Справа № 22а584/2007
Суддя: Лисенко П.П.
Дата ухвалення: 2007-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 22а
584 - 2007 року. Головуючий
1 інстанції Костючснко Г.С.
Категорія 38. Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко
ПОСТАНОВА

іменем України.

21 травня 2007 року. м.
Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової
Т.З. та Шолох З.Л.,

із
секретарем судового засідання Негрун І.О., з участю:

позивачки ОСОБА_3,

її представника ОСОБА_4,

відповідачки
ОСОБА_1,

її представника - ОСОБА_2, у відкритому судовому
засіданні за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Другої Миколаївської державної
нотаріальної контори переглянула постанову місцевого Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 14 лютого 2007 року та окрему ухвалу від того ж числа,
постановлених у адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Другої
Миколаївської нотаріальної контори та Головного управління юстиції у
Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною, покладення
обов'язку вчинити дію й відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися до суду, перевіривши у межах оскарження обставини та докази,

установила:

22 січня 2007 року ОСОБА_1 пред'явила
зазначений позов до

Другої Миколаївської нотаріальної контори.

Його обґрунтовувала тим, що 18 березня 2005 року було накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1, спадкоємицею якої вона є.

На виконання такої ухвали, відповідач вніс відомості про
забезпечення позову до Єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна.

У зв'язку із закінченням провадження у справі, 1 листопада 2006 року
місцевий Ленінський районний суд м. Миколаєва своєю ухвалою скасував указаний
захід забезпечення позову, передавши ухвалу на виконання відповідачеві.

Проте, з вини завідуючої Другої Миколаївської нотаріальної контори, яка
відмовляється виконувати судове рішення, ухвала і до часу пред'явлення даного
позову залишилися невиконаною.

Через це, вона морально страждала, вимушена була відмовитися від укладення
договору купівлі-продажу квартири й витрачати свій час на відстоювання свого
законного права на вільне розпорядження власністю.

Посилаючись на виписане, просила визнати названі дії
державної нотаріальної контори протиправними, зобов'язати виконати ухвалу суду
й стягнути з установи 1 000 гривень у відшкодування моральних збитків.

У подальшому
уточнивши й доповнивши свої вимоги, вона просила:

·
визнати бездіяльність Другої Миколаївської нотаріальної
контори, в особі її завідуючої ОСОБА_1, протиправною;

·
зобов'язати відповідача виконати ухвалу місцевого
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 листопада 2006 року про
скасування засобу забезпечення позову;

- стягнути з
Другої Миколаївської нотаріальної контори на її користь 5 000 гривень у
відшкодування моральної шкоди і 523 гривні 70 копійок - у відшкодування
збитків.

Заперечуючи
проти позову, представник ОСОБА_1 наполягав, що порушень чинного законодавства
з боку завідуючої нотаріальною конторою не було, а тому вимоги ОСОБА_3
необгрунтовані.

Представник
Головного управління юстиції у Миколаївській області позов визнало.

Постановою
місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2007 року позов
задоволено частково.

Ухвалено визнати
бездіяльність завідуючої Другою Миколаївською нотаріальною конторою
протиправною, на неї покладено обов'язок виконати ухвалу суду й стягнуто на
користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 2 600 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не згодившись із
такою постановою та окремою ухвалою, ОСОБА_1 та Друга Миколаївська державна
нотаріальна контора їх оскаржили і просили скасувати, як такі, що суперечить
чинному законодавству.

Апеляційні
скарги на постанову суду слід задовольнити частково, оскаржену постанову суду 1
інстанції у частині вирішення вимог про визнання бездіяльності посадової особи
та покладення на неї обов'язку залишити без зміни, а у частині вирішення вимог
про стягнення компенсації за моральну шкоду скасувати і у цій частині ухвалити
нову постанову, якою позов задовольнити частково, оскільки місцевий суд
постановив його без точного додержанням норм матеріального й процесуального
права.

Апеляційну
скаргу на окрему ухвалу суду першої інстанції залишити без задоволення, а
окрему ухвалу без змін.

Так, вирішуючи
спір таким чином, як викладено у оскарженому судовому рішенні, суд 1 інстанції
виходив з того, що Друга Миколаївська нотаріальна контора і, особисто її
завідуюча, безпідставно не виконують ухвалу суду про скасування засобу
забезпечення позову, чим завдають моральних страждань позивачці, позбавивши її
можливості вільно розпорядитися належною їй власністю.

Тому, такі дії
завідуючої нотаріальною конторою слід визнати протиправними, зобов'язати
виконати ухвалу суду та відшкодувати моральну шкоду.

У повній мірі з таким погодитися не можна.

Так, за статтями
41, 55, 56 Конституції України, статтями 16, 22, 23, 1166, 1167 главами 23, 29
розділу 1 книги третьої ЦК
України, кожен має право володіти. користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. У разі ж
його порушення, особі гарантовано державний захист правомочностей власника, в
тому числі, і шляхом покладення на винну особу обов'язку вчинити певну дію,
відшкодувати збитки та моральну шкоду.

ОСОБА_3 скористалася названими положеннями закону, звернувшись із
даним позовом, і цей позов підлягав частковому задоволенню.

Так, з матеріалів справи, а саме, листування місцевого й апеляційного
судів. Головного управління юстиції у Миколаївській області та державної
виконавчої служби у Ленінському районі м. Миколаєва з Другою Миколаївською нотаріальною
конторою ( а.с- 9, 12, 24 - 26, 30, 38, 51-59 ); ксерокопії ухвали місцевого
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 листопада 2006 року ( а.с- 13,
15); постанови прокуратури Ленінського району м. Миколаєва від 31 липня 2006
року про відмову в порушенні кримінальної справи ( а.с- 27 - 28 ) вбачається,
що право позивачки на вільне розпорядження належною їй квартирою було порушено
Другою Миколаївською нотаріальною конторою, завідувачка якої протиправно
відмовляється виконати ухвату

місцевого Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 1 листопада 2006 року про скасування заходів забезпечення
позову.

За таких дій
державної установи і безпосередньо її керівника, ОСОБА_3 несла моральні страждання, викликані необхідністю
змінювати звичайні життєві стосунки, для систематичного спілкування з
працівниками нотаріальної контори, суду, державної виконавчої служби, і
докладати додаткових зусиль для відстоювання свого законного права на вільне
користування власністю.

Тому, відповідно
до ст. 1172 ЦК України,
Друга Миколаївська нотаріальна контора й повинна їх відшкодувати.

Суд першої
інстанції теж зробив висновок про необхідність стягнення відшкодування, але
помилково провів його з ОСОБА_1, в той час, як належним відповідачем по цій
вимозі є сама нотаріальна контора, що є юридичною особою і повинна відшкодувати
шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

Крім того, суд істотно завищив розмір відшкодування.

З врахуванням
характеру і обсягу заподіяних позивачці моральних страждань, істотності
вимушених змін у її життєвих стосунках достатнім розміром компенсації моральних
страждань ОСОБА_3 була б грошова сума у розмірі 700 гривень.

Оскільки
місцевий суд стягнув більшу суму, то розмір відшкодування слід привести у
відповідність з зазначеним розміром за судовою постановою апеляційної
інстанції.

Що ж до
твердження представника ОСОБА_1 та Другої Миколаївської нотаріальної контори
про помилкове тлумачення судом чинного законодавства, яким врегульовано спірні
правовідносини, то вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки грунтуються на
помилковому тлумачення законодавства саме зазначеною особою, а не судом.

Так, за ст. 124
Конституції України та ч. 2 ст. 11 Закону України "Про судоустрій
України", статті 154 й ч. 3 ст. 210 ЦПК України судові рішення, у тому
числі і ухвали, що набрали законної сили є обов'язковим до виконання усіма
органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими
особами. об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та
юридичними особами на всій території України.

Невиконання судових рішень тягне передбачену законом
відповідальність.

При цьому, у
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону
України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Зазначеним і
слід керуватися при вирішені питань щодо виконання судових рішень. У разі
наявності розбіжностей між названими законодавчими актами та підзаконними
актами щодо механізму виконання судових рішень, слід керуватися Конституцією
України та Законами.

Друга
Миколаївська нотаріальна контора проігнорувала виписане, допустивши порушення
права громадянина на вільне розпорядження власністю, що с недопустимим.

Отримавши ухвалу
місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від і листопада 2006 року про
скасування заходу забезпечення позову, державна контора безпідставно,
пославшись на відсутність заяви суду про вилученням обтяження об'єкта
нерухомого майна, протиправно відмовила ОСОБА_3 в вилучені обтяження об'єкта
нерухомого майна.

І це у той час, як п. 2.2.Положення про Єдиний реєстр заборони відчуження
об'єктів нерухомого майна, передбачає альтернативу, або направлення до
нотаріальної контори заяви про накладення (зняття) заборони (арешту), або
постанови про арешт ( звільнення від арешту).

Стосовно оскарження окремої ухвали, то колегія вважає, що
вона постановлена обгрунтовано, у відповідності з положеннями ст. 166 Кодексу
адміністративного судочинства України, і спрямована на усунення причин та умов,
що сприяли порушенню закону.

За такого
підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205 -207 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів судової палати ,-

ПОСТАНОВИ Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Другої Миколаївської державної нотаріальної
контори на постанову місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14
лютого 2007 року задовольнити частково.

Постанову місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого
2007 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2 600 гривень
компенсації за моральну шкоду скасувати і в цій частині ухвалити нову
постанову, якою вимогу задовольнити частково.

Стягнути з Другої Миколаївської державної нотаріальної контори на користь
ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 700 гривень.

В іншій частині
постанову залишити без змін.

Апеляційну скаргу на окрему ухвалу суду першої інстанції залишити без
задоволення, а окрему ухвалу без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і з цього моменту
протягом одного місяця може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України.