Справа № 2-а-5621/2008
Суддя: Сауляк Ю.В.
Дата ухвалення: 2008-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р. Справа № 2-а-5621/08

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Сауляка Юрія Васильович,

При секретарі судового засідання: Кащук С.В.

За участю
представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача
: Уманця Д.А.

розглянувши матеріали справи

за позовом:ОСОБА_1

до: Головного
управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про: перерахунок пенсії

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного
суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій
області про зобов'язання Головне управління здійснити перерахунок розміру
пенсії з врахуванням 33,3 % щомісячної премії від грошового забезпечення,
щомісячної 100% надбавки від грошового
забезпечення, щомісячної 30% надбавки з безперервну службу у Збройних Силах
України та щомісячної 40% надбавки з службу у Збройних Силах України.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що прослуживши 26 років в Збройних Силах України, позивач була
звільнений у запас з призначенням пенсії у розмірі 51 % від окладу. За час
перебування позивача на пенсії, неодноразово приймалися нормативні акти про
підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, однак ніякого підвищення
пенсії позивачу не проводилося. Згідно із ч. 3 ст. 63 Закону України “Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового
складу ОВС і деяких інших осіб”(у редакції від 9 квітня 1992 року) призначені
військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей пенсії перераховуються з підвищенням грошового забезпечення
відповідних категорій військовослужбовців, осіб які мають право на пенсії за
цим Законом. Тому позивач вважає, що їй має бути проведено перерахунок раніше
призначеної пенсії за вислугу років військової служби з врахуванням: премії в
розмірі 33,3% відповідно до Указу Президента України від 14.07.1995 року №
615/95; на підставі Указу Президента України
№173 від 23.02.2002 р. - 100% надбавки до посадового окладу; на підставі
Указу Президента України від 05.05.2003 року №829/2003 -щомісячної надбавки за
безперервну службу у Збройних Силах України у розмірі 30% та 40 % щомісячної
надбавки на підставі Указу Президента України від 14.07.1999 року №84/99 .

Під час попереднього судового засідання у справі, суд
виконавши всі процесуальні дії, передбачені ч. ч. 3, 4 ст. 111 КАС України за
письмовою згодою сторін, перейшов до судового розгляду справи.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник Головного управління Пенсійного фонду
України в судовому засіданні позов не
визнав, посилаючись на те, щоОСОБА_1 нарахування призначеної пенсії
здійснювалось відповідно до ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу ОВС і деяких інших
осіб”№ 2262 в редакції, яка була чинна до 01.01.2005 року. Редакція статті
зазначеного Закону не передбачала таких видів грошового забезпечення, з яких
обчислюється пенсія, як надбавка за безперервну військову службу, 33,3% премії,
100% надбавка. З 01 січня 2005 року Законом України від 15.06.2004 року було
внесено зміни до ст. 43 Закону № 2262, на підставі яких ВОВК було зроблено
перерахунок пенсії позивача. Разом з тим, просив відмовити позивачеві у
задоволенні позову на підставі пропущення нею строку звернення до
адміністративного суду відповідно до ст. 99 КАС України.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом у справі
встановлено.

Згідно із наказом командира військової частини А 1231
від 3.09.2002 року №173 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за
віком.

Відповідно до оглянутої в судовому засіданні пенсійної
справиОСОБА_1, пенсія позивачу була призначена 08.09.2002 року у розмірі 51%
від окладу.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить
з того, що відповідно Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18
серпня 2005 року позовОСОБА_1 було задоволено частково, зокрема, задоволені
позовні вимоги щодо перерахунку пенсії з урахуванням 33,3% премії, передбаченої
Постановою КМУ від 22.05.2002р. №829 та 100% надбавки з службу в ЗСУ,
передбаченої Указом Президента України від 23.02.2002 р. №173. В решті позовних
вимог, щодо перерахунку пенсії із врахуванням
щомісячної надбавки за безперервну службу у Збройних Силах України у
розмірі 30% на підставі Указу Президента України від 05.05.2003 року №829/2003
було відмовлено.

Таким чином, суд відмовляючи у задоволенні позову, бере
до уваги Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 серпня 2005 року,
яким вже були вирішені заявлені позовні вимоги, оскільки, відповідно до ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Крім того, суд вважає за доцільне відмовити у
задоволенні позову також і у зв'язку із пропущенням відповідачем строку
звернення до суду з позовом.

Відповідно до ч.
2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 100
Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає
причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа
розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як встановлено судом, позивач знала про порушення свого
права ще з моменту прийняття і вступу в законну силу нормативно-правових, які
запроваджували нові види грошового забезпечення до 2005 р., але в установлений
строк не звернулася до суду з позовом. Позивачем не доведено поважності
пропущення строку для звернення до суду. Тому суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні даного позову.

Таким чином, суд бере до уваги клопотання представника
Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в яому він
просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропущенням позивачем строку
звернення до суду, і вважає, що це є правомірною підставою для відмови у
задоволенні позову.

Згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а згідно ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному,
повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, з
урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову
слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 99, 100, 158, 162,
163, 167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ :

У
задоволенні в позовіОСОБА_1до Головного управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області про перерахунок пенсії відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може
бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження ,
якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до
суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду
першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

повний
текст постанови виготовлено 15.05.2008 року

Суддя Сауляк
Юрій Васильович