Справа № К-18242/07
Суддя: Співак В.І.
Дата ухвалення: 2008-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого
Співака В.І.

суддів
Білуги С.В.

Гаманка О.І.

Загороднього А.Ф.

Заїки М.М.

при секретарі
Лелюку О.П.,

за участю ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні касаційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Дніпровського районного суду м. Києва від 25.04.2007 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду від 17.08.2007 р. у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Київській
області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у
м. Ірпені Київської області про зобов'язання здійснити перерахунок, -

встановила:

У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Київській області, відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у м. Ірпені Київської області про зобов'язання
здійснити перерахунок належного їй відшкодування втрати професійної
працездатності, нарахувати та виплатити дані виплати у належному розмірі,
виходячи із 100 % втрати професійної працездатності починаючи з 01.01.2004 р. і
в подальшому провадити нарахування в такому ж розмірі та стягнення моральної
шкоди в сумі 20 000 грн.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва
від 25.04.2007 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.08.2007 р. вказане судове рішення залишено без
змін.

На зазначені судові рішення надійшла
касаційна скарга ОСОБА_1, в якій ставиться питання про скасування рішення
першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної
скарги, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1, працюючи на
Дарницькому толевому заводі Київського СНХ, 06.07.1963 р. отримала виробничу
травму. За висновком ВТЕК від 27.04.1964 р. була визнана інвалідом 2-ї групи із
встановленням 100 % втрати професійної працездатності та 70 % загальної.
Наказом по підприємству від 25.05.1964 р. позивачці проводились виплати у відшкодування
втраченого заробітку з 20.01.1964 р. по 20.01.1965 р. - до моменту
переосвідченпя ВТЕК.

Управлінням виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Київській області 25.10.2001 р. було прийнято особову справу позивача, в якій містилась
довідка Білицького заводу «Теплозвукоізоляція» про те, що ОСОБА_1 отримувала
відшкодування внаслідок втрати працездатності в сумі 357 грн., а також довідка
спеціалізованої психіатричної МСЕК м. Києва від 22.10.2001 року, в якій
зазначається, що ОСОБА_1 на підставі акту огляду від 10.09.1990 року була
встановлена 2 група інвалідності, трудове каліцтво безстроково та 35 % втрати
професійної працездатності безстроково.

Відповідно до постанови управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Київській
області від 13.11.2001 р. № 61 про продовження раніше призначеної
страхової виплати ОСОБА_1 визначено щомісячну сплату коштів в сумі 357 грн., а
також постанови від 22.04.2002 р. № 143 про призначення перерахованої страхової
виплати ОСОБА_1 № 143 у розмірі 425,90
грн. Нарахування проводиться згідно висновку МСЕК від 10.09.1990 р. серії
ВТЕ-35 № 059896, яким позивачу встановлена стійка втрата професійної
працездатності в розмірі 35 % довічно.

Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 Порядку встановлення
медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я,
пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22.03.1996 р. за № 136/1161, у випадках, коли
внаслідок трудового каліцтва чи професійного захворювання настало різко
виражене обмеження життєдіяльності, що призвело до різко вираженої соціальної
дезадаптації та потреби у постійному сторонньому догляді або допомозі
встановлюється 100 відсотків втрати професійної працездатності.

Згідно частини 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. (набрав
чинності з 01.04.2001 р.) сума щомісячної страхової виплати встановлюється
відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного
заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Актом огляду Центральної міської МСЕК м.
Києва про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 15.08.2006 р. ОСОБА_1
встановлена 1 група інвалідності зі ступенем втрати професійної працездатності
50 %, відповідно до якого збільшений розмір страхових платежів.

В порушення вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України суди при прийнятті рішення не витребували
і не оглянули оригінали актів про встановлення ОСОБА_1 35 % втрати професійної
працездатності.

Відповідно до частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що
не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Вказані порушення норм матеріального та процесуального
права були залишені без уваги й належної оцінки апеляційного суду та не можуть
бути усунені касаційним судом, що відповідно до вимог частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування
судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221,
223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського
районного суду м. Києва від 25.04.2007 р. та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.08.2007 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у Київській області, відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань у м. Ірпені Київської області про
зобов'язання здійснити перерахунок скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до
управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у Київській області,
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Ірпені Київської
області про зобов'язання здійснити перерахунок направити на новий розгляд до
Дніпровського районного суду
м. Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис)

Судді (підпис)

ї