Справа № 22-а-6066/2008
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2008-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

24 червня 2008
року справа
№ 22-а-6066/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Яманко В.Г.

Старосуда
М.І.

при секретарі судового засідання

Чуріковій Я.О.

за участю представників:

від позивача:

не з”явився

від відповідача:

не з”явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління праці та соціального захисту населення
Дружківської міської ради

на постанову Дружківського міського суду

від

1 квітня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-140/08 (суддя
Рогова Т.Д.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці
та соціального захисту населення Дружківської міської ради

про

визнання дій щодо відмови в перерахунку щорічної
грошової допомоги як інваліду війни незаконними і стягнення разової грошової
допомоги як інваліду війни а 2000-2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Дружківського міського суду Донецької
області у справі № 2-а-140/08 від 1 квітня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради про
стягнення грошової допомоги, які інваліду війни, передбаченої Законом України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” задоволені
частково, внаслідок чого дії Дружківського міського управління праці та
соціального захисту населення щодо
відмови ОСОБА_1в перерахунку та виплаті
щорічної грошової допомоги, які інваліду війни, за 2007 рік визнано
незаконними, стягнено з Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради
за рахунок коштів державного бюджету на
користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу, як інваліду війни,
відповідно до ч 5 ст. 13 Закону України
„Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту” 2 570 грн. 42 коп. В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову, та просить
справу розглянути без участі його представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Позивач має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1. Згідно висновку МСЕК йому встановлена 3 група
інвалідності, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_2від 8 липня 1991 року. (арк. справи
9).

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
зокрема створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного
забруднення територій, соціального захисту потерпілого населення визначені
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон).

Правовий статус ветеранів війни
визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-12, розділом 3 якого визначені пільги
ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту. Стаття 13 цього Закону
передбачає пільги інвалідам війни.

Згідно
ч.5 ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; ІІІ групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” йому був наданий статус
ветерана війни. Відповідно до Закону
йому передбачена щорічна грошова допомога у розмірі 7 мінімальних пенсій за
віком, яка повинна бути виплачена до 5 травня кожного року. Фактично позивачу було виплачено за 2000 рік
- 40 грн, 2001 рік -40 грн, 2002 рік -100 грн, 2003 рік - 100 грн, 2004 рік-130
грн, 2005 рік-270 грн, за 2006 рік 270 грн., та
за 2007 рік з 300 грн. Вважає, що
відповідач недоплатив йому щорічну допомогу як інваліду війни за 2000-2007 роки
у сумі 15459 грн. 56 коп.

Приписами статті 14 зазначеного Закону встановлено, що
щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у
розмірі, чотирьох мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком.

Фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону, відповідно до статті 17 здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого бюджетів, а виплату разової грошової допомоги до
5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, відповідно до
статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці та соціального захисту
населення.

Оскільки мінімальна пенсія за віком у
2007 році для зазначеної категорії осіб складала 410 грн. 06 коп., що
встановлено ст. 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007
рік”, то розмір щорічної грошової
допомоги ОСОБА_1повинна складати 2 870 грн. 42 коп. (410,06х7). Але враховуючи,
що позивачу була виплачена грошова
допомога у розмірі 300 грн. 00 коп., то
стягненню підлягає 2570 грн. 42 коп.

Пунктом 1 рішення Конституційного
Суду України №6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі №1-29/2007 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), деякі положення Закону України „Про Державний
бюджет України” на 2007 рік”, у тому числі положення статті 29 (щодо
встановлення розміру одноразової
грошової допомоги) та пункту 13 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію
частини п'ятої ст. ст. 12,13,14 та ст.
15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги.

Конституційний Суд України відзначив, що
положеннями Закону України „Про державний
бюджет України на 2007 рік” не можуть скасовуватися чи змінюватися
обсяги прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами
України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а
також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є
предметом інших законів України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів
погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в
частині стягнення щорічної допомоги за
2007 рік.

Стосовно виплат, що здійснені відповідачем
у 2005 та 2006 роках в розмірах, передбачених Законами України „Про державний
бюджет” на відповідні роки, то суд вважає такі виплати правомірними, оскільки
наявність статей Законів України „Про Державний бюджет на 2005 рік” та „Про
Державний бюджет на 2006 рік”, які не визнані неконституційними, доводить
правомірність застосування зазначених норм
відповідачем при виплаті спірної допомоги за вищевказані роки.

Колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини
справи та постанова прийнята з додержанням норм матеріального права.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України, у разі не відповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 268 Цивільного Кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу
про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або
смерті.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає безпідставним посилання
відповідача на застосування у межах спірних відносин річного строку для
звернення до суду, оскільки приписами частини 2 статті 99 КАС України,
передбачено його застосування у випадку якщо законом не встановлено інше. Інше
як свідчить аналіз даних норм не встановлено.

Колегія судів вважає, що скаржником не
наведено доводів, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті постанови були
дотримані норми матеріального права.

Керуючись статтями 24, 167, 184, 195, 196,
198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Дружківської міської ради на постанову
Дружківського міського суду Донецької області від 1 квітня 2008 року у справі №
2-а-140/08 - залишити без задоволення.

Постанову Дружківського міського суду
Донецької області від 1 квітня 2008 року у справі № 2-а-140/08 - залишити без змін.

Ухвала у повному обсязі складена у
нарадчій кімнаті 24 червня 2008 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий: Р.Ф.
Ханова

Судді:
В.Г. Яманко

М.І.
Старосуд

З
оригіналом згідно:

Суддя
Р.Ф. Ханова