Справа № 22-а-4720/2008
Суддя: Шаптала Н.К.
Дата ухвалення: 2008-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
донецький апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
травня 2008 року місто Донецьк

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Шаптала Н.К.

суддів апеляційного суду: Колеснік
Г.А., Ляшенко Д.В.

при секретарі судового
засідання: Агейченкова
К.О.

З участю: позивача та представника
відповідача.

розглянувши апеляційну скаргу

Державної податкової інспекції у
м. Лисичанську Луганської області

на постанову

Лисичанського міського суду
Луганської області

від

18 лютого 2008 року

за позовом

ОСОБА_1

до

Державної податкової інспекції у м.
Лисичанську Луганської області

про

Про визнання неправомірними і
скасування податкових повідомлень та визнання неправомірними податкових
вимог, колегія;-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 18 лютого
2008 року було частково задоволено вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції м. Лисичанська Луганської області про визнання
неправомірними і скасування другої
податкової вимоги №2/742 від 22.10.2003 року.

З даною постановою не погодився відповідач, у зв'язку з чим подав
апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати в
частині визнання неправомірною другої податкової вимоги № 2/742 від 22 жовтня
2003 року та прийняти нове рішення по справі в цій частині відмовивши позивачу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, позивача, представника відповідача,
перевіривши матеріали справи в межах апеляції, вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а постанова суду має бути залишена без змін.

До такого висновку колегія прийшла з огляду на наступне: суд першої
інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та відповідні до них
правовідносини і прийшов до обґрунтованого висновку щодо визнання неправомірною
другої податкової вимоги № 2/742 від 22 жовтня 2003 року.

До такого висновку колегія прийшла з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та як правильно встановив суд першої
інстанції -ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Лисичанського нотаріального округу з
25 грудня 1995 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про нотаріат” нотаріус не може
перебувати в штаті інших державних, приватних та громадських підприємств і
організацій, займатися підприємницькою і посередницькою діяльністю, а також
виконувати іншу оплачувану роботу, крім тієї, яка передбачена абзацом другим
статті 4 зазначеного Закону, та викладацької і наукової у вільний від роботи
час. Згідно Указу Президента України „Про врегулювання діяльності нотаріату в
Україні” № 932/98 від 23.08.1998р. вчинення нотаріусом нотаріальних дій не є підприємницькою діяльністю.

Таким чином, позивачка, здійснюючи нотаріальну діяльність, не знаходилась у
трудових відносинах з жодною юридичною особою чи фізичною особою - підприємцем,
оскільки зазначене прямо заборонено законодавством. Жодне підприємство,
установа, організація або приватний підприємець не вели її трудову книжку, не
проводили виплат до фонду соціального страхування з її доходів, та не
утримували з неї податків.

Як правильно зробив висновки суд першої інстанції, зазначене свідчить, що
доход позивачки до 01 січня 2004 року повинен був оподатковуватися відповідно
до вимог, передбачених ч.3 ст.7 Декрету КМУ „Про прибутковий податок з
громадян” від 26.12.1992р.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо
дійсного і належного направлення позивачці другої податкової вимоги №2/742 від
22.10.2003р., в термін, передбачений законодавством, і доводи щодо пропуску
позивачкою строків позовної давності для оскарження законності вказаної
податкової вимоги.

Про те, як правильно встановив суд, відповідач не надав жодного доказу,
який підтверджував би факт отримання позивачем у 2003 році другої податкової
вимоги № 2/742 від 22.10.2003р., направленої відповідачем на її адресу поштою,
або факт оприлюднення зазначеної податкової вимоги шляхом розміщення її на
дошці податкових оголошень.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, державною податковою інспекцією
у м. Лисичанську не проводились в триденний строк передбачені п.5 п.п.5.8 абз.
8 „Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових
вимог”, затвердженого Наказом ДПАУ № 266 від 03.07.2001р., дії щодо перевірки
місцезнаходження платника податків.

Таким чином, у суду першої інстанції були всі підстави вважати, що позивачу
стало відомо про наявність другої податкової вимоги саме із позовної заяви, яку
державна податкова інспекція у м. Лисичанську пред'явила до неї у 2005 році.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до законного та
обґрунтованого висновку щодо не порушення позивачем передбаченого ст. 99 КАС
України строку для звернення до суду, а також щодо неправомірності другої
податкової вимоги № 2/742 від 22 жовтня 2003 року.

З огляду на наведене колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача
не підлягає задоволенню, а постанова
суду має бути залишена без змін.

В повному обсязі ухвала виготовлена 27 травня 2008р.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.195, 198, 200, 205, 207 КАС України колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції м. Лисичанська Луганської області -
залишити без задоволення.

Постанову Лисичанського
міського суду Луганської області від 18 лютого 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції м. Лисичанська про визнання
неправомірними і скасування податкових повідомлень та визнання неправомірними
податкових вимог - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України протягом місяця з дня виготовлення її в
повному обсязі.

Колегія суддів: