Справа № К-11105/06
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2008-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2008

№ К-11105/06

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася
О.В. (головуючого),

Брайка
А.І., Степашка О.І., Рибченка А.О., Федорова М.О.

при секретарі: Міненко О.М.

за участі представника відповідача Оксимчука А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції на
постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2005 по справі
№ 3/367

за позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1

до Рівненської
об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання
недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позовні вимоги про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення від 26.10.2004 № /0/23-300, яким
визначено податкове зобов'язання з штрафних санкцій в сумі 374 грн. та рішення
від 26.10.2004 № /0/23-300, яким визначено штрафну санкцію в сумі
1700 грн., винесеного за наслідками проведеної перевірки щодо контролю за
здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу
в кафетерії-магазині, який належить позивачу, про що складено Акт перевірки від
19.10.2004 № 000712 де зазначено про реалізацію товарів за умови відсутності
цінників та проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму
попереднього програмування та найменування цін товарів, що є в продажі (ст. 23
та п. б ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг») та за зберігання
алкогольних напоїв в місці зберігання, не внесеного до єдиного реєстру (абз.9
ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.12.2004 позов
задоволено. Постанова суду мотивовано тим, що відповідачем не доведено факти
реалізації товарів в кафетерії з за умови відсутності цінників та проведення
розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього
програмування найменувань та цін товарів, що є в продажі, за які визначено
податкове зобов'язання у вигляді штрафу на суму 374 грн. Наведені в акті перевірки записи щодо цих
порушень об'єктивно нічим не підтверджені.

При цьому суд першої інстанції ,
пославшись на ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, врахував,
що постановою судді Рівненського міського суду від 02.12.2004 за результатами
розгляду порушень ОСОБА_2. встановленого порядку проведення розрахунків у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг, провадження у даній
адміністративній справі закрито в зв'язку із відсутністю і діях завідувача
складу адміністративного правопорушення.

Щодо накладення на позивача штрафних санкцій у розмірі
1700 грн. за рішенням від 26.10.2004 № /0/23-300 від 26.10.04 судом
першої інстанції зазначено про те, що в акті перевірки не зафіксовано чітко,
об'єктивно та в повній мірі факту порушення із посиланням на первинні та інші
документи, які передбачені бухгалтерським та податковим обліком, чим порушено
п. 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання
податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності.
Також зазначено, що записи перевіряючих в Акті перевірки про видачу
шампанського в якості призів переможцям гри "Радіо Трек" не має
об'єктивного підтвердження. Щодо факту знаходження в приміщенні кафетерію 3-х
пляшок шампанського, суд визнав дане не достатнім доказом для висновку, що
приміщення використовується для зберігання алкогольних напоїв в розумінні норми
абз. 17 ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів». Свою думку суд обґрунтовує письмовим поясненням завідуючого
кафетерієм із якого вбачається, що три пляшки шампанського було придбано вранці
для власних потреб і залишено на роботі, щоб ввечері забрати додому. Відтак, рішення
ОДПІ від 26.10.2004 судом першої інстанції визнано недійсним з моменту його
прийняття.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.09.2005 по справі № 3/367 рішення Господарського
суду Рівненської області від 09.12.2004 скасовано частково. Прийнято
нове рішення. Рішення Рівненської ОДПІ від 26.10.2004 № 007202343/0/23-300,
яким ПП ОСОБА_1. визначено штрафну санкцію в сумі 1700 грн., визнано недійсним
з моменту прийняття. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення від
26.10.2004 № /0/23-300 щодо визначення суми штрафних санкцій у
розмірі 374 грн. сумою податкового зобов'язання. В позові про визнання
недійсним податкового повідомлення-рішення від 26.10.2004 № /0/23-300
щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 374 грн. відмовлено. Апеляційний
господарський суд не погодився із позицією суду першої інстанції частково,
зазначивши наступне:

Щодо накладення на позивача штрафних санкцій у розмірі
1700 грн. за рішенням від 26.10.2004 № /0/23-300 судом апеляційної
інстанції враховано фактичні обставини справи, встановлені судом першої
інстанції та визнано, що відповідачем безпідставно було прийнято рішення від
26.10.2004 № /0/23-300.

Щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від
26.10.2004 № /0/23-300, яким визначено податкове зобов'язання -
штрафні санкції в сумі 374 грн. за реалізацію товарів за умови відсутності
цінників та проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму
попереднього програмування та найменування цін товарів, що є в продажі (ст.23
та п. 6 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»), суд апеляційної
інстанції, дійшов висновку, що відповідачем безпідставно застосовано порядок
погашення зобов'язань платників податків, передбаченого Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», оскільки, штрафні санкції передбачені за порушення Закону
України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг» не відносяться до видів податків та зборів
(обов'язкових платежів), що справляються на території України.

Щодо суті самого порушення (реалізації товарів за умови
відсутності цінників та проведення розрахункових операцій через РРО без
використання режиму попереднього програмування та найменування цін товарів, що
є в продажі), суд апеляційної інстанції дослідив порядок здійснення
попереднього програмування через РРО, реалізованого товару (одноразовий
стаканчик по ціні 0,10 грн.). Судом зазначено, що згідно довідки від 01.09.2005
№ 4 комп'ютерного сервісу «Вертекс», використовуваний позивачем РРО в силу
своєї конструкції лише вказує лише дату програмування, але дані про
запрограмований товар можливо перевірити в будь-який час, однак позивачем
такого доказу, що в РРО було запрограмовано товар - одноразовий стаканчик
надано не було. Відповідно щодо зафіксованого в Акті перевірки порушення -
реалізації товарів за умови відсутності цінників та проведення розрахункових
операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування та
найменування цін товарів, що є в продажі, суд апеляційної інстанції також
визнав неспроможними обґрунтування позивача про відсутність такого порушення.

Не погодившись із постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.09.2005 по справі № 3/367 відповідач Рівненська ОДПІ
(далі - ОДПІ) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення
та відмовити в позові. На думку скаржника судом були зроблені висновки, що не
відповідають обставинам справи, так як не було застосовано до вирішення спору
абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», як норму матеріального права, що підлягає застосуванню. І як
наслідок, зазначає скаржник, апеляційна інстанція зробила неправомірний
висновок, що застосування фінансових санкцій залежить від суб'єктного складу
учасників правовідносин (заявника на місце зберігання алкогольних напоїв) і
залежно від того, кому належить місце зберігання алкогольних напої, що призвело
до звільнення платника податку від відповідальності та його обов'язку здійснити
реєстрацію.

Позивач заперечення на касаційну
скаргу не надав, в судове засідання не з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлений належним чином.

В судове засідання від відповідача надійшло клопотання про зміну назви
відповідача на підставі наказу ДПА України в Рівненській області від 23.01.2006
№ 10, яким Рівненську об'єднану державну податкову інспекцію було
реорганізовано та визнано ДПІ у м. Рівне правонаступником прав та обов'язків
відповідача. Зазначене клопотання судом задоволено на підставі ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність
застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної
скарги, пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу
України, яким керувались суди на час винесення судового рішення, оскільки
постановою Рівненського міського суду від 02.12.2004 за результатами розгляду
порушень встановленого порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг, провадження у даній адміністративній справі
закрито в зв'язку із відсутністю і діях завідувача складу адміністративного
правопорушення, а також враховуючи, що в акті перевірки не зафіксовано чітко,
об'єктивно та в повній мірі факту порушення із посиланням на первинні та інші
документи, які передбачені бухгалтерським та податковим обліком, і враховуючи,
що факт знаходження в приміщенні кафетерію 3-х пляшок шампанського, суд визнав
не достатнім доказом для висновку, що приміщення використовується для
зберігання алкогольних напоїв в розумінні норми абз. 17 ст. 1 Закону України
«Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», таким чином необхідно
погодитись із висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення на
позивача штрафних санкцій у розмірі 1700 грн. за рішенням від 26.10.2004 №
/0/23-300 було безпідставним.

Розглядаючи підстави нарахування штрафних санкцій необхідно врахувати ст.
23 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг», якою визначено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, які не
виставили цінники на товар, що продається (меню, прейскуранти або тарифи на
послуги, що надаються), використовують цінники та прейскуранти, що містять ціни
і тарифи в іноземній валюті або в інших одиницях, які не є гривнею,
застосовується фінансова санкція у розмірі одного неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян за кожний невиставлений цінник на товар (меню, прейскурант або
тариф на послугу) або виставлений цінник на товар (меню, прейскурант або тариф
на послугу) в іноземній валюті чи в інших одиницях. Зазначені цінники та
прейскуранти мають бути розміщені у спосіб, який не дозволятиме покупцям (у
тому числі контролюючим особам) вилучати такі цінники та прейскуранти поза
контролем осіб, уповноважених таким продавцем здійснювати нагляд за дотриманням
норм цього Закону. За умисне вилучення працівником контролюючого органу цінника
(прейскуранта) з метою неправомірного накладення на продавця адміністративного
або іншого стягнення такий працівник притягається до відповідальності згідно з
законом. А відповідно до п. 6 ст. 17 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг» - за порушення вимог цього Закону до
суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби
України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових
операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму
попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх
кількості.

Таким чином щодо податкового повідомлення-рішення від
26.10.2004 № /0/23-300, яким визначено податкове зобов'язання -
штрафні санкції в сумі 374 грн. за реалізацію товарів за умови відсутності
цінників та проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму
попереднього програмування та найменування цін товарів, що є в продажі,
необхідно погодитись із висновком суду апеляційної інстанції про безпідставне
застосування порядку погашення зобов'язань платників податків, передбаченого
Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами», оскільки, штрафні санкції передбачені за
порушення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не відносяться до видів
податків та зборів (обов'язкових платежів), що справляються на території
України.

Щодо ж суті самого порушення (реалізації товарів за умови
відсутності цінників та проведення розрахункових операцій через РРО без
використання режиму попереднього програмування та найменування цін товарів, що
є в продажі), суд апеляційної інстанції дослідив порядок здійснення
попереднього програмування через РРО, та встановив, що дані про запрограмований
товар позивачем, як доказ надано не було.

З огляду на встановлене судами та
враховуючи наведене вище, суд касаційної інстанції погоджується із висновком
суду апеляційної інстанції про те, що рішення Рівненської ОДПІ від 26.10.2004 №
007202343/0/23-300, яким визначено штрафну санкцію в сумі 1700 грн. визнано
недійсним з моменту прийняття. А також обґрунтовано визнано недійсним податкове
повідомлення-рішення від 26.10.2004 № /0/23-300 щодо визначення суми
штрафних санкцій у розмірі 374 грн., сумою податкового зобов'язання. Відповідно
в позові про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 26.10.2004
№ /0/23-300 щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 374 грн.
відмовлено за встановлених обставин справи. Отже постанова Львівського
апеляційного господарського суду від 14.09.2005 по справі № 3/367 скасуванню не
підлягає, як така, що винесена за вичерпних юридичних висновків при правильному
застосуванні норми матеріального права.

Відповідно до зазначеного та керуючись ст. ст. 160, 220,
221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2005 по
справі № 3/367 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-239
КАС України.

Головуючий О.В.
Карась

Судді А.І.
Брайко

О.І.
Степашко

А.О.
Рибченко

М.О.
Федоров