Справа № 2-а-71/2008
Суддя: Кукта М.В.
Дата ухвалення: 2008-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2 - а- 7108
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2008 року м. Сімферополь

Київський районний
суд міста Сімферополя
в складі:

Головуючого
суді Кукти М.В.,

при
секретарі Таранець О.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
в місті Сімферополі
справу за позовом ОСОБА_1до
Управління МВС України на Придніпровській залізничній дорозі,
про стягнення невиплаченої заробітної
плати та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

28.04.2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду з
позовом до Управління МВС України на Придніпровській залізничній дорозі
(далі - Управління), про стягнення
невиплаченої заробітної плати
та моральної шкоди. Свої
вимоги позивач мотивував
тим, що до 31.01.2005 року, він працював
на посаді міліціонера по забезпеченню
громадського порядку та
супроводження поїздів Кримської зони батальйону ППСМ. На дату
звільнення його вислуга
складала 20 років 08 місяців
і 18 днів. При несені служби,
йому досить часто приходилось перебувати
у відрядженнях по супроводженню поїздів, при цьому, усім
співробітникам наряду супроводження
видавалися бланки відряджень, але
відрядженому працівникові перед від'їздом у відрядження грошовий
аванс не
видавався, як того вимагає п.1.11
наказу Міністерства фінансів України від 31.03.1998 року № 59. Після повернення
з відряджень він намагався
здати посвідчення про відрядження у бухгалтерію підрозділу, але їх
у нього не приймали, по причині відсутності
коштів на оплату
відряджень. Він неодноразово
звертався у різні інстанції, але
йому відмовляли в задоволені вимог. Він ніс службу по 250 годин в
місяць, при нормі 172 години,
перебуваючи у відрядженнях на
декілька діб, він не
отримував грошового авансу. У липні 2003
року йому частково сплачені
відряджені платежі за 2003 рік, а у виплаті
решти йому було
відмовлено. Таке відверте бездушне відношення керівництва
підрозділу та Управління до нього спричинило йому також і моральну шкоду,
яку він оцінює
в 30 000 грн.
Також просить стягнуть
з відповідача на
його користь - 10692 грн. добових витрат, заборгованість по
заробітній платі в
розмірі 5951,84 грн. й
судові витрати.

Доданою до суду 29.12.2005 року заявою, про доповнення
позовних вимог, позивач збільшив
позовні вимоги, просив
стягнути з відповідача
не донараховану суму заробітної плати в розмірі 8676, 21 грн.,
6378,75 грн. за затримку розрахунку при
звільнені, 1310,00 грн. за проведення судової експертизи, заборгованість по
відрядженням в сумі 10692,00 грн., моральну шкоду у сумі 30000,00 грн.,
витрати на копіюванню у сумі 100,00 грн., а
всього - 57156,94 грн.

В судовому
засіданні позивач та його
представник позовні вимоги
підтримали, просять позов задовольнити
у повному обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні
вимоги не визнав,
просив в задоволені
позову відмовити, мотивуючи
це тим, що згідно вимог наказу Міністерства фінансів
України від 31.03.1998 року № 59
“Про затвердження інструкції про
службові відрядження в межах України і за кордон”, який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 31.03.1998 року під номером
218/2658, із змінами та
доповненнями, службовим відрядженням рахується поїздка робітника за
розпорядженням керівника підприємства, об'єднання, установи організації (далі -
підприємства) на визначений термін в
другий населений пункт для виконання
службового доручення поза місцем його постійної роботи. Але службові поїздки робітників,
постійна робота яких проходить в дорозі
або має роз'їзний (пересувний) характер, не
рахуються відрядженням.
Оскільки позивач працював на посаді
міліціонера по забезпеченню громадського
порядку та супроводження поїздів
Кримської зони батальйону ППСМ і його службові поїздки по супроводження поїздів
були безпосереднім виконанням службових
обов'язків, то вони, не рахуються
відрядженням, йому за це сплачувалось
тільки грошове забезпечення.
Бланки відряджень були введені
міліціонерам супроводження для підтвердження виконання
роботи з місця відправки до місця призначення маршруту супроводження і
не обов'язковими до сплати, бо не являються грошовим утриманням. Крім цього,
фінансування видатків на
відрядження кодом економічної класифікації видатків 1140 по
загальному бюджету не передбачені. Відносно відряджень позивача, то незалежно
від того, чи надано аванс особи яка
спрямовується у відрядження чи ні, відрядження разом з авансовим звітом повинні здаватися
в бухгалтерію Управління в триденний
термін для їх відображення по бухгалтерському обліку. Бухгалтерія не може сплатити
відрядження, які не рахуються по бух
обліку. Тому, коли ОСОБА_1
сплатили в 2003 році відрядження, то це було
сплачено поточного (2003) фінансового
року. Сплатити відрядження 2001 та 2002 років, коштами фінансування 2003 року неможливо, бо це буде
фінансовим порушенням бюджетного
законодавства, як виплата
не взятих до оплати зобов'язань.
Стосовно несення позивачем в
понадурочний час або служби в дні
відпочинку чи святкові дні то, робочий
час в ОВС регулюється вимогами ст.22
Закону України “про міліцію” та “Положенням про проходження служби” і не
повинен перевищувати 41 годину. Але графік
надурочної служби не
може перевищувати 120 годин
на рік. Позивач необхідні
документи до фінансового відділу Управління не здав, тому в
бухгалтерії не було
підстав для нарахування і
виплат цих компенсацій. Крім того, міліціонери супроводження
несуть свою службу в залежності від
графіку несення служби, з урахуванням
їх подальшого відпочинку після супроводження, то годин перепрацювання бути
не може (а.с.64-66).

Вислухавши позивача, його
представника, представника
відповідача, дослідивши матеріали справи та
докази, надані сторонами , суд дійшов
висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню
на наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено,
що позивач -
прапорщик міліції ОСОБА_1, міліціонер, за рахунок МТУ, 2-го
відділення 2-го взводу роти по забезпеченню громадського порядку та супроводженню поїздів Кримської зони
батальйону ППСМ при Управлінні. 31.01.2005 року його
звільнено зі служби
наказом начальника Управління МВС України на Придніпровської
залізниці від 31.01.2005 року № 9 о/с, за ст.65 “А” Положення про проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів внутрішніх справ України, на підставі
рапорту позивача (а.с.13).
Вислуга років на
день звільнення складає 20 років, 08 місяців та 18
днів, цей факт сторонами у ході розгляду справи не оспорювався .

Відповідно до п.21 Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від
29.07.1991 року № 114, із змінами (далі-Положення № 114), для
осіб рядового і
начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий
тиждень (а.с.56). У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого
часу, а також у
вихідні та святкові дні. Оплата
праці в
понадурочний, нічний час, у
вихідні та святкові дні проводиться відповідно до
діючого законодавства. При змінній
роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова
тривалість денної, вечірньої
та нічної зміни.

Відповідно до п.1 Порядку компенсації особам рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ за
службу понад установлений
законодавством робочий час, а також у
дні щотижневого відпочинку та святкові
дні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
14.09.1991 року № 197, при залученні осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ, які
утримуються за рахунок коштів республіканського
та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за
договорами від міністерств, відомств, підприємств,
установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий
час оплата їхньої праці за цей час провадиться у
розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку
посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Служба осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за
їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в
грошовій формі у подвійному розмірі (а.с.81).

Порядок залучення працівників
органів внутрішніх справ до несення служби понад установлену законодавством
норму робочого часу, в тому числі в нічний час, установлено наказом МВС України
від 17.12.1991 року № 530. Згідно
наказу підставами для залучення
працівників до надурочної роботи є графіки нарядів чергувань, затверджені письмовими
наказами керівників відповідного підрозділу. Облік часу роботи,
оформлення та подання до фінансової служби документів, для нарахування грошової
компенсації за надурочний час, проводиться веденням
щомісячного табелю на кожного працівника. Цей облік та табель повинна вести
уповноважена, керівників
відповідного підрозділу, особа. Відповідно до п.2 Указу
Президенту України “Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та
оплати праці працівників органів
внутрішніх справ” від 04.10.1996 року № 926/96, виплачувати особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ доплату за роботу
в нічний час
у розмірі 35
відсотків посадового окладу.

Оскільки функціональними обов'язками наряду супроводження пасажирських
поїздів передбачено, що старший
наряду групи при посадці в поїзд
пред'являє начальнику поїзду маршрутний лист супроводження, в якому по
закінченню супроводження робиться запис з вказівкою результатів роботи,
завірений підписом начальнику поїзду то, цей
маршрутний лист є одним з документів, підтверджуючих відпрацьований час
нарядом супроводження (а.с.51-52,
63).

Ст.34
Закону України “Про оплату праці”, передбачено, що компенсація працівникам втрати частини
заробітної плати у зв'язку із порушенням
строків її виплати проводиться відповідно до
індексу зростання цін на
споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним
законодавством.

Ст.2
Закону України “Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх
виплати” від 19.10.2000 року, компенсація, у зв'язку з порушенням строків виплати
доходів, провадиться у разі затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, нарахованих
громадянам за період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід
розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які
не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії,
заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Порядок проведення
компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з
порушенням термінів їх
виплати, затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 21.02.2001
року № 159,
із змінами.

Статею 117 Кодексу України про працю, встановлено, що в разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за
весь час затримки по день
фактичного розрахунку. При
наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь
працівника. Якщо спір
вирішено на користь працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки
визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до висновків судово-бухгалтерської експертизи №23 по
матеріалам цивільної справи від 01.11.2005 року, заборгованість по заробітної
платі Управління перед позивачем, складає 8238,73 грн, а з урахуванням компенсації (в
розмірі 437 грн. 48 коп) за затримку заробітної плати з грудня 2001 року до
грудня 2004 року, - 8676 грн. 21 коп.
(а.с.108-116). Крім того, експертом розрахована сума, яку Управління має
виплатити позивачу за затримку належних йому сум на день звільнення, в розмірі - 6378,75 грн., яку суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на користь позивача.

Аналізуючи матеріали справи суд доходить к висновку, що позивач мав,
передбачено законодавством, право на отримання перед від'їздом у відрядження грошового
авансу, як того вимагає п.1.11 наказу Міністерства фінансів України від
31.03.1998 року № 59, але цій
аванс позивачу не
видавався. Суд вважає доведеним,
згідно посвідчень про
відрядження, находження позивача
у відряджені 200 діб, за період з
квітня 2003 року до
січня 2005 року,
також і те, що він
не отримав по
ним добових в
розмірі 3600,00 грн. Крім того, находження позивача в відрядженні в
цій же період
часу, з квітня 2003 року до
січня 2005 року, окремо підтверджується
також і маршрутними листами,
відповідно до яких
позивач був у
відряджені ще 394 діб, без урахування 200 діб по
посвідченням про відрядження.
Згідно доказів, наданих
сторонами, вбачається, що
частку маршрутних листів
за 2003 рік,
відповідачем були оплачені, тобто відповідач визнав
знаходження позивача у
відряджені, а частка
залишилася без оплати з
посиланням на брак
коштів в 2003 році.
Але згідно діючому
законодавству та практики
розгляду справ даної категорії брак
коштів не є
підставою для звільнення
відповідачів від необхідних
платежів, за таких
обставин суд вважає,
що вимоги позивача
ОСОБА_1 в цій
частині обґрунтовані й
підлягають задоволенню і
на його користь
підлягає стягненню з
відповідача за 394 діб
відрядження, підтверджених маршрутними
листами, 7092 грн. добових
(а.с.170-171).

Суд також
доходить к висновку обґрунтованості стверджень позивача, про спричинення йому
моральної шкоди, але її заявлений
розмір вважає надмірним. З урахуванням моральних страждань
і хвилювань позивача, суд вважає за необхідне стягнути на його користь з
відповідача 3 000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди .

Інші
вимоги матеріального характеру з боку позивача, суд розцінює як безпідставні,
тому що розрахунки цих вимог проведені особами які не мають належного фаху.

Заперечення
представника відповідача, суд розцінює як спробу запобігти відповідальності за
порушення фінансового законодавства.

Також
суд зазначає, що крім емоцій і
однобічного трактування законодавства на свою користь під час судового
засідання, від представника відповідача
інших пояснень на адресу суду не надходило.

На
підставі положень ч. 1 ст. 94 КАС України суд стягує з Державного Бюджету
України на користь позивача - в рахунок
відшкодування судових витрат
- 1310 за
оплату судової експертизи, 100
грн. за копіювання, а разом 1410 грн.

На підставі
ст. 117 Кодексу законів про
працю України, ст.34 Закону України “Про оплату праці” від 24.03.1995 року № 108/95-ВР, ст.2 Закону
України “Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку
з порушенням строків їх

виплати” від
19.10.2000 року № 2050-111, керуючись
ст.ст.
9,11,70,71,86,128,159,161 КАС України, с
у д -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1до Управління МВС
України на Придніпровській залізничній дорозі,
про стягнення невиплаченої заробітної
плати та моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Управління
МВС України на
Придніпровській залізничній дорозі
на користь ОСОБА_1:
8238 грн. 73 коп. за
несення служби понад
установлений законодавством робочий
час (нічний час, у вихідні та святкові дні), 437 грн. 48
коп. компенсації за
затримку заробітної плати,
6378 грн. 75 коп.
за затримку виплати належних
йому сум, 10692,00 грн. добових,
в рахунок відшкодування судових
витрат - 1310
за оплату судової експертизи, 100 грн. за
копіювання, а також
в рахунок відшкодування
моральної шкоди 3000
грн., а всього - 30156 грн.96 коп.

Постанова може бути оскарженою у
відповідності до положень ст. ст. 184 - 186 КАС України.

Суддя: