Справа № 22а-284/2007
Суддя: Червинська М.Є.
Дата ухвалення: 2007-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 22а-284 Головуючий у 1
інстанції Шуляк Л.В.
37 Доповідач
ПОСТАНОВА

Іменем України

18
квітня 2007 року Апеляційний
суд Донецької області в складі

Головуючої:
Червинської М.Є.

Суддів: Алексєєва А.В., Лісового О.О.

При секретарі
Мартіросовій А.Б.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 4 грудня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до управління праці
та соціального захисту населення Кіровської районної адміністрації Макіївської
міської ради про визнання протиправними дій, стягнення недоотриманих сум
щомісячних виплат дітям,

Встановив:

В квітні 2006
року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом.
Посилався на те, що є інвалідом 2 групи, інвалідність встановлена внаслідок
захворювання отриманого під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Відповідач сплачує йому на двох неповнолітніх дітей по 6, 40 гривень щомісячно,
в той час як законом встановлено, що щомісячно такі виплати підлягають сплаті в
розмірі мінімальної заробітної плати. Просив визнати такі дії відповідача
протиправними та стягнути на його користь заборгованість по вказаним виплатам в
розмірі 22824, 80 гривень.

Постановою
Кіровського районного суду м. Донецька від 4 грудня 2006 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
в 2002 році по 3,30 гривень, з 1.01.2003 року, після встановлення позивачу 2
групи інвалідності, 6, 40 гривень.

Відповідно
до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язанні діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При
виплаті позивачу щомісячних сум, передбачених п.8 ч.1 ст. 30 Закону,
відповідачем не були враховані вказані положення Конституції України, та вимоги
п.8 ч.1 ст. 30Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до яких
сплаті за виниклих правовідносин підлягала щомісячна мінімальна заробітна плата
й будь-який іншій розмір щомісячної виплати на дітей Законом не встановлювався.

За таких
обставин висновок суду першої інстанції, що відповідач правомірно сплачував
позивачу щомісячно на дітей виплату в розмірі, визначеному зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України, неможливо вважати обґрунтованим.
Оскільки відповідач не довів в судовому засіданні правомірність своїх дій щодо
виплати позивачу вказаних сум в розмірі, визначеному постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836, адміністративний позов позивача
підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Дію
пункту 8 частини першої статті 30 Закону зупинено на 2006 рік в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати,
згідно з Законом України від 20.12.2005 року № 3235-1У „Про Державний бюджет
України на 2006 рік".

До суду
з позовом позивач звернувся в квітні 2006 року, в межах строку позовної
давності й до 1.01.2006 року - до зупинення дії п.8 ч.1 ст. 30 Закону,
апеляційний суд вважає, що на користь позивача на кожного з дітей з 1.04.2003
року по 1.12.2005 року підлягає стягненню по 7909 гривень, з врахуванням
виплачених відповідачем сум.

На
квітень 2003 року мінімальна заробітна плата становила 185 гривень, відповідно
до Закону України „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
2003 рік" від 26.12.2002 року № 372-1У,
з 1.12.2003 року розмір мінімальної заробітної плати становив 237
гривень, відповідно до Закону України „Про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003 рік" від 26.12.2002 року №372-1У, з 1.01.2004 року мінімальна заробітна плата
становила 205 гривень, відповідно до Закону України „Про Державний бюджет
України на 2004 рік" від 27.11.2004 року № 1344-1У, з 1.09.2004 року - 237 гривень, відповідно
до Закону України „Про Державний бюджет України на 2004 рік" № 1344-1
У, з 1.01.2005 року - 262 гривні,
відповідно до Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про
державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів
України" від 25.03.2005 року № 2505 - 1У, з 1.04.2005 року -290 гривень, з 1.07.2005 року - 310 гривень, з 1.09.2005 року - 332 гривень, відповідно
до зазначеного Закону.

За 2003 рік з
врахуванням встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати позивачу
на кожного з дітей підлягало сплаті - 1717 гривень, за 2004 рік - 2588 гривень,
за 2005 рік - 3604 гривні, всього 7909 гривень, відповідачем було сплачено за
вказаний час 211, 20 гривень. На користь позивача на кожного з дітей підлягає
стягненню з врахуванням виплачених відповідачем сум 7697 гривень 80 копійок.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції,
ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на
те, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі, суд
безпідставно відмовив в задоволенні його позовних вимог.

Суд
першої інстанції встановив, що позивач є учасником ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи першої категорії, в зв"язку з захворюванням
отриманим під час перебування на ЧАЕС йому була встановлена 3 група інвалідності,
а з 22.01.2003 року - 2 група інвалідності. Позивач має двох неповнолітніх
дітей, яким також наданий статус дітей, потерпілих від Чорнобильської
катастрофи. Відповідач щомісячно сплачує позивачу виплати, передбачені Законом
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі, який визначений постановою Кабінету
Міністрів України, суд дійшов до висновку, що суб"єкт владних повноважень
діє в межах своїх повноважень, й з дотриманням вимог закону.

В
судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її
задовольнити, представник відповідача просила скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши
доповідача, доводи позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали
справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,
постанова суду першої інстанції скасуванню з ухваленням по справі нової
постанови про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав:

Відповідно
до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови або
ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи або питання. Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції
не ґрунтуються на вимогах матеріального закону, суд неправильно вирішив
адміністративний позов.

Встановлено,
що позивач та його двоє неповнолітніх дітей : ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, є особами, на яких поширюється дія Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", в зв"язку з чим вони знаходяться на обліку в управлінні
праці та соціального захисту населення. З довідки, яка надана відповідачем
вбачається, що позивачу щомісячно сплачувалось в 2002 році по 3,30 гривень на
кожну дитину, з 2003 року й по 2006 рік - по 6,40 гривень на кожну дитину (а.
с. 141).

Відповідно
до вимог п.8 ч. 1 ст. 30 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потерпілим
дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються
такі гарантовані державою компенсації та пільги: щомісячна виплата мінімальної
заробітної плати сім"ям на кожну дитину шкільного віку, яка стала
інвалідом або перебуває на диспансерному обліку по захворюванню внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а також дітям шкільного віку, батьки яких стали
інвалідами 1 або 11 групи чи померли внаслідок Чорнобильської катастрофи,
замість виплати, передбаченої пунктом 6 цієї статті, якщо вказана дитина не
перебуває на повному державному забезпеченні.

В судовому
засіданні встановлено, що відповідач сплачував позивачу передбачену вказаною
нормою Закону щомісячно виплату, але в розмірі, визначеному постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати

Керуючись ст. ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 КАС України,
п.8 ч.1 ст. 30 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",
апеляційний суд

Постановив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову
Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області від 4 грудня 2006 року
скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Кіровської
районної адміністрації Макіївської міської ради про визнання неправомірними
дій, стягнення недотриманих сум щомісячних виплат дітям задовольнити частково.

Визнати
протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Кіровської
районної адміністрації Макіївської міської ради щодо виплати ОСОБА_1 щомісячної
мінімальної заробітної плати на кожну дитину шкільного віку, батько яких став
інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 6 гривень 40
копійок з 2002 року по 1.01.2006 року.

Стягнути
з управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної
адміністрації Макіївської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість до
щомісячним виплатам мінімальної заробітної плати на кожного з неповнолітніх
дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в розмірі по 7697
гривень 80 копійок на кожного з дітей за період з квітня 2002 року по грудень
2005 року, в загальній сумі 15395,60 гривень (п"ятнадцять тисяч триста
дев"яносто п"ять гривень 60 копійок).

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом місяця з дня набрання законної сили.