Справа № 22а-1074/2008
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2008-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД_
справа № 22а - 1074/08
Головуючий суддя у 1-ій інстанції -
Овчаренко Н.Г. (справа №2а-103/07)
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2008
року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
Поплавського В.Ю.,

суддів -
Уханенка С.А., Стежко В.А.,

при
секретарі - Усевич Р.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2

на постанову
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 червня 2007 року
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лінійного Управління
на Придніпровській залізниці
УМВС України на транспорті
про стягнення матеріальної допомоги
при звільненні, компенсації за невидану форму, компенсації за невикористані дні відпочинку
за роботу наднормово та зустрічним
позовом Лінійного Управління на Придніпровській залізниці УМВС України на
транспорті до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих коштів, -

в с т а н о в и
л а :

У
жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення на
його користь з відпоідача недоплаченої при звільненні матеріальної допомоги у
розмірі 20 750 грн., компенсації за невидану форму у розмірі 3000 грн. та
компенсації за невикористані дні відпочинку за період з 01.01.2000 р. по
31.12.2005 р. у розмірі 12 252 грн.

В ході судового
розгляду справи відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, подав
зустрічну позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 незаконно виплаченої грошової
допомоги при звільненні у розмірі 11 857,20 грн., у зв'язку з тим, що
звільнення ОСОБА_1 у 2005 р. з
Лінійного Управління на
Придніпровській залізниці УМВС України на транспорті є повторним
звільненням зі служби, а тому за законом йому не передбачена виплата грошової
допомоги.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в
частині стягнення на його користь з відповідача відшкодування грошової
компенсації замість форменого одягу у розмірі 1692,00 грн. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Також, було
задоволено позовні вимоги Лінійного Управління на Придніпровській залізниці
УМВС України на транспорті та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 незаконно
отримані кошти у вигляді вихідної грошової допомоги при звільненні у сумі 11
857,20 грн.

Представник позивачаОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив постанову суду
скасувати в частині відмови в позові та задоволені зустрічного позову,
задовольнити всі вимоги позивача, а у задоволені зустрічного позову постанову
скасувати та провадження закрити. Вважає, що судом першої інстанції неповно
з'ясуванні обставини, висновки суду не відповідають нормам матеріального і
процесуального права.

Також, просив стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір та
витрати на правову допомогу.

Перевіривши
матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Судом
встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 після закінчення
Харківського авіаційного інституту, у період з 1985 р. до 1997 р. служив у
Збройних силах і був звільнений з військової служби у запас за п.65 «З» (за
власним бажанням) наказом начальника філіалу Луганського вищого військового
авіаційного училища штурманів № 38 від 27.02.1997 р., яким одночасно було
вирішено питання про виплату позивачу грошової допомоги у розмірі 611,25 грн.
Вислуга років позивача у Збройних Силах України складала 12 років.

На службі в
органах внутрішніх справ позивач знаходився з 08.12.1997 р., а у період з
01.07.1999 р. по 31.12.2005 р. працював на посаді старшого інспектора чергової
частини Лінійного відділення на ст.Керч Лінійного Управління на Придніпровській
залізниці УМВС України на транспорті.

Наказом ЛО на
ст.Керч Лінійного Управління на
Придніпровській залізниці УМВС України на транспорті № 104 ос від 26.12.2005
р., ОСОБА_1 звільнений зі служби в запас за
ст.64 п. «в» (через обмежений стан здоров'я ) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ. Вислуга років позивача станом на
30.12.2005 р. складала 22 роки 5 місяців 6 днів в календарному розрахунку та 23
роки 2 місяця 17 днів при пільговому розрахунку.

Відповідно до
довідки-розрахунку допомоги при звільненні ст.інспектора чергового ЛІ на
ст.Керч майора міліції ОСОБА_1 (а.с.52), в його грошове забезпечення на момент
звільнення 21.12.2005 р. була включена вихідна допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 8 календарний років
служби, що складало суму у розмірі 11 857,20 грн.

Відповідно до
ч.1 ст.9 Закону України ( №2263-XII від 9.04.1992
р.) "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" у
редакції, яка діяла на час звільнення ОСОБА_1 повторно з органів внутрішніх
справ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, особам,
які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні із служби за вислугою
строку служби, віком, станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з
організаційними заходами в разі неможливості використання на службі
виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно ч.4 ст.9
цього Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, у разі повторного їх звільнення із служби одноразова грошова допомога,
передбачена цією статтею, не виплачується, за винятком тих осіб, які при
першому звільненні не набули права на її отримання.

Суд
першої інстанцій правильно встановивши обставини справи з приводу
проходження позивачем публічної служби та його звільнення з ЗС та з органів МВС, обґрунтовано дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 про
стягнення на його користь з відповідача недоплаченої при звільненні
матеріальної допомоги виходячи з розрахунку за 22 роки не
підлягає задоволенню.

Разом з тим,
вирішуючи зустрічні позовні вимоги районний суд не звернув уваги, що заявлені
позовні вимоги стосуються стягненню з позивача надмірно отриманих коштів при
звільнені, тобто відсутній публічно -правовий спір між сторонами.

Відповідно до
ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на
спори, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно до п.2,
п.4 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративного суду поширюється на
спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби
та на спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених законом.

Як видно
із справи, спір за зустрічним позовом виник між Лінійним Управлінням на
Придніпровській залізниці УМВС України на транспорті та його колишнім
працівником ОСОБА_1 стосовно виплаченої
при звільненні грошової допомоги. Тобто, зазначені правовідносини не
містять в собі ознаків публічно-правового спору і мають цивільний характер,
тому повинні розглядатися в порядку, визначеному цивільно-процесуальним
кодексом України.

Відповідно
до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на те,
що судом у цій справі провадження за зустрічним позовом відкрито та розглянуто
на підставі норм КАС України, колегія суддів вважає, що постанова суду в цій
частині підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі за
зустрічним позовом необхідно закрити на підставі ст.203 КАС України, як справу,
яку не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином,
колегія суддів вважає, що на даний час відсутні правові підстави для висновку
про законність отримання позивачем вихідної допомоги при його звільнені на
пенсію, як і відсутні правові підстави для стягнення більшої суми.

Під час
звільнення із Збройних Сил України у 1997 році позивач відповідно до діючого на
той час законодавства набув права на отримання вихідної допомоги, тому фактичне
неотримання цієї суми не може бути підставою для набуття повторного такого
права у майбутньому. За таких обставин, районний суд правильно відмовив у
розрахунку суми недоплаченої при звільненні матеріальної вихідної допомоги за
22 роки служби у розмірі 20750 грн.

Разом з тим,
правомірність отримання позивачем вихідної допомоги виходячи з 8 років, які ним
відпрацьовані в органах МВС України є окремим предметом судового розгляду, тому
на даний час не потребує вирішення.

Колегія суддів
погоджується з висновками суду першої інстанцій щодо задоволення вимог ОСОБА_1
про виплату компенсації за невикористану форму, який узгоджуються з Положенням
про забезпечення речовим майном осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України,
затвердженого наказом МВС України № 1489 від 05.12.2003 р. (далі - Положення),
яким передбачалася виплата грошової компенсації за не отримане речове майно при
звільненні.

На день видання
наказу від 26.12.2005 р. про звільнення ОСОБА_1 та на час складення і видачі
відповідачем довідки № 12 (а.с.84) про
виплату ОСОБА_1 за невикористану форму
грошової суми у розмірі 1692,32 грн., позивач мав право на отримання такої суми
компенсації.

Крім того,
колегія суддів приймає до уваги, що відповідачем не оскаржується постанова суду
в цій частині.

Також, є
правильними і висновки суду першої інстанцій щодо відмови ОСОБА_1 в стягненні
компенсації за невикористані дні відпочинку за роботу понад нормово у період з
01.01.2000 р. по 31.12.2005 р. у розмірі 12 252 грн. Позивач посилався на
порушення режиму відпочинку після його чергувань: після зміни в 24 години йому
надавався відпочинок тільки 48 годин - замість 72 годин.

Дійсно,
відповідно до п.2.2 «Інструкції про організацію роботи чергової частини
міського, районного відділу (управління) внутрішніх справ, лінійного відділу
(відділення) внутрішніх справ на транспорті, міського, селищного відділу
(відділення) міліції (додаток №2 до наказу МВС України від 18.08.1992 р. №485)
після зміни штатним працівником чергової частини надається відпочинок
тривалістю - 72 години, іншим працівникам, що чергували по міськрайліноргану -
48 годин.

Отже, враховуючи
те, що протягом 2000-2005 років позивач перебував на службі у вихідні та
святкові дні, та відпрацьований час становив понад передбачену норму, у нього
виникло право на відпочинок.

Проте, посилання
на відсутність можливості скористатися даним правом у зв'язку з особливим родом
службової діяльності до уваги взято не може бути адже, докази в підтвердження
зазначених обставин суду не надано. Таким чином, позивачем не було реалізовано
право на відпочинок з власної волі, а тому відсутні підстави для задоволення
вимог щодо оплати за роботу понад
нормово та виплати відповідної грошової компенсації за це.

Тобто,
постанова суду стосовно відмови в задоволені цих вимог є законною та
обґрунтованою, тому відсутні підстави для скасування.

Позивачем
при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 25,50 грн. (а.с.5) та 30
грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.4). Також
просив стягнути і витрати на правову допомогу, проте не надав доказів цих витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд в
супереч ст..94 КАС України не зазначив про розподіл судових витрат.

Відповідно
до п.4 Декрету КМУ «Про державне мито» позивача звільнено від його сплати, тому
колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача 25,50 грн. з
відповідного рахунку Кіровського держказначейства до якого було зараховано цю
суму.

Стосовно
інших вимог про стягнення витрат необхідно відмовити, оскільки витрати на
правову допомогу не підтверджені, а стосовно повернення 30 грн. можна вирішити
за клопотанням позивача, бо вони сплачені помилково.

Керуючись
ч.1 ст.203, п.4 ст.202 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в
и л а:

Апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2
задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2007 року в частині задоволеня зустрічного позову
Лінійного Управління на
Придніпровській залізниці УМВС
України на транспорті до ОСОБА_1про стягнення незаконно отриманих коштів, та стягнення з
ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільнені у розмірі 11 857,20 грн. скасувати і
провадження по зустрічному позову закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з держбюджету витрати на
судовий збір - 25 грн.50 коп. В частині стягнення інших витрат - відмовити.

В іншій частині
постанову суду залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця.

Судді: