Справа № К-16243/06
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2008-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУ
______________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«21» лютого 2008р. Вищий адмін
істративний суд України у ск
ладі колегії суддів:
головуючого
Конюшка К.В.
суддів:
Карася О.В.

Ланченко Л.В.

Пилипчук Л.В.

Федорова О.М.

при секретарі: Ликовій
В.Б.
за участю представників:

позивача:Гаврилюк О.Р.
відповідача:не явка
від третьої особи:не явк
а
розглянувши у відкритому с
удовому засіданні касаційну
скаргуДержавної податко
вої інспекції у м. Львові на по
станову Господарського суду
Львівської області від 17.11.2005 ро
ку та ухвалу Львівського апе
ляційного господарського су
ду від 13.02.2006 року
у справі № 5/1915-25/115
за позовом Відкритого а
кціонерного товариства «Льв
івський завод Автонавантажу
вач»
до Державної податк
ової інспекції у м. Львові
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідачаЛьвівське мі
ське управління земельних ре
сурсів
про визнання недій
сним податкового повідомлен
ня-рішення

В С Т А Н О В И В :
У серпні 2005 року Відкрите ак
ціонерного товариство «Льві
вський завод «Автонавантажу
вач» звернулось до Господарс
ького суду Львівської област
і з позовом до Державної пода
ткової інспекції у м. Львові п
ро визнання недійсним податк
ового повідомлення-рішення в
ід 29.06.2005р. № 1192320/3/11045.
В обґрунтування позовних в
имог позивач послався на те,
що податковим органом незак
онно нараховані основний бор
г та штрафні санкції, оскільк
и заниження податкового зоб
овязання зі сплати земельн
ого податку виникло у звяз
ку з розбіжностями між грошо
вими оцінками земельних діля
нок, наведеними в розрахунку
підприємства та даними пере
вірки. Також позивач зауважу
вав, що оскільки на земельних
ділянках за адресами м. Львів
, вул. Шевченка 147, вул. Шевченка
165 розміщені матеріальні цінн
ості державного матеріально
го резерву, то вони відповідн
о до ч.3 ст.4 Закону України «Про
державний матеріальний резе
рв» є державною власністю та
не підлягають приватизації.

В ході судового розгляду ух
валою Господарського суду Ль
вівської області від 06.09.2005р. до
участі у справі залучено тре
тю особу, яка не заявляє самос
тійних вимог на предмет спор
у на стороні відповідача Л
ьвівське міське управління з
емельних ресурсів.
Постановою Господарського
суду Львівської області від
17.11.2005 року, залишеною без змін у
хвалою Львівського апеляцій
ного господарського суду від
13.02.2006р., позов задоволено частк
ово. Визнано частково нечинн
им податкове повідомлення-рі
шення від 29.06.2005р. № 1192320/3/11045, в частин
і визначення суми податковог
о зобовязання за платежем
«земельний податок» в розмір
і 64 667,65 грн., в тому числі 42 947,26 грн.
основного платежу та 21 720,39 грн.
штрафних (фінансових) санк
цій. В задоволенні решти позо
вних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказани
ми судовими рішеннями, Держа
вна податкова інспекція у м. Л
ьвові оскаржила їх в касацій
ному порядку.
В касаційній скарзі скаржн
ик послався на те, що при прийн
ятті оскаржуваних судових рі
шень судами порушено норми м
атеріального права, просив ї
х скасувати в частині задово
лення позовних вимог та напр
авити матеріали справи на но
вий розгляд.
В запереченнях на касаційн
у скаргу від 13.10.2006р. № 466/20 та у судо
вому засіданні позивач посла
вся на її необґрунтованість
і відсутність підстав для за
доволення, у звязку з чим пр
осив залишити оскаржувані су
дові рішення без змін.
Представники відповідача
та третьої особи, яка не заявл
яє самостійних вимог на пред
мет спору на стороні відпові
дача, в судове засідання не з
явились.
Справу розглянуто відпові
дно до приписів ч.4 ст. 221 Кодекс
у адміністративного судочин
ства України.
Заслухавши суддю-доповіда
ча, пояснення присутнього у с
удовому засіданні представн
ика позивача, розглянувши та
обговоривши доводи касаційн
ої скарги, перевіривши прави
льність застосування судами
норм матеріального та проце
суального права і матеріали
справи, колегія суддів вважа
є, що касаційна скарга підляг
ає частковому задоволенню з
огляду на таке.
Як встановлено судами попе
редніх інстанцій, ДПІ у м. Льво
ві було проведено планову до
кументальну перевірку фінан
сово-господарської діяльнос
ті ВАТ «Львівський завод Авт
онавантажувач» за період з 01.0
7.2002р. по 01.04.2004р.
За результатами перевірки
був складений Акт №133/23-2/05808758 від 1
9.11.2004р., відповідно до якого пози
вачем в порушення ст.2, 13, 14 Закон
у України «Про плату за землю
» в редакції від 19.09.1996р. № 378/96-ВР (із
змінами та доповненнями)зан
ижено податкові зобовязан
ня зі сплати земельного пода
тку за II півріччя 2002р. на суму 43440,
78 грн. Податковим органом на п
ідставі даних, що містились у
листах Львівського міського
управління земельних ресурс
ів від 30.07.2004р. №40/6/370 та Львівськог
о обласного головного управл
іння земельних ресурсів від
12.08.2004р. №01-16/3-1911 було встановлено ро
збіжності між даними земельн
ого кадастру та даними розра
хунків земельного податку, п
оданих позивачем на II піврічч
я 2002р. в сумі 34778,24 грн. Також в Акті
зазначено, що земельні ділян
ки за адресою м. Львів, вул. Шев
ченка, 147, вул. Шевченка, 165 та вул
. Левандівська, 11 безпідставно
не включені позивачем до роз
рахунку земельного податку з
а 2002р., у звязку з чим занижен
о суму податкових зобовяза
нь за II півріччя 2002р. в сумі 8662,55 г
рн.
На підставі Акту перевірки
відповідачем було винесене
податкове повідомлення-ріше
ння від 29.06.2005р. № 1192320/3/11045, яким позив
ачу визначено суму податково
го зобовязання за платежем
«земельний податок» в розмі
рі 65161,17 грн., у тому числі 43440,78 грн.
основного платежу та 21720,39 грн.
штрафних санкцій.
Задовольняючи позовні вим
оги, суд першої інстанції, з як
им погодився суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що
позивачем правильно було вка
зано розмір грошової оцінки
в розрахунку земельного пода
тку за 2002 рік по земельних діля
нках за адресою м. Львів, вул. З
алізнична, 7, Шевченка, 120, Шевче
нка, 321 на підставі листа Льв
івського міського управлінн
я земельних ресурсіввід 06.03.
03 №40/402 01-15, оскільки в ньому навед
ена грошова оцінка земельних
ділянок за 2000, 2001, 2002 роки з урахув
анням щорічного її збільшенн
я (уточнення) на коефіцієнт ін
дексації.
Що стосується земельних
ділянок за адресами м. Львів, в
ул. Шевченка, 147, вул. Шевченка, 165
, то оскільки згідно з відом
остями, що містяться в листах
Львівського міського упра
вління земельних ресурсів ві
д 30.07.2004р. №40/6/370 та від 28.10.2005р. №40/8/228, в 2002-2004
роках за позивачем за даними
державного земельного кадас
тру вказані земельні ділянки
не значились, тому суди дійшл
и висновку, що у відповідача н
е було підстав для донарахув
ання позивачу земельного под
атку з даних земельних ділян
ок.
Суди попередніх інстанцій
також дійшли висновку про пр
авомірність донарахування п
одатковим органом суми земел
ьного податку по земельній д
ілянці за адресою м. Львів, вул
. Левандівська,11 за II півріччя 2
002р. в сумі 493,53 грн., оскільки відп
овідно до листів Львівського
міського управління земельн
их ресурсів від 30.07.2004р. №40/6/370 та ві
д 28.10.2005р. №40/8/228 дана земельна діля
нка в 2002 році обліковувалась з
а позивачем.
Проте, суд касаційної інста
нції не може погодитися з так
ими висновками місцевого та
апеляційного господарських
судів, оскільки судами не вра
ховано наступне.
Відповідно до ст. 2 Закону Ук
раїни "Про плату за землю"
від 03.07.1992 №2535-XII використа
ння землі в Україні є платним
. Плата за землю справляється
у вигляді земельного податк
у або орендної плати, що визна
чається залежно від грошової
оцінки земель. Розміри подат
ку за земельні ділянки, грошо
ву оцінку яких не встановлен
о, визначаються до її встанов
лення в порядку, визначеному
цим Законом.
Статтею 5 вказаного закону в
становлено, що об'єктом плати
за землю є земельна ділянка,
а також земельна частка (п
ай), яка перебуває у власності
або користуванні, у тому числ
і на умовах оренди.
Суб'єктом плати за землю (пл
атником) є власник земельної
ділянки, земельної частки (па
ю) і землекористувач, у тому чи
слі орендар.
Підставою для нарахування
земельного податку відповід
но до ст.13 Закону України "П
ро плату за землю" від 03.07.1992
№2535-XIIє дані державного зе
мельного кадастру.
Згідно зі ст. 23 даного закону
грошова оцінка земельної д
ілянки проводиться Державни
м комітетом України по земел
ьних ресурсахза методикою
, затвердженою Кабінетом Мін
істрів України.
Грошова оцінка земельної д
ілянки щороку станом на 1 січн
я уточнюється на коефіцієнт
індексації, порядок проведен
ня якої затверджується Кабін
етом Міністрів України.
Судами попередніх інстанц
ій не були враховані приписи
статті 11 Кодексу адміністрат
ивного судочинства України щ
одо офіційного зясування в
сіх обставин у справі, здійсн
ення розгляду і вирішення сп
рав в адміністративних судах
на засадах змагальності сто
рін та свободи в наданні ними
суду своїх доказів і у доведе
нні перед судом їх переконли
вості. Відповідно, частинами
4 та 5 цієї статті на суд поклад
ається обовязок вживати пе
редбачені законом заходи, не
обхідні для зясування всіх
обставин у справі, у тому числ
і щодо виявлення та витребув
ання доказів з власної ініці
ативи; запропонувати особам,
які беруть участь у справі, по
дати докази або з власної іні
ціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистача
є.
Зокрема, при вирішенні дано
го податкового спору поперед
ні судові інстанції повинні
були витребувати у Львівсько
ї міської ради засвідчену на
лежним чином копію ухвали ві
д 01.05.99р. № 210, якою згідно листа Ль
вівського міського управлін
ня земельних ресурсів від 07.12.20
00р. №1630/2044-15 1630/2548-15 Львівською місько
ю радою було введено в дію від
кориговану грошову оцінку зе
мель міста Львова. Між тим, суд
и ґрунтували свої висновки л
ише на суперечливих даних, на
ведених в листах Львівськог
о міського управління земель
них ресурсів. Ці листи мають
різні відомості щодо грошово
ї оцінки земельних ділянок, а
ле не спростовуються один од
ним.
Судами попередніх інстанц
ій не було достовірно зясо
вано та встановлено, як визна
чалась та чим затверджувалас
ь вартість земельних діляно
к за адресами м. Львів: вул. Зал
ізнична, 7, вул. Шевченка, 120, вул.
Шевченка, 321, вул. Шевченка, 147, ву
л. Шевченка, 165, вул. Левандівськ
а,11, тачи були підстави для н
арахування податковим орган
ом земельного податку, встан
овлені ст.13 Закону України
"Про плату за землю" від 03.07.1992 №
2535-XII.
Судами першої та апеляцій
ної інстанцій належним чином
не зясовано, чи знаходилис
ь в користуванні позивача у 200
2 році земельні ділянки за а
дресами м. Львів, вул. Шевченка
147, вул. Шевченка 165, які ним були
включені в розрахунок земел
ьного податку за 2003 рік, не пе
ревірено та не надано правов
у оцінку доводам позивача що
до розміщення на цих земел
ьних ділянках матеріальних ц
інностей державного матеріа
льного резерву.
Крім того, оскаржувані судо
ві рішення містять висновки
про неправомірність нарахув
ання контролюючим органом шт
рафних санкцій в розмірі 21720,39 г
рн. під час дії мораторію на за
доволення вимог кредиторів у
справі про банкрутство ВАТ «
Львівський завод «Автонаван
тажувач».
З такими висновками в повні
й мірі погодитися не можливо
з таких підстав.
Відповідно до статей 1 та 12 За
кону України «Про відновленн
я платоспроможності боржник
а або визнання його банкруто
м», мораторій на задоволення
вимог кредиторів це зупин
ення виконання боржником гро
шових зобовязань і зобов
язань щодо сплати податків і
зборів (обовязкових плате
жів), термін виконання яких на
став до дня введення моратор
ію, а також припинення заході
в, спрямованих на забезпечен
ня виконання цих зобовязан
ь та зобовязань щодо сплат
и податків і зборів (обовяз
кових платежів), застосовани
х до прийняття рішення про вв
едення мораторію.Протягом
дії мораторію на задоволенн
я вимог кредиторів не нарахо
вуються неустойка (штраф, пен
я), не застосовуються інші сан
кції за невиконання чи ненал
ежне виконання грошових зобо
вязань та зобовязань щод
о сплати податків і зборів (об
овязкових платежів).
Наведені правові норми рег
улюють правовідносини, які в
иникли між боржником і креди
торами у звязку з неспромо
жністю боржника виконати піс
ля настання встановленого ст
року існуючі зобовязання і
спрямовані на відновлення п
латоспроможності боржника а
бо його ліквідації з метою зд
ійснення заходів щодо задово
лення визнаних судом вимог к
редиторів.
З порушенням провадження у
справі про банкрутство не по
вязується завершення підп
риємницької діяльності борж
ника, він має право укладати у
годи, у нього можуть виникати
нові зобовязання.
З огляду на наведене можна з
робити висновок про те, що дія
мораторію поширюється лише
на задоволення вимог конкурс
них кредиторів.
Що стосується зобовязан
ь поточних кредиторів, то за ц
ими зобовязаннями, згідно
із загальними правилами, нар
аховуються неустойка (штраф,
пеня), застосовуються інші са
нкції за невиконання чи нена
лежне виконання грошових зоб
овязань та зобовязань що
до сплати податків і зборів (о
бовязкових платежів).
Враховуючи те, що строк вико
нання податкових зобовя
зань по сплаті земельного по
датку настав у позивача післ
я 29.05.2001р., тобтопісля порушення
провадження у справі про бан
крутство та введення моратор
ію,дія мораторію на виконан
ня цих податкових зобовяза
нь не розповсюджується. Тому
в разі встановлення правомі
рності донарахування основн
ого податкового зобовязан
ня, підлягають стягненню й ві
дповідні штрафні санкції.
Крім того, визнавши спірне п
одаткове-повідомлення рішен
ня частково нечинним, суд пер
шої інстанції вийшов за межі
позовних вимог та порушив пр
инцип диспозитивності, встан
овлений статтями 7, 11 Кодексу а
дміністративного судочинст
ва України. А суд апеляційної
інстанції належної уваги на
це не звернув.
Слід зазначити, що встановл
ені статтями 105, 162 Кодексу адмі
ністративного судочинства У
країни способи захисту поруш
еного права не є вичерпними.

Разом з тим, деякі із встано
влених способів захисту пору
шеного права носять обмежени
й характер і не можуть бути за
стосовані при виникненні буд
ь-якого спору у сфері публічн
их правовідносин. Так, вимога
про визнання нечинним акта м
оже стосуватися лише нормати
вно-правового акта, а про визн
ання протиправним індивід
уального акта.
Нечинним нормативно-право
вий акт стає з дати набрання в
ідповідним рішенням суду зак
онної сили, а протиправність
індивідуального акта виника
є, у разі набрання рішенням су
ду про задоволення адміністр
ативного позову законної сил
и, з моменту прийняття такого
акта субєктом владних пов
новажень (вчинення дії або бе
здіяльності).
Вимога про визнання протип
равним (недійсним, незаконни
м, неправомірним, скасування
) індивідуальних актів не міс
тять різних способів захисту
, а є одним і тим же способом, сф
ормульованим у різних словес
них формах.
Таким чином, у тих випадках,
коли предметом спору є індив
ідуальний акт, дія або бездія
льність позовною вимогою за
правилами Кодексу адміністр
ативного судочинства Україн
и має бути визнання такого ак
та, дії чи бездіяльності прот
иправними (недійсними, незак
онними, неправомірними, скас
ування такого акту), а в разі о
скарження нормативно-правов
ого акта визнання його неч
инним.
Відповідно до розяснень
, які викладені в постанові Пл
енуму Верховного Суду Україн
и від 29.12.1976 р. № 11 «Про судове ріш
ення» зі змінами та доповн
еннями, рішення є законним то
ді, коли суд, виконавши всі вим
оги процесуального законода
вства і всебічно перевіривш
и обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами мат
еріального права, що підляг
ають застосуванню до даних
правовідносин.
Проте, оскаржувані судові р
ішення вказаним вимогам не в
ідповідають.
Враховуючи викладене та ме
жі перегляду судових рішень
касаційною інстанцією, поста
нова Господарського суду Льв
івської області від 17.11.2005р. та у
хвала Львівського апеляційн
ого господарського суду від
13.02.2006р. не ґрунтуються на вимога
х чинного законодавства і пі
длягають скасуванню, а справ
а відповідно до приписів ст.227
Кодексу адміністративного с
удочинства України - направл
енню на новий судовий розгля
д до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду с
прави суду необхідно врахув
ати викладене, всебічно і по
вно зясувати і перевірити
всі фактичні обставини сп
рави, обєктивно оцінити д
окази, що мають юридичне зн
ачення для її розгляду та в
ирішення спору по суті, і в з
алежності від встановленог
о правильно визначити норми
матеріального права, що під
лягають застосуванню до спір
них правовідносин, та прийня
ти обґрунтоване і законне
судове рішення.
Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Код
ексу адміністративного судо
чинства України, суд касацій
ної інстанції

У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Державно
ї податкової інспекції у м. Л
ьвові задовольнити частково
.
Постанову Господарського
суду Львівської області від
17.11.2005р. та ухвалу Львівського ап
еляційного господарського с
уду від 13.02.2006р. у даній справі ск
асувати, а справу направити н
а новий розгляд до суду першо
ї інстанції.
Ухвала набирає законної си
ли з моменту проголошення і м
оже бути оскаржена з підстав
, у строк та у порядку, визначе
ними ст.ст. 237 239 КАС України.

Головуючий
(підпис)
Конюшко К.В.

Судді

(підпис)
Карась О.В.

(підпис)

(підпис)

Ланченко Л.В.

Пилипчук Н.Г.

(підпис)

Федоров М.О.

З оригіналом згідно
Відповідальний секретар

Ф.А. Каліушко