі статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб»(назва Закону про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ змінена згідно з Законом України
від 4 квітня 2006 року N 3591-IV) особи
офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особи,
які мають право на пенсію за цим
Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі,
службі в органах внутрішніх справ і в
державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації України, в органах
і підрозділах цивільного захисту, податкової
міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на
довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно
до частини 3 статті 43 вказаного Закону пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби та
військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію
за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення)
та премії в розмірах, установлених законодавством.

Як
свідчать матеріали справи, спір між Позивачем та Відповідачами виник на
підставі того, що розмір пенсії Позивача був розрахований без врахування
доплати за вислугу років осіб, які мають право на пенсію і залишені за їх
згодою та в інтересах справи на службі за період з 1 серпня 2005 року по 1
січня 2007 року в розмірі 40 % від суми пенсії, в наданні якої Відповідачем-1
Позивачу було відмовлено.

Відповідно
до підпунктів 8.1.1 та 8.1.2 Інструкції про порядок застосування
нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу кримінально-виконавчої системи, затвердженої Наказом
Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004
року № 203 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2004
року за № 1411/10010 особам
рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію за вислугу років
згідно з чинним законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах
справи на службі, виплачуються щомісячні доплати в розмірі від 25 до 50
відсотків суми пенсій, які б могли бути їм нараховані.

Згідно
з абзацом 3 пункту «а»статті 3 Указу
Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ»від
4 жовтня 1996 року N 926/96 надано право керівникам органів внутрішніх
справ у
межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів установлювати
особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають
право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою
згодою та в інтересах справи на службі, -
щомісячну доплату в розмірі від
25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована.

Як
стверджує Позивач та не заперечується Сторонами, станом на 1 серпня 2005 року
Позивач мав вислугу років у пільговому обчисленні 22 роки, 5 місяців та 10
днів, та перебував на службі. Таким чином, Позивач підпадав під категорію осіб,
які мали право на отримання зазначених вище щомісячних доплат.

Позивач
зазначає, а Відповідачем-1 не заперечується той факт, що 15 листопада 2006 року
на ім'я Голови Департаменту було подане подання про встановлення Позивачу
доплати від суми пенсії за вислугу років у розмірі 50 % від розміру пенсії.

Як
свідчать матеріали справи, засідання кадрової комісії щодо розгляду питань про
призначення деяким працівникам центрального апарату Департаменту доплат за
вислугу років відбулося 27 грудня 2006 року. Однак, станом на цей день, Позивач
був звільнений з займаної посади, що підтверджується Наказом Департаменту від
26 грудня 2006 року № 262 «Про порушення
службової дисципліни співробітниками управління ресурсного, побутового та
комунально-експлуатаційного забезпечення»та Висновком службового розслідування
від 18 грудня 2006 року. З урахуванням зазначеного, рапорт Позивача щодо
встановлення йому доплати не розглядався та до Наказу Департаменту від 5 лютого
2007 року № 5 о/с про встановлення деяким працівникам центрального апарату
Департаменту доплати від суми пенсії за вислугу років не потрапив, оскільки у
відповідності до Наказу від 28 грудня
2006 року № 88 о/с Позивач був відряджений до управління Державного департаменту України з питань
виконання покарань у Луганській області.

Наказом
Департаменту від 17 березня 2007 року № 13 о/с був змінений пункт наказу про
відрядження і Позивач був залишений в розпорядженні Голови Департаменту з 29
грудня 2006 року.

Повторне
подання Позивача про встановлення йому доплати за вислугу років надійшло до
Відповідача-1 23 лютого 2007 року, було розглянуте кадровою комісією і за її
рекомендацією Головою Департаменту встановлено Позивачу доплату за вислугу
років у розмірі 50 % від суми пенсії з 1
січня 2007 року.

Статтею
37 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»установлено, що
звільненим у 2006-2007 роках особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право
на пенсію відповідно до Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб", та членам їх сімей до грошового забезпечення для обчислення
пенсій враховуються відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним)
званням, процентна надбавка за вислугу років у розмірах, встановлених за
останньою штатною посадою перед звільненням, а також щомісячні додаткові види
грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірі, що
визначаються за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням у
порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При
цьому, при обчисленні пенсій у розрахунок грошового забезпечення не включаються
щомісячні надбавки (доплати), встановлені особам, які мають право на пенсію за
вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах
справи на службі.

Статтею
4 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року
перелбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення
військовослужбовців встановлюються спеціальним законом.

Згідно
із частиною 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії особам
офіцерського складу обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення)
та премії в розмірах, установлених законодавством.

При
вирішенні даного адміністративного спору суд враховує рішення Конституційного
Суду України про соціальні гарантії громадян від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007. В цьому рішенні зазначено,
що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України
щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів
України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині 2 статті 6,
частині 2 статті 8, частині 2 статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини 2
статті 92, частинам 1, 2, 3 статті 95 Конституції України, тобто є
неконституційною. В пункті 4 Рішення, Конституційний Суд України додатково
зазначив, що його рішення має преюдиціальне значення, тобто таким, що не
потребує доказів при прийняті рішень для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів.

Відповідно
до статті 3 Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926 «Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ»керівникам установ надано право у межах
асигнувань, що виділяються на утримання цих установ встановлювати особам
рядового і начальницького складу надбавки за особливі умови служби,
кваліфікацію, професійний ризик та виконання особливо важливих завдань, доплату
особам, які мають право на пенсію за вислугу років, премії.

Встановлення
зазначених видів грошового забезпечення (у тому числі доплати за право на
пенсію) є виключно правом, а не обов'язком керівника, оскільки це додаткові
види грошового забезпечення, які не носять обов'язкового характеру. Тобто,
визначення термінів, з яких буде виплачуватись доплата за право на пенсію, та
її конкретних розмірів у межах виділених асигнувань надано керівнику органу або
установи. Зазначене також підтверджується і пунктами 1.1 і 1.4 Інструкції про порядок
застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб
рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи затвердженої
наказом Департаменту від 18 жовтня 2004 року № 203 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 5 листопада 2004 р. за № 1411/10010.

На
момент підписання наказу Департаменту (від 5 лютого 2007 року № 5 о/с) про
встановлення деяким працівникам центрального апарату Департаменту доплати від
суми пенсії за вислугу років ОСОБА_1 було відряджено до управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області,
начальник якого мав визначити конкретні види розмірів його грошового
забезпечення, у тому числі і додаткових.

Враховуючи
висновок службового розслідування за фактом порушення ОСОБА_1службової
дисципліни від 18 грудня 2006 року та наказ Департаменту від 26 грудня 2006
року № 262 про звільнення його із займаної посади та відрядження до управління
Департаменту в Луганській області, подання про встановлення ОСОБА_1нового розміру
доплати від суми пенсії на розгляд кадрової комісії центрального апарату
Департаменту 27 грудня 2006 року не вносилось та до наказу не включалось. Законодавчих підстав для цього не було, так
як позивач за станом на 27 грудня 2006 року (день засідання кадрової комісії
центрального апарату Департаменту) вже не рахувався в штатах центрального
апарату Департаменту).

Оскільки
наказом Департаменту від 17 березня 2007 р. № 13 о/с був змінений пункт наказу
про відрядження і ОСОБА_1 було звільнено з посади та залишено в розпорядженні
Голови Департаменту з 29 грудня 2006 року, його повторне подання, яке
надійшло до Департаменту 23 березня 2007 року, було розглянуто 28
березня 2007 року на засіданні
кадрової комісії і
за її рекомендацією Головою Департаменту встановлена така
доплата з 1 січня 2007 року.

Відповідно
до абзацу 3 підпункту «а»пункту 3 Указу Президента України «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників
органів внутрішніх справ»керівникам внутрішніх справ надається право у межах
асигнувань, що виділяються на утримання цих органів установлювати особам
рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на
пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та
в інтересах справи на службі, - щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50
відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована. (Указ був чинним на
момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до зазначеного Указу керівникам
надане право установлювати надбавки у зазначених межах. При цьому, Суд вважає
хибною позицію Відповідача стосовно того, що керівникам надане право або
призначати або не призначати доплати на власний розсуд. Право на отримання
доплати виникає внаслідок обставин, встановлених у Законі і не залежить від
волі керівника.

Суд
звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають
підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно
до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: …3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій вимагає від суб'єкта владних
повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо
вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
Суд вважає, що для цього Відповідач повинен ретельно зібрати і дослідити
матеріали, що мають доказове значення у справі.

Суд
звертає увагу сторін на те, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати
прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не
конкретними обставинами.

Таким
чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи Позивачки є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно
до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно
до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 17, 94, 99, 100, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В

1. Позовні вимоги -задовольнити
частково.

2.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.
Києві щодо призначення пенсії ОСОБА_1 без урахування щомісячних надбавок
(доплат), встановлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років
згідно із законодавством і залишені за
їх згодою та в інтересах держави на службі.

3.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з
17 березня 2007 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до статті 43
Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб»обчисливши її з розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за
посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення), в тому числі надбавки (доплати), встановлені особам, які мають
право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх
згодою та в інтересах держави на службі, та премії в розмірах, встановлених
законодавством України.

4.
Визнати протиправними дії Державного Департаменту з питань виконання покарань
щодо невиплати ОСОБА_1 з 1 серпня 2005 року до 1 січня 2007 року щомісячної
доплати передбаченої пунктом 3 Указу Президента України «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників
органів внутрішніх справ»від 4 жовтня 1996 року.

5.
Зобов'язати Державний Департамент з питань виконання покарань виплатити ОСОБА_1
за період з 1 серпня 2005 року до 1 січня 2007 року щомісячну доплату
передбачену пунктом 3 Указу Президента України «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників
органів внутрішніх справ»від 4 жовтня 1996 року.

6.
Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 1 грн. 70 коп., сплаченого судового
збору.

7. В
задоволенні решти позовних вимог -відмовити.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча
суддя
Н. Є. Блажівська

Судді
В. М. Кочан

К. С. Винокуров