Справа № 22-а-4002/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

10 червня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-4002/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю: позивача представника відповідача

Білоус К.І.
ОСОБА_1Маричевої Л.П.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Димитровської міської ради

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

14.02.2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-1119/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Димитровської міської ради

про

визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих
коштів на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В :

У
листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати
дії відповідача неправомірними та стягнути з нього недоотриманні суми щорічної
допомоги на оздоровлення за 2004-2007 роки, у загальному розмірі 6375,00 грн.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2008 року позов було задоволено частково.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку
в Управлінні праці та соціального захисту населення Димитровської міської ради як особа, яка віднесена до
першої категорії осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи,
визнаний інвалід 3 групи, з 09.10.2006 року позивач визнаний інвалідом 2 групи,
у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Суд задовольнив
позов про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2004-2005, 2007 роки і
виходив з того, що ст. 48 вищезазначеного закону передбачає щорічну виплату
допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії 3 групи в
розмірі 4 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної
плати на момент виплати становив: при виплаті допомоги за 2004 рік - 205 грн.,
за 2005 рік - 262 грн., за 2007 рік - 400 грн. Судом встановлено, що
відповідачем позивачу щорічна допомога на оздоровлення сплачувалась таким
чином: допомога за 2004 рік - 21,50 грн. (виплата здійснена у квітні 2004р.);
за 2005 рік - 21,50 грн. (виплата здійснена у березні 2005р.); за 2007 рік -
120 грн. (виплата здійснена у лютому 2007р.).

Таким чином,
судом було встановлено, що фактично за період з 2004, 2005 та 2007 роки
відповідачем було недоплачено позивачу суму щорічної разової грошової допомоги
у розмірі 3705 грн.

Суд
відмовив в задоволені позовних вимог в частині перерахунку допомоги за 2006р. у
зв'язку з тим, що дія Закону № 796-ХІІ в частині виплати компенсації і допомоги
у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006р. зупинена.

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, управління зазначило, що здійснювало виплати,
керуючись Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від
12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Представник
відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив
її задовольнити, проти чого заперечував позивач.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне в їх
задоволенні відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 віднесений до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, його визнано інвалідом 3
групи, а з 09.10.2006 року інвалідом 2 групи, що підтверджується відповідними
посвідченнями.

Відповідно до абз. 3, 4 ч.4 ст.48 Закону № 796-ХП
щорічна допомога інвалідам
2 групи виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а інвалідам 3 групи - у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абз.7 ч.4 ст. 48 Закону № 796-ХП).

Відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення
за 2004 рік в розмірі 21,50 грн., за 2005 рік в розмірі
21,50 грн. встановлена постановою
КМУ № 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, за 2007 рік в розмірі 120 грн.
встановлену постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами № 836 та №
562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи, інвалідам 3 групи постановою № 836 встановлена допомога - 21,50
гривень (за грошовою реформою 1996 року), інвалідам 2 групи постановою № 562
встановлена допомога - 120 гривень.

Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та
Закони України, яким встановлені розміри мінімальної заробітної плати, зокрема
на час виплати допомоги позивачу за 2004 рік - 205 грн., за 2005 рік - 262
грн., за 2007 рік - 400 грн., а не постанови №№ 836, 562.

Положення пункту
30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від
09.07.2007 р.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у розмірі
21,50 грн. за в 2004 рік, у розмірі 21,50 грн. за в 2005 рік та у розмірі 120
грн. за 2007 рік, - суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними та стягнув з Управління праці та
соціального захисту населення Димитровської міської ради на корить позивача суми
на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки у розмірі 3705 грн.

Тобто суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином,
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Димитровської міської
ради на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2008 року у справі № 2-а-1119/08 за
позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення Димитровської
міської ради «про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих коштів
на оздоровлення» - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

10 червня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-4002/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю: позивача представника відповідача

Білоус К.І.
ОСОБА_1Маричевої Л.П.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Димитровської міської ради

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

14.02.2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-1119/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Димитровської міської ради

про

визнання дій протиправними та стягнення недоотриманих
коштів на оздоровлення, -

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Димитровської міської
ради на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2008 року у справі № 2-а-1119/08 за
позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
Димитровської міської ради «про визнання дій протиправними та стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення» - залишити без задоволення, а постанову
суду без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: