Справа № 2-а-1643/2008
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2008-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1643/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
травня 2008 року 11 год. 46 хв. м.
Рівне

Рівненський
окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий - Шевчук С.М.
та суддів Боймиструка С.В.,
Юрчука М.І., за
участю секретаря судового засідання Василевич І.І. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивач: ОСОБА_1;

від відповідачів: Управління праці та соціального захисту населення Рівненського
міськвиконкому - представник Липко Д.В. (копія довіреності в матеріалах
справи);

Міністерства фінансів України - представник не з'явився;

Державного казначейства України - представник не з'явився;

Міністерства праці та соціальної політики України - представник не з'явився;

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Рівненського міськвиконкому, Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики
України про визнання дій неправомірними і незаконними, стягнення недоплаченої
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2005-2006 роки в сумі 2975 грн., суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального
захисту населення Рівненського міськвиконкому, Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики
України про визнання дій неправомірними і незаконним, стягнення недоплаченої
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в сумі 2975,00 грн.

В судовому засіданні позивач надав пояснення, які повністю співпадають з
позицією, яка викладена в позовній заяві. Просив визнати дії відповідачів
неправомірними, стягнути недоплачену позивачу, як учаснику бойових дій, щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня за 2005 - 2006 роки в сумі 2975,00 грн.

Представник
Управління праці та соціального захисту
населення Рівненського міськвиконкому в судовому засіданні надав
пояснення, які повністю співпадають з
позицією, яка викладена в запереченнях на позовну заяву, а зокрема зазначив, що
Управління здійснює лише фізичну виплату вказаної допомоги та не має
повноважень на визначення її розміру. Органи праці та соціального захисту
населення не можуть змінити видатки, які визначені державним бюджетом на
відповідний рік, оскільки це є прямим порушенням конституції України та
Бюджетного кодексу України. Просив відмовити у задоволенні позову.

Від відповідача 2 - Міністерства фінансів України - надійшли письмові
заперечення на позов, в яких відповідач посилається на ст. 95 Конституції
України, ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України. Вказує, що ст. 17-1 Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено,
що виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи
праці та соціального захисту населення. В Державному бюджеті України на 2008
рік не передбачено видатків на виконання рішень судів про стягнення такої
допомоги понад розміри, встановлені законами України про Державний бюджет
України на 2005-2006 роки. Зазначає, що Міністерство фінансів України не
здійснює виплат щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, тому позовні
вимоги до Мінфіну є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідач 2
наполягає на застосуванні наслідків, передбачених ч.1 ст. 100 КАС України.
Просить у задоволенні позову відмовити, справу розглянути без участі представника
відповідача.

Відповідач 3 - Державне казначейство України - надіслав до суду заперечення
на позовну заяву. Вказує, що, Державне казначейство України не є належним
відповідачем у справі, а позовні вимоги до Держказначейства безпідставні. Вказує, що Державне казначейство України свої
функції щодо виділення коштів, передбачених Законами України про Державний
бюджет України на відповідні роки на зазначену програму, виконало. Кошти були
виділені Міністерству праці та соціальної політики України в повному обсязі.
Вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Просить справу розглядати без участі представника Державного
казначейства України.

Відповідач 4 - Міністерство праці та соціальної політики України -
заперечень на позов не подав, у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив, не надавав
суду заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, суд
вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача 4 на
підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення позивача, представника відповідача 1, розглянувши
заперечення відповідачів 2 та 3, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,
суд вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити повністю.

Суд виходив з такого.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій,
доказом чого є посвідчення серії АБ № НОМЕР_1 від 28 лютого 2005 року (а.с.6).

Відповідно до ст.12 Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, щорічно до 5
травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, питання щодо
визначення мінімальної пенсії за віком для призначення такої допомоги чинним
законодавством не врегульовано.

Так, мінімальний розмір пенсії за
віком, який визначається відповідно до статті 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу), у даному випадку застосовуватися не може, оскільки,
відповідно до ч.3 ст.28 вказаного Закону, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

На час виплати позивачу разової
грошової допомоги до 5 травня особам, на яких поширюється чинність Закону
України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, питання щодо
розміру такої допомоги вирішувалося в такому порядку.

Згідно
з ч.2 ст.95 Конституції України, виключно
законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, при
здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції
України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Статтею 34 Закону України “Про державний бюджет
України на 2005 рік” встановлено, що у 2005 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” здійснюється учасникам бойових дій у розмірі 250 гривень.

Статтею 30 Закону
України “Про державний бюджет України на 2006 рік” встановлено, що у 2006 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється учасникам
бойових дій у розмірі 250 гривень. Пунктом 18 ст.77 Закону України “Про
державний бюджет України на 2006 рік” зупинено на 2006 рік дію частини 5 ст.12
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам
війни.

Відповідачі здійснюють видатки та платежі тільки в межах
відповідних бюджетних асигнувань, встановлених на поточний рік відповідним
Законом про державний бюджет. Розпорядник
бюджетних коштів (Мінпраці) та інші відповідачі не наділені повноваженнями щодо
внесення змін до Закону про державний бюджет щодо визначення додаткових
бюджетних видатків на загальносуспільні потреби, та щодо самостійного
розпорядження коштами державного бюджету на цілі, не передбачені в ньому.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального
захисту населення Рівненського міськвиконкому від 29.11.2007 року № 89
(а.с.18), у 2005-2006 роках позивач отримав щорічну разову грошову допомогу в
розмірах, передбачених Законами України про державний бюджет на відповідний
рік: в 2005 році - 250 грн., в 2006 році - 250 гривень.

Оскільки позивачу допомога до 5 травня була виплачена в розмірах,
визначених Законами України про державний бюджет, бюджетних асигнувань на
виплату такої допомоги в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком законодавчим органом не
було передбачено, то дії відповідача відповідають приписам закону, яким
визначено видатки для Міністерства праці та соціальної політики України та його
територіальних органів. Отже, з доказів по справі вбачається, що вина
відповідачів щодо ухилення від виплати щорічної разової грошової допомоги до 5
травня в розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком, відсутня.

Законом України “Про внесення змін
до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
від 25.12.1998 року № 367, передбачається, що порядок виплати разової грошової
допомоги ветеранам війни визначається Кабінетом Міністрів України. Кабінет
Міністрів України щорічно у проекті Державного бюджету України передбачає
цільові кошти, необхідні для виплати разової грошової допомоги ветеранам війни.

Так само заслуговує на увагу і та
обставина, що відповідно до ч.1 Постанови КМ України від 18 лютого 2004 року
№177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
встановлено, що Міністерство фінансів і
Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів
Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", у розмірах, установлених законом про
державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх
місцевим органам праці та соціального захисту населення.

Відповідачі не мають повноважень на
самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня,
та, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідними
статтями законів України про Державний бюджет України на відповідні роки
розміри щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги учасникам бойових
дій, встановлювалися виходячи з обсягу
видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету
України на відповідні роки. Відповідачі забезпечували виплату щорічної разової грошової допомоги позивачу у
розмірах, визначених Верховною Радою України у законі про Державний бюджет
України на відповідний календарний рік.

За таких обставин, дії відповдіачів щодо виплати позивачу
у 2005-2006 роках щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених законами про Державний бюджет,
відповідали приписам ст. 95 Конституції України, ч.2 ст. 4, ст. 7, ст.
23 Бюджетного кодексу України, Законам України про Державний бюджет України на
відповідний рік.

Позивач заявляє позовні вимоги за
2005-2006 роки. Відповідач 2- Міністерство фінансів України наполягає на
застосуванні наслідків, передбачених ст. 100 КАС України.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Підстави для застосування вимог ст.94 КАС України у суду
відсутні.

Керуючись статтями 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1відмовити
повністю.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне
оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може
бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження
подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя:
С.М.Шевчук

Судді:
С.В.Боймиструк

М.І.Юрчук

Повний
текст постанови складено 19.05.2008 року.

Постанова
не набрала законної сили.

Головуючий суддя:
С.М.Шевчук