Справа № 22-а-2160/2008
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2008-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2008 року колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду в складі :

Головуючого судді Сіренко О.І.

Суддів
Григорова А.М.

Подобайло
З.Г.

За участю секретаря Касян В.Ю.

Розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту
населення Конотопської райдержадміністрації Сумської області на постанову
Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2007 року по
справі № 2-а-197/07 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення Конотопської райдержадміністрації Сумської області,
Міністерства праці і соціальної політики України, Державного казначейства
України, Міністерства фінансів України, третя особа - Конотопське управління
Державного казначейства, про стягнення 3602,25 грн. щорічної грошової допомоги,
-

В С Т А Н О В И Л А :

29.03.2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального захисту населення Конотопської
райдержадміністрації Сумської області, Міністерства праці і соціальної політики
України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України, третя
особа - Конотопське управління Державного казначейства, в якому просив стягнути з управління праці та соціального
захисту населення Конотопської райдержадміністрації на його користь недоплачену одноразову щорічну
грошову допомогу у розмірі 3602, 25
грн., зобов'язати Міністерство
фінансів України, Державне казначейство України, Міністерство праці та
соціальної політики України перевести вказані кошти міському управлінню праці та соціального
захисту населення Конотопської райдержадміністрації Сумської області.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що є
учасником бойових дій і відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх захисту» від 22.10.93р. з послідуючими змінами,
йому, як учаснику бойових дій, щорічно до 05 травня повинна виплачуватись одноразова грошова допомога у розмірі 5-ти
мінімальних пенсій за віком.

Оскільки мінімальна пенсія за віком
у 2002-2003роках складала 46,30грн., у 2004році - 92,45грн., у 2005р. -
332грн., у 2006р.-359грн., йому, відповідно за вказані
роки, повинні були виплатити: за
2002-2003 роки по 236, 5грн., за
2004р - 462,25грн., за 2005р. - 1660грн та за 2006р - 1795грн., а всього - 4390, 25грн.

Проте в порушення вимог ст.ст. 3,
8, 22, 55, 64 Конституції України та ст.ст. 1, 2, 12, 17, 17-1, 22, Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.9 ст.
87 Бюджетного Кодексу України, ст. 440 ЦК України в редакції 1963р., ст.ст. 15,
16, 22, 1166, 1192 ЦК України в редакції 2003р., рішення Конституційного суду
України від 01.12.2004р. №20-рп йому виплатили : у 2002р. - 80грн, у 2003р. -
90грн, у 2004р. - 120грн., у 2005р. - 250грн., у 2006р. -250грн., а усього: 790
грн. Недоплата за вказані роки
складає 3602, 25грн., у зв'язку з чим він звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути на його користь
вказану суму недоплаченої щорічної грошової
допомоги до 5 травня.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі.

Представник управління праці та соціального
захисту населення Конотопської райдержадміністрації позов не визнала і пояснила, що позивач стоїть на їхньому
обліку, як учасник бойових дій. Щорічно до 5 травня
йому виплачувалась щорічна грошова
допомога, передбачена Законами
України «Про бюджет...» на
відповідний рік, якими встановлювались саме ті розміри, які були йому виплачені. За
2006р. ОСОБА_1 виплатили грошову допомогу до 5 травня у розмірі 250грн. згідно з вимогами ст. 30 ЗУ «Про
Державний бюджет на 2006рік». Виплату інших коштів законодавством не передбачено. За таких підстав
представник управління просила у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення грошової допомоги до 5 травня за 2006рік відмовити за необґрунтованістю. Також просила відмовити в
задоволенні позовних вимог в частині стягнення
грошової допомоги до 5 травня за 2002-2005роки, оскільки позивачем пропущений термін звернення до суду.

26
грудня 2007 року постановою
Конотопського міськрайонного суду Сумської області частково задоволений позов
ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Конотопської
райдержадміністрації Сумської області, Міністерства праці і соціальної політики
України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України, третя
особа - Конотопське управління Державного казначейства. Стягнуто з
управління праці та соціального захисту населення Конотопської райдержадміністрації
Сумської області на користь ОСОБА_1 1545 грн. недоплаченої щорічної допомоги за
2006 рік, як учаснику бойових дій. В решті позовних вимог відмовлено у зв'язку
з пропущенням строку звернення до суду.

В
апеляційній скарзі управління праці та соціального захисту населення
Конотопської райдержадміністрації Сумської області просить скасувати вказану
постанову суду першої інстанції, ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1
у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому посилається на те,
що управління праці та соціального
захисту населення Конотопської райдержадміністрації Сумської області діяло в
межах повноважень, наданих державою, та не порушувало чинного законодавства.
Виплати щорічної грошової допомоги
здійснювались на підставі Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх захисту» та Закону України
"Про бюджет..." на
відповідний рік.

Конотопське управління Державного казначейства ГУДКУ у
Сумській області у відгуку на апеляційну скаргу вказало, що прийняття рішення поданій
справі є прерогативою суду.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав :

Судом першої станції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій. У квітні 2006 року йому було виплачено разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 250 грн. (а.с. 8,16,40) не з розрахунку
мінімальної пенсії за віком, яка з 01.04.2006р. становила 359 грн., а у
розмірі, встановленим Законом України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік», яким зупинялись дії ч.
5 ст. ст.12, 13, 14, та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції
виходив з того, що рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004р.
№20-рп визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є
неконституційними) положення ст. 44 Закону України «Про державний бюджет на
2004рік», якими виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється учасникам бойових дій в меншому
розмірі ніж передбачено вказаним законом.

Незважаючи на те, що аналогічні
норми Закону України «Про державний бюджет на 2006рік» не визнані
Конституційним Судом України неконституційними, оскільки вони не були предметом
його розгляду, суд першої інстанції дійшов до висновку, що одноразова грошова допомога ОСОБА_1 за 2006р., як учаснику бойових
дій, повинна виплачуватись із розміру 5 мінімальних пенсій за віком, яка з 01.04.2006року становила 359грн.,
згідно вимог ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до вимог ст. 22 ч. З
Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін в діючі
закони не допускається звуження змісту і об'єму існуючих прав і
свобод, і Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не зв'язував виплату допомоги із наявністю певних коштів
чи фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Діючи всупереч вказаним
вимогам закону, маючи при цьому конкретне рішення Конституційного Суду України
з ідентичного питання знову прийняте законодавцем аналогічне рішення не може
прийматись до уваги. Відповідно до вимог
ст. 2 ч. 2 та ч. 3 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для
ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством
України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані
без їх рівноцінної заміни. Таким чином, вказана норма Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та норма Закону
України «Про Державний
бюджет на 2006рік», яка звужувала дію норми попереднього закону співвідносяться між
собою, як спеціальна норма і загальна норма. В даному випадку діє саме
спеціальна норма - стаття 12 Закон України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту». Таким чином, позивачу за 2006р. повинно бути
виплачено 1545грн. (5х359-250).

Відповідно до
вимог ст. 17-1 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату
разової грошової допомоги до 5 травня у
розмірах, передбачених ст.ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків. Згідно з п. З Положення про Міністерство праці та
соціальної політики України, затвердженого Указом Президента України від
30.08.2000р. №1035/2000 та Постановою КМУ від 02.11.2006р. №1543 Міністерство
праці України забезпечує реалізацію прав громадян на соціальний захист через
системи підпорядкованих йому органів.

Управління праці та соціального захисту населення
Конотопської райдержадміністрації Сумської області є таким органом і, як
юридична особа, на яку покладений обов'язок проведення вказаних виплат
учасникам війни, повинно проводити такі виплати.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення сум недоплаченої щорічної грошової допомоги до 5 травня за
2002-2005 роки, то суд першої інстанції відмовив в їх задоволенні,
оскільки останній пропустив строк
звернення до адміністративного суду, встановлений ст. 99 КАС України. Позивачем не
надано доказів поважності
пропуску строку звернення
до адміністративного суду з вимогами
про стягнення вищевказаної допомоги за 2002-2005 роки з поважних причин. Про порушення своїх прав позивач повинен був
дізнатися, коли виплата щорічної допомоги була йому проведена у меншому
розмірі, ніж це передбачено ст.12 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".
Закони України оприлюднюються у
встановленому порядку та доводяться до відома всіх громадян держави.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, на цьому наполягав відповідач.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов до висновку
про те, що слід задовольнити позовні вимоги щодо стягнення недоплаченої
щорічної грошової допомоги за 2006 рік, а в іншій частині вимог слід відмовити
у зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо стягнення недоплаченої
щорічної грошової допомоги за 2006 рік, виходячи з наступного:

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 1 ст. 9
Кодексу адміністративного судочинства України, органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією
та законами України.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5 травня
особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова допомога
у кратному розмір до мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 18 статті 17 Закону України
«Про державний бюджет на 2006 рік» зупинено дію частини п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які визначали кратність
виплат щорічної допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за
віком.

При цьому статтею 30 Закону України
«Про державний бюджет на 2006 рік» встановлений фіксований розмір виплати
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і складає 250 грн.

Сторонами по справі не
заперечувалось, що у 2006 році позивачеві було виплачено саме 250 грн. як
разову грошову допомогу до 5 травня.

Таким чином, у 2006 році, на момент
вплати зазначеної допомоги певні положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які визначають розмір
такої виплати не діяли, оскільки були зупинені Законом України «Про державний
бюджет на 2006 рік», яким одночасно
встановлено розмір такої виплати на 2006 рік.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 19
Конституції України та ч. 1 ст. 9 КАС України дії відповідачів по справі не
можуть бути визнані неправомірними, оскільки вони здійснювали виплати на
підставі діючого Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» та не мали повноважень застосовувати зупинені
норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Положення Закону України «Про
державний бюджет на 2006 рік» рішеннями
конституційного суду України неконституційними не визнавались.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 в цій частині суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про
порушення відповідачами прав позивача та ч.3 ст. 22 Конституції України,
оскільки відповідачі виконували норми
законів, діючих на момент здійснення виплат та своїми діями не звужували права
позивача щодо отримання ним разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах,
встановлених Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Даний висновок суду не ґрунтується на встановлених судом обставинах справи та
нормах права.

За таких підстав постанова суду
першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_2 суми недоплаченої щорічної грошової допомоги як учаснику
бойових дій за 2006 рік у розмірі 1545 грн. та зобов'язання Міністерства праці
та соціальної політики України, Державне казначейство України, Міністерство
фінансів України перерахувати кошти у розмірі 1545 грн. на вказану виплату
недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2006 рік підлягає скасуванню з прийняттям
нової постанови про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202,
ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту
населення Конотопської райдержадміністрації Сумської області задовольнити.

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської
області від 26 грудня 2007 року по справі № 2-а197/07 в частині стягнення з управління праці та
соціального захисту населення Конотопської райдержадміністрації Сумської
області на користь ОСОБА_1 суми
недоплаченої щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2006 рік у
розмірі 1545 грн. та зобов'язання Міністерства праці та соціальної політики
України, Міністерство фінансів України, Державного казначейства України
перерахувати кошти у розмірі 1545 грн. на вказану виплату скасувати. В цій
частині в позові ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині постанову Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 26 грудня 2007
року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.

Повний текст
постанови виготовлений та
підписаний 15 травня 2008 року.

Головуючий -
підпис
Сіренко О.І.

Судді - підпис Григоров А.М.

підпис Подобайло З.Г.

ВІРНО:
СУДДЯ: