Справа № 22-а-193/2007
Суддя: Соколовський В.М.
Дата ухвалення: 2007-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„20" квітня 2007 р. м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Пнівчук
О.В., Шишка А.І.,

секретаря Логажевської
М.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_1, його представника
ОСОБА_2,

представника відповідача
Струмінського В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду від 19 лютого
2007 року,-

встановила:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до
Головного управління МНС України в Івано-Франківській області про визнання
неправомірними дій щодо не встановлення йому надбавки в розмірі 25 відсотків
від суми пенсії, яка могла бути йому нарахована, проведення до рахування і
виплати грошового забезпечення із врахуванням цієї надбавки за період з
01.08.1995 року по 31.03.1996 року та внесення змін до грошового атестату з
включенням такої надбавки.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 19
лютого 2007 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову ОСОБА_1
було відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
вказав, що суд першої інстанції при прийнятті рішення порушив вимоги як
процесуального, так і матеріального права, оскільки, при розгляді в суді даної
адміністративної справи в неповному обсязі провів дослідження доказів, не дав
об'єктивну оцінку всім обставинам справи, а також неправильно застосував
нормативно-правові акти, видані Міністерством внутрішніх справ України. Вимоги
скарги мотивує тим, що судом не взято до уваги ту обставину, що його право на
встановлення щомісячної доплати в розмірі 25 відсотків від суми можливої
пенсії, яка складала 62 відсотки від грошового забезпечення, підтверджується
довідкою Головного управління МВС від 27.01.2006 року №619/15-16, яка була
долучена до матеріалів справи. Крім того, п. 1.2 Наказу МВС України від
29.08.1995 року №577 визначив в категоричній формі: "виплачувати з 1 серпня
1995 року особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які
мають право на пенсію за вислугу років, згідно з чинним законодавством, і
продовжують службу, доплату встановлену постановою Кабінету Міністрів України
від 2 квітня 1993 року №257, у розмірі 25 відсотків суми пенсії, яка могла би
бути їм нарахована". Згідно п.12, п.п. "а" Закону України
"Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ" від
09.04.1992 р.

Справа №22-а-193/2007 р. Головуючий
у 1 інстанції Перегінець Л.В.

Категорія 42 Доповідач
Соколовський В.М.

2

№2262-12, право
на пенсію за вислугою років мають особи начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, стаж служби яких становить 20 років і більше. Вислугу
20 років він мав станом на 10 травня 1991 року і мав право на пенсію. Пунктом
1.2 Наказу №577, який не був взятий до уваги судом, встановлено механізм
проведення нарахування щомісячної доплати та зобов'язання управлінь УМВС в
областях провести розрахунки вислуги років для нарахування доплати в розмірі 25
відсотків від суми пенсії, яка могла бути нарахована, є прямим обов'язком, а не
правом відповідача, який невиконанням Наказу №577 незаконно позбавив його права
на належний рівень грошового забезпечення в період з 01.08.1995 року по
31.03.1996 року та пенсії, що суд не врахував при постановленні рішення. В
зв'язку з цим, просив оскаржувану постанову скасувати і ухвалити нову про
задоволення його позову.

В судовому засіданні апелянт і його представник вимоги
скарги підтримали з вище зазначених мотивів та просили її задоволити в повному
об'ємі.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав та
пояснив, що ОСОБА_1 проходив службу в ДПЧ-6 по охороні ВАТ "Фірма
"Барва" і дана частина утримувалась за рахунок коштів ВАТ "Фірма
"Барва". Пенсійна надбавка не була закладена в Кошторисі витрат на
утримання особового складу ДПЧ-6 по охороні ВАТ "Фірма "Барва" з
01.01.1996 року та не виплачувалась. Дана надбавка була визначена як право
керівника і встановлювати її повинен був начальник Головного управління
пожежної охорони, яка входила як структурний підрозділ МВС. Вважає постанову
суду законною і обґрунтованою, однак, в даному питанні покладається на розгляд
суду.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, його
представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді
старшого інженера групи пожежної профілактики ДПЧ-6 по охороні
Івано-Франківського заводу "ТОС", тобто ВАТ Фірма "Барва",
01.04.1996 року він звільнився зі служби та вийшов на пенсію за вислугою років
і така вислуга на момент виходу на пенсію становила понад 24 роки.

Згідно п.З Постанови Кабінету Міністрів України від
02.04.1993 року №257 "Про умови оплати праці працівників органів
внутрішніх справ", яка була чинною на момент існування спірних
правовідносин, було передбачено право керівників органів внутрішніх справ
права, передбачені пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня
1993 року №35(35-93-п), з винятком установлення доплат особам рядового і
начальницького складу за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників
цих же категорій персоналу (у разі хвороби, відпустки без збереження заробітної
плати, з інших причин), а також право у межах асигнувань, виділених на
утримання цих органів, установлювати особам рядового і начальницького складу,
які мають право на пенсію за вислугу років згідно з чинним законодавством і
залишені за їхньою згодою в інтересах справи на службі, щомісячну доплату у
розмірі від 25 до 50 процентів від суми пенсії, яка могла бути їм нарахована.

Пунктом 1.2 Наказу МВС України від 29.08.1995 року №577
було передбачено виплачувати з 01.08.1995 року особам рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років
згідно з чинним законодавством і продовжують службу, доплату, встановлену Постановою Кабміну №257 від
02.04.1993 року у розмірі 25 відсотків суми пенсії, яка могла бути їм
нарахована.

Відповідно до довідок №1674 від 27.09.2006 р.та
№338/05-04 від 19.02.2007 р. щомісячна доплата ОСОБА_1 у розмірі 25 відсотків
від суми пенсії, яка могла бути йому нарахована, не призначалася і не
виплачувалася.

При таких даних, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до
вірного висновку, що, оскільки, встановлення та виплата доплати в розмірі 25%
від суми пенсії, яка могла бути нарахована особі, було не обов'язком, а правом
керівника органу МВС, і така, в зв'язку з відсутністю асигнувань на це, не
встановлювалась і не виплачувалась позивачу на момент служби, то відповідно
така доплата не могла бути включена до його

3

грошового атестату.
Таким чином, відсутні
підстави для визнання дій відповідача неправомірними щодо не призначення
спірної надбавки та її невиплати, а також щодо внесення змін до грошового
атестату. В зв'язку з чим, суд правильно відмовив позивачу у задоволенні
позову.

Що стосується тверджень апелянта про невірне тлумачення
судом нормативних актів, які стосувалися спірної надбавки, а також неврахування
всіх обставин справи, які підтверджували його право на надбавку та її включення
до грошового атестату, то вони безпідставні та необґрунтовані, оскільки
заперечуються дослідженими матеріалами справи.

Суд першої інстанції всебічно та об'єктивно дослідив
обставини справи і дав їм належну юридичну оцінку, згідно норм діючого
законодавства, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують законність і
обґрунтованість ухваленої постанови, тому колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування не має.

Керуючись
ст.ст. 198,200,205,206 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського міського суду від 19 лютого 2007 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після набрання законної сили.