Справа № 22-а-2818/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Горбенко К.П.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30
травня 2008 року справа
№ 22-а-2818/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М

суддів: при секретарі

Геращенка І.В., Арабей Т.Г.
Білоус К.І.

Розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області;

на постанову

Донецького окружного адміністративного
суду

Від

21 грудня 2007 року

по справі

№ 2-а-4386/07 року

за позовом

ОСОБА_1

До

Управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради
Донецької області;

Про

визнання дій неправомірними та
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення 2000-2007 роки,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2007 року
позивач звернувся до суду з позовом, якій був в усній формі уточнений в ході
судового розгляду справи, до відповідача про визнання дій відповідача
неправомірними та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2000-2007
роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день фактичної
виплати.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від
21 грудня 2007 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької
області про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2000-2007 роки було задоволено частково.

Не погодившись з таким судовим рішенням, управління праці
та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської
міської ради Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просять
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме: Постанов КМУ № 836 і 562 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто,
всі виплати, передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі
виплати щорічної допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі
мінімальної заробітної плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними
постановами КМУ.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської ради Донецької області як особа, яка є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), категорія 1, визнаний
інвалідом 3 групи, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна грошова
допомога на оздоровлення в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної
плати на момент виплати становив: у 2000 році -
118 грн., у 2001 році - 185 грн.; в 2002 році - 237 грн.; в 2003 році -
237 грн.; в 2004 році - 290 грн., в 2005 році - 332 грн.; в 2007 році - 440 грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: за період з 2000
- 2004 років по 21,50 грн. та за 2005 -
2007 років по 90 грн.

Крім того, суд першої
інстанції послався на те, що дія абзацу другого та
третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України, тому в
задоволенні вимог щодо недоотримання коштів на оздоровлення за 2006 рік було
відмовлено.

На підставі пункту 30
статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсації і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними
рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 року.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що фактично за період
з 2000-2005 роки та за 2007 рік відповідачем було недоплачено позивачеві сума
щорічної разової допомоги у розмірі: 7068 грн.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, повідомлявся належним чином.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти доводів викладених в
апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що
підлягає задоволенню частково.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та є інвалідом 3
групи (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення (НОМЕР_1), наявною у
матеріалах справи (а.с. 3).

Відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка виплачується інвалідам
третьої групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір
такої допомоги встановлений для інвалідів 3 групи в 21,50 грн., а з 2005 року -
постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений в
90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами №№
836, 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів третьої групи - 21,50 гривень
та з 2005р. 90 грн. відповідно.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004, 2005 роки, а не постанови №№ 836, 562.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі 21,50 гривень за період 2004 р. та 90 гривень за період 2005 р. суд
першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Проте, суд першої
інстанції, здійснюючи розгляд справи, вийшов за межі позовних вимог, які були
заявлені в адміністративному позові, зокрема, з матеріалів справи не вбачається
письмової заяви щодо уточнення позовних вимог.

Відповідно
до ст. 137 Кодексу адміністративного
судочинства України позивач може змінити позовні вимоги протягом всього часу
судового розгляду, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.

Більш того, висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача
провести перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2000,
2001, 2002 роки є необґрунтованим, оскільки
виплату одноразової грошової допомоги здійснюють органи праці та
соціального захисту населення,
починаючи з 29 жовтня 2003 року,
відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від
04.03.2002 року № 256 (із змінами та доповненнями).

Враховуючи зазначене,
колегія суддів вважає, що з відповідача, за рахунок державного бюджету на
користь ОСОБА_1 необхідно стягнути недоотримані суми допомоги на оздоровлення
за 2004, 2005 р.р., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент
виплати у загальній сумі - 2376 грн. 50 коп.; в 2004 році - (290 грн. х 4) -
21,50 грн. = 1138,50 грн.; в 2005 році - (332
грн. х 4) - 90 = 1238 грн.;

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201,
206, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2007 року у
справі № 2-а-4386/07- задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2007
року у справі № 2-а-4386/07 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської
міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення 2000-2007 роки - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії посадових осіб управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради
Донецької області щодо виплати ОСОБА_1
суми компенсації на оздоровлення за період 2004-2005 років у розмірах,
встановлених постановами Кабінету Міністрів України.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Совєтської
районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області за рахунок
державного бюджету недоотримані суми на оздоровлення за 2004, 2005 роки у
розмірі 2376 грн.

В решті позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин постанови, з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин постанови, з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий: Г.М.
Міронова

Судді: І.В.
Геращенко

Т.Г.
Арабей