Справа № 22-а-2392/2007
Суддя: Кателін В.П.
Дата ухвалення: 2007-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа №
22-а-2392/2007 Головуючий суду І
інстанції- Сердюк О.С
Апеляційної інстанції - Кателін В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
квітня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого
судді: Шестакової Н.В.

Суддів:
Філатової Є.В. Кателіна В.П.

При секретарі:
Іванові O.K.

розглянувши
у відкритому судову засіданні у м. Сімферополі А Р Крим адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Сімферопольської міської ради, Управління містобудування і архітектури
Сімферопольської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним
рішення суб'єкту владних повноважень, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Залізничного
районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 16 січня 2007
року , -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до Сімферопольської міської ради про визнання
протиправним рішення 17 сесії XXIV скликання Сімферопольської міської ради від 25.12.2003
року про відмову в переобладнанні належного йому гаражу для розміщення в ньому
кафетерію на території домоволодіння розташованого за АДРЕСА_1, та зобов'язати
відповідача видати йому дозвіл про прийняття до експлуатації кафетерію.

Вимоги
мотивовані тим, що він є власником гаражу під літ. "Д" у
домоволодінні АДРЕСА_1. Переобладнання гаража ним було виконано у встановленому
порядку і з дозволу відповідних служб та організацій з додержанням
санітарно-технічних та пожежних норм. Вважає, що права співвласників
домоволодіння ним не порушені. Про наявність рішення, яке оскаржується, йому
стало відомо лише 25.12.2004 року.

На його
думку рішення Сімферопольської міської ради суперечить статті 42 Конституції
України, пункту 4 статті 3 Цивільного кодексу України, які проголошують свободу
підприємницької діяльності. Починаючи з 1998 року, він неодноразово звертався
до відповідача з приводу видачі йому дозволу на розміщення кафетерію в його
гаражі, але його клопотання залишалися без розгляду.

Постановою
Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від
16.01.2007 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не
погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій поросить скасувати
постанову суду та ухвалити нову постанову, якою визнати рішення
Сімферопольської міськради від 25.12.2003 року, незаконним, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Як
встановлено по матеріалам справи, рішенням 17 сесії XXIV скликання
Сімферопольської міської ради від 25.12.2003 року за № 233, ОСОБА_1 було відмовлено
в узгодженні місця розташування місця громадського харчування та реконструкції
і переобладнання належного йому гаражу для розміщення в ньому кафетерію на
території домоволодіння розташованого за АДРЕСА_1, посилаючись на вимоги ст. 22
Закону України „Про основи містобудування". Не погоджуючись з зазначеним
рішенням, позивач зазначив, що він має право розпоряджатись майном на свій
розсуд, а також, що він являється фактично власником земельної ділянки на якій
розташований гараж, і має право на переобладнання його з дозволу відповідних
служб під кафетерій.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дійсно,
рішенням 8-ї сесії XXIV скликання Сімферопольської міської ради від 05 лютого
2003 року за № 105, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було передано в загальну приватну
власність земельну ділянку площею 640 кв. м. по АДРЕСА_1 для будування і
обслуговування жилого будинку, гаражів та ведення садівництва, але не для
будування і розміщення на земельній ділянці об'єкту торгівлі громадського
харчування.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції вказав на порушення позивачем положення ст. 22
Закону України „Про основи містобудування" згідно якого забудова земельних
ділянок, здійснюється після виникнення права власності чи права користування
земельно, ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на
виконання будівельних робіт.

Доводи
викладені позивачем в апеляційній скарзі про те, що дозвіл на розміщення
об'єктів торгівлі і громадського харчування не повинен надавати міська рада, і
вона не має ніякого відношення до переобладнання гаража під об'єкт громадського
харчування тобто під кафетерій є безпідставними.

Відповідно
до ст. 12 Земельного Кодексу України, до повноважень місцевих рад в галузі
врегулювання земельних відносин належить здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства. Згідно ст. 30 п. (б) п.п. 2 Закону України Про
місцеве самоврядування в Україні від 22 грудня 2005 року № 3266 - IV до
відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить,
здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та
організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального
господарства, торгівлі, та громадського харчування, побутового обслуговування ,
транспорту, зв'язку, за технічним станом, використання та утримання інших
об'єктів нерухомого майна усіх форм власності, за належними, безпечними і
здоровими умовами праці на цих підприємствах і об'єктах, прийняття рішень про
скасування даного ним дозволу на експлуатацію об'єктів у разі порушення
нормативно-правових актів з охорони праці, екологічних, санітарних правил,
інших вимог законодавства.

Інші
доводи апеляційної скарги в тому, що йому відповідні органи надали дозвіл на
розміщення об'єкту громадського харчування, і він має право на земельній ділянці,
яка йому була
передана фактично в
приватну власність

використовувати
її на свій розсуд, а також здійснити перебудову гаража під кафетерій не є
обгрунтованими.

Як
свідчить ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України, документом, що посвідчує
право власності на земельну ділянку і право користуванням нею є державний акт,
а тому розпоряджатися земельною ділянкою на свій розсуд без зазначеного
документу позивач не може, а сам факт надання дозволу на розміщення об'єкту
громадського харчування не дає підстав для самочинного перебудування гаража під
кафетерій на земельній ділянці без дозволу відповідних органів влади.
Відповідно до п. 12 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, до
розмежувань державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів крім земель, переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські, міські ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

За
такими обставинами, колегія суддів вважає, що оскаржена постанова не підлягає
скасуванню, оскільки фактичні обставини справи судом встановлені і дослідженні
в повному обсязі, норми матеріального та процесуального права застосовані
правильно.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 195, 199, 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити
Постанову Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 16 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржено протягом одного місяця з дня набрання нею законною сили до Вищого
адміністративного суду України.