Справа № 22-а-5990/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

інстанції - Стиран В.В.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2008 року справа № 22-а-5990/08
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:
судді Сіваченка І.В.
суддів Шаптала Н.К., Дяченко С.П.
представника відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні
апеляційну скаргу на постанову від
у справі
Донецького обласного військового
комісаріату Донецького окружного адміністративного суду 10.12.2007 року №
Донецького обласного військового
визнання протиправними дій щодо зменшення
надбавки за безперервну службу, -
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10.12.2007 року
позовні вимоги задоволені. Визнано неправомірною бездіяльність Донецького
обласного військового комісаріату стосовно не нарахування ОСОБА_1надбавки за
безперервну службу за 2003-2004 роки. Зобов'язано відповідача провести доплату
грошового забезпечення з урахуванням надбавки за безперервну військову службу у
Збройних силах України премії за періоди: з 01 травня 2003 року по 31 жовтня
2003 року - 70 %; з 01 січня 2004 року по 31 серпня 2004 року - 70 %, за
вересень 2004 року - 20%.
Відповідач не погодився з постановою суду, подав
апеляційну скаргу, в якій вказав, що постанова суду першої інстанції прийнята з
порушенням норм матеріального права, тому просив скасувати прийняте судове рішення.
Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній
скарзі задовольнити, постанову суду скасувати з наступних підстав.
Позивач ОСОБА_1. з березня 1980 року по жовтень 2004 року проходив військову
службу на кафедрі військової підготовки Донецького національного технічного
університету на посаді старшого викладача, начальника предметно-методологічної
Позовні вимоги полягають в тому, що, на думку позивача, йому неправильно, в
меншому розмірі сплачували надбавку за безперервну службу, тобто не в
граничному (максимальному) розмірі, передбаченому законодавством, зокрема,
Указом Президента України "Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Державного комітету у справах охорони
державного кордону України та Управління державної охорони України за безперервну службу" від 5 травня
2003 року № 389 (далі - Указ № 389).
Суд першої інстанції задовольнив такі позовні вимоги,
погодившись з позицією позивача.
Проте з такими висновками не може погодитися судова
колегія, зазначаючи, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Указу № 389 та Наказу Міністра оборони України від 26.05.2003 р. № 149 “Про затвердження Інструкції про порядок і умови виплати
щомісячної надбавки за безперервну
військову службу в Збройних Силах України", який зареєстрований у
Міністерстві юстиції України 28.05.2003 р.
за № 411/7732.
В даному Указі № 389
чітко визначено, що право встановлювати військовослужбовцям
щомісячні надбавки за безперервну службу в ЗС України надано виключно Міністру Оборони України. Він же визначає порядок і умови її
виплати. Крім того Указом № 389 встановлено граничний розмір
надбавки, залежно від стажу служби. При
цьому, мінімальні та максимальні розміри в межах конкретної вислуги
років даним Указом № 389 не визначено, також не визначено обов'язкового
щомісячного максимального рівня виплати вказаної надбавки.
Визначення конкретного щомісячного розміру надбавки
залежить від розміру асигнувань, які затверджуються
Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік
на утримання ЗС України (ст. 2 Указу № 389). Отже, ця норма чітко приписує
Міністру Оборони України дотримуватися бюджетного
законодавства. З цією метою Міністром Оборони України був виданий наказ
від 26.05.2003 р. № 149 «Про затвердження Інструкцій про порядок, умови виплати щомісячної надбавки за безперервну
військову службу в Збройних Силах України» (далі - наказ № 149), пунктом 2
якого встановлено, що розмір цієї надбавки
встановлюється, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення за
рішенням Міністра Оборони України.

Виділені Міністерством Оборони України на 2003-2004 рр.
кошти дозволяли виплачувати
військовослужбовцям зазначену надбавку за
січень-серпень 2004 року у % від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 3%, понад 10 - до 5%, понад 15 - до 10%, понад
20 - до 15%, понад 25 - до 20% (рішення Міністра Оборони
України доведено до військ телеграмами від 16.01.2004 р.
№146/1/11/26), вересень-грудень 2004 року - понад 5 років - до 10%, понад 10 - до 30%, понад 15 - до 40%, понад 20 - до 50%,
понад 25 - до 70% грошового
забезпечення (рішення Міністра Оборони України доведено до військ телеграмами від 07.10.2004 р. № 220/2098) та в
максимальних розмірах у місяці
звільнення тим військовослужбовцям, які звільнялися з військової служби
після 1 січня 2004 року, (рішення Міністра Оборони України доведено до військ
телеграмами від 26.07.2004 р. № 146/1/11/641).

Положення абзацу першого ст. 59 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2003 рік" та
абзацу першого ст. 78 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", визначають: "Установити, що керівники бюджетних установ утримують
чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу органів внутрішніх
справ, органів і установ виконання покарань, податкової міліції (далі -
працівників) та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та
інші види заохочень чи винагород,
матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового
забезпечення), затвердженого для бюджетних ...установ у кошторисах".

Таким чином, неправильно застосувавши та розтлумачивши
положення зазначених нормативних актів, суд
першої інстанції дійшов до помилкового та
безпідставного висновку, що військовослужбовцям з певним стажем служби підлягає до сплати відповідна надбавка у
максимальному розмірі.

Прийняті до уваги судом першої інстанції посилання
позивача, що начебто, Міністром Оборони України
наказів про заміну розміру щомісячної надбавки за
безперервну військову службу в Збройних Силах України, яка передбачена Інструкцією та Указом Президента України не
видавалось, і відповідно розміри надбавок не
змінювались спростовуються представленими документами, зокрема:

- рішенням
Міністра Оборони України, яке доведено до військ телеграмами
від 16.01.2004 р. №146/1/11/26;

- рішенням
Міністра Оборони України, яке доведено до військ телеграмами
від 07.10.2004 р. № 220/2098;

- рішенням
Міністра Оборони України, яке доведено до військ телеграмами
від 26.07.2004 р. № 146/1/11/641.

Ні Указом № 389, ні наказом № 149 не визначено,
яким саме службовим документом Міністр оборони України
повинен оформлювати своє рішення про встановлення і повідомлення підлеглим
частинам розміри надбавок. Статтею 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил
України, затвердженого Законом
України від 24.03.1999 р. № 548-ХІУ, визначено, що командир (начальник)
може віддавати наказ усно або письмово, у тому числі з використанням технічних
засобів зв'язку. Пунктом 2.8 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України,
затвердженої наказом Міністра оборони
України від 11.11.1998 р. № 400, визначений перелік службових
документів, які використовуються у Збройних Силах
України. До вказаного переліку включена також і телеграма.

Якщо хибно не визнавати телеграфні розпорядження Міністра
оборони України такими, які встановлюють надбавки
військовослужбовцям, то очевидною є ситуація, що Міністр оборони України зовсім не встановив військовослужбовцям надбавок,
тобто не використав надане йому Президентом України право на їх
встановлення, а тому вказані надбавки не
повинні були виплачуватися взагалі.

З огляду на викладене вище видно, що Донецький обласний військовий комісаріат виплачував позивачу щомісячну надбавку за безперервну військову службу в Збройних Силах України у розмірах, встановлених Міністром
Оборони України, в межах прав, наданих йому Президентом України, і ніякої
недоплати позивачу з боку Донецького обласного
військового комісаріату заподіяно не було, тобто права позивача не порушено.

Тому вимоги позивачів задоволенню
не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку,
що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню.

В
повному обсязі постанова складена 11.07.2008 року.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, п.4
ч.1 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

П
О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну
скаргу Донецького обласного військового комісаріату - задовольнити.

Скасувати
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10.12.2007 року у
адміністративній справі № 2-а-4327/07.

У
задоволенні позову ОСОБА_1до Донецького обласного військового комісаріату «про
визнання протиправними дій щодо зменшення надбавки за безперервну службу» -
відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту складення її в
повному обсязі.

Головуючий

Судді