Справа № 3/676
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

16 год. 14 хв.

11.06.2008 р.
№ 3/676

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючої судді
Блажівської Н. Є., суддів Кочана В. М. та Кротюка О. В., при секретарі судового
засідання Серпутько Т. С.

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом

ОСОБА_1
(надалі -Позивач)

до Державного комітету України у
справах національностей та релігій (надалі -Відповідач)

про

скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії

На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11 червня 2008
року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В

Громадянка Азербайджану ОСОБА_1
звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовними вимогами
до Державного комітету у справах національностей та релігій про скасування
рішення Відповідача № 1100 від 23 грудня 2007 року та зобов'язання прийняти
рішення про надання статусу біженця.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що будучи жертвою переслідувань через належність до
певної національної групи та маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою
переслідувань у майбутньому, ОСОБА_1 залишила Азербайджан та прибула до
України, де звернулась за наданням статусу біженця. Позивач вважає
необґрунтованим рішення Відповідача про відмову в наданні статусу біженця в
зв'язку з тим, що існують реальні побоювання повернутися на Батьківщину. А
саме, представник Позивача зазначив, що ОСОБА_1 є наполовину вірменкою і
постійно зазнавала переслідувань з боку місцевого населення за національною
ознакою.

Відповідач
проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог. Представник Державного комітету у справах національностей та
релігій зазначив, що у Позивача відсутні побоювання стати жертвою переслідувань
за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до
певної соціальної групи або політичних переконань. Також вказав, що до
інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які були б пов'язані з його
расовою, національною, релігійною належністю, політичними поглядами Позивач
причетний не був.

Розглянувши
подані сторонами документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача, представників Позивача та Відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва
приходить до наступних висновків:

Громадянка
Азербайджану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, за національністю азербайджанка,
за віросповіданням мусульманка.

23
серпня 2005 році Позивач перетнула кордон України залізничним транспортом
транзитом через Грузію.

22
лютого 2005 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про надання статусу біженця до
Управління міграційної служби в місті. В даній заяві, зокрема, вказала, що на
Батьківщині їй постійно погрожують та знущаються з неї. Вказала, що не має
змоги здобути освіту та знайти роботу в Азербайджані.

На
співбесіді 9 березня 2006 року заявниця повідомила, що причиною виїзду з
Азербайджану стали етнічні проблеми. В 1992 році батько Позивачки, вірмен за
національністю залишив свою родину - дружину та двох доньок у Вірменії. У 1992
році родина переїхала до Азербайджану, де мешкала у місті Двічі до 1996 року, а
потім у місті Сумгаїті. ОСОБА_1 розповіла, що як у місті Самгаїті, так у і у
місті Двічі у неї постійно виникали проблеми, знущались у школі, місцеве
населення на вулиці постійно ображало, били вкна в її помешканні.

23
листопада 2007 року Державний комітет України у справах національностей та
релігій прийняв рішення № 1100 про відмову в наданні статусу біженця громадянці
Азербайджану ОСОБА_1

Відповідно
до абзацу 5 статті 10 Закону України «Про біженців»№ 2557-III від 21 червня
2001 року (надалі -ЗУ «Про біженців») статус біженця не надається особі яка
вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності,
як їх визначено у міжнародному праві; яка вчинила тяжкий злочин неполітичного
характеру за межами України до прибуття в Україну з метою набуття статусу
біженця, якщо таке діяння віднесено Кримінальним кодексом України до тяжких
злочинів; яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації
Об'єднаних Націй; стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом 2
статті 1 цього Закону, відсутні; яка до прибуття в Україну була визнана
біженцем або отримала притулок в іншій країні; яка до прибуття в Україну з
наміром набути статусу біженця перебувала в третій безпечній країні. Дія цього
абзацу не поширюється на дітей, розлучених з сім'ями, а також на осіб, які
народилися чи постійно проживали на території України, а також їхніх нащадків
(дітей, онуків).

Під
біженцем, відповідно до положень статті 1 Закону розуміється особа, яка не є
громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства
(підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань,
перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких
побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами
країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає
повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Зважаючи
на Загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства
Європейського Союзу, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 5
статті 4 Директиви Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для
кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як
осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті
захисту, що надається»від 27 квітня 2004 року №8043/04 заяви є обґрунтованими,
якщо виконуються такі умови:

-
заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву;

- усі
важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне
пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів;

-
твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать
конкретній та загальній інформації за його справою;

-
заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник
не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви;

-
встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

В
судовому засіданні представником Позивача не надано аргументованих та
обґрунтованих пояснень з урахуванням вищевикладених критерії про причини, з
яких Позивач не може повернутися в країну своєї громадянської належності.
Зважаючи на це, та враховуючи інформацію надану самою Позивачкою, не
підтверджується наявність умов, передбачених абзацом 2 статті 1 Закону.

Таким
чином, суд доходить до висновку, що наявність в Азербайджані певних
переслідувань громадян, не може бути ствердженням того, що такі переслідування
мали місце відносно Позивачки.

Посилання
Позивачки на те, що при її поверненні на Батьківщину можуть мати місце
обґрунтовані побоювання зазнати переслідування, суд не може прийняти до уваги,
оскільки вони не підтверджуються ніякими достовірними доводами і носять
характер припущення.

Суд
також звертає увагу сторін на те, що до правоохоронних органів Позивачка не
зверталась, жодних фактів переслідувань або утисків на свою адресу не надала.
Вона не перебувала ні в яких організаціях (політичних, релігійних, військових).
До інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які були б пов'язані з її
расовою, національною, релігійною належністю, політичними поглядами, причетною
не була. Заходи адміністративного впливу до ОСОБА_1 не застосовувались і до
кримінальної відповідальності у Азербайджані не притягувалась.

Оскільки
Відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі положеннями Закону України «Про біженців»,
підстави для визнання його дій неправомірними відсутні.

Таким
чином, Позивач не надав суду належних доказів, як це передбачено частиною 1
статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що
розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні
перед судом їх переконливості, а також частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За
таких обставин суд приходить до висновку, що обставини, якими обґрунтовуються
вимоги Позивача, щодо скасування Рішення Державного комітету України у справах
національностей та релігій № 1100 від 23 листопада 2007 року та зобов'язання
Відповідача прийняти рішення про надання Позивачу статусу біженця - Позивачем не доведено.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи Позивача є необґрунтованими, а тому в задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 17, 99, 100, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд
міста Києва -

П О С Т А Н О В И В

У задоволенні позовних вимог
-відмовити повністю.

Постанова, відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої
інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча Суддя
Н. Є.
Блажівська

Суддя
В. М. Кочан

Суддя О.
В. Кротюк