Справа № 22-а-1701/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа
№22-а-1701/08 Головуючий 1 інстанції: Толстий О.О.
49 Доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
квітня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.,

Суддів Бенедик А.П., Кононенко
З.О.

за участю
секретаря
Маймуліної А.В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в
м.Харкові адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Управління праці та соціального захисту
населення Путивльської районної державної адміністрації Сумської області на
постанову Путивльського районного суду Сумської області від 21.11.2007 року по
справі №2а-28/07

за позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального
захисту населення Путивльської районної державної адміністрації Сумської
області

3 особа: Управління державного
казначейства України в Путівльському районі

про визнання дій неправомірними та
стягнення недоплачених сум на оздоровлення

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася з адміністративним
позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Путивльської районної
державної адміністрації Сумської області,

3 особа: Управління державного
казначейства України в Путівльському районі Сумської області, в якому просила визнати незаконною
бездіяльність відповідача , в частині
відмови в нарахуванні та виплаті
передбаченої щорічної виплати на оздоровлення за період з 2001 року по
2007 рік відповідно до положень ст. 48
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
стягнути з відповідача щорічну
виплату на оздоровлення за період з 2001
року по 2007 рік відповідно до положень
ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням індексу
інфляції в сумі 8 837 грн. 91 коп.

Постановою Путивльського районного
суду Сумської області від 21.11.2007 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною відмову
Управління праці та соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації
Сумської області у перерахунку
та виплаті ОСОБА_2недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч. 4 ст. 48
Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період 2006-2007
рр. Зобов'язано
Управління праці та соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації Сумської
області зробити
перерахунок та виплатити позивачу недоплачену щорічну
допомогу на оздоровлення
відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період 2006 - 2007 рр. в розмірі 3180 грн. В
задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Позивач,
не погодившись з постановою суду подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись на прийняття оскаржуваної постанови
з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: ч.2 ст.11,
ст..257, ч.2 ст.509, ст. 1173 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.2 Закону
України «Про індексацію грошових доходів населення», просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти
нову постанову,якою позовні вимоги задовольнити.

Відповідач, не погодившись з постановою суду подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.
62,63 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , ст. 23,30,87
Бюджетного кодексу України, Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», просить оскаржувану постанову скасувати .

Відповідачем надано
заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких , просить апеляційну скаргу
позивача залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції -скасувати.

Колегія
суддів, заслухавши суддю-доповідача,пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено,що ОСОБА_2 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом III групи, пов'язаної з наслідками аварії на ЧАЕС, і згідно ст.
48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право
на щорічну допомогу на оздоровлення, яку отримала в 2001р -2003 роках. по 26 грн. 70 коп, в 2004 р. щорічна допомога їй не виплачувалася, а в 2005-2007рр. вона
отримала по 90 грн.

У вересні 2007
року вона звернулася до відповідача
з заявою про перерахунок і виплату недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення за 2001 -2007рр.
виходячи із розміру 4 мінімальних заробітних плат на рік, але 10.09.2007р. отримала відмову в перерахуванні виплат на
оздоровлення.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, щодо стягнення недоплаченої щорічної
грошової допомоги за 2001-2005 роки, суд першої інстанції, виходив з пропущення
позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом.

Колегія суддів
погоджується з такими висновками суду.

Статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства України встановлений річний строк
звернення до адміністративного суду.

Згідно з
ч. 1 зазначеної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Частиною 2
зазначеної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем
щорічна допомога на оздоровлення за 2005 рік були отримана 19.10.2005 року
(а.с. 40)

Позов було
подано до адміністративного суду 24.09.2007 року, тобто з пропуском строку,
встановленого ст. 99 КАС України.

Статтею
100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення
строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідач наполягав на відмові в задоволенні
позову з підстав пропущення строку для звернення до адміністративного суду,
встановленою ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким
чином, виходячи з наведеного, колегія суддів, вважає, що при прийнятті судового
рішення у справі, в частині відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та
процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги позивача, з наведених вище підстав, висновків суду не
спростовують, а тому апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що
розмір щорічної допомоги на оздоровлення, встановлений постановою Кабінету
Міністрів України тривалі роки не змінювався і не відповідає розміру встановленому
іншими Законами України, але розмір мінімальної заробітної плати з якого
проводить розрахунок такої виплати, визначається на момент виплати, а не із
розміру мінімальної заробітної плати, яка існує на час розгляду справи в суді.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії та інвалідом 3-ї групи.

В 2006- 2007 р.р. грошова допомога
на оздоровлення виплачувалася позивачу, відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року за №562, а не статті 48
Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”,

Згідно ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 2 ч.4 ст.48 Закону України
„Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи
виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного
закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту законів України про
встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2006 -2007 роки не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Слід зазначити, що встановлений ще
в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України №836 розмір щорічної допомоги
на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому законами України. Оскільки ні Верховна Рада
України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих
питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та законодавство щодо розмірів мінімальних
заробітних плат на 2006-2007 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за №836.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відповідач по справі повинен виплатити
позивачу щорічну допомогу із сум мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет на 2006рік» та Закону
України «Про Державний бюджет на 2007 рік» розмір мінімальної
заробітної плати склав у 2006 році - 400 грн. та у 2007 р. - 420 грн.,

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням наведених розмірів мінімальної заробітної плати у 2007 році, суд
першої інстанції обґрунтовано розрахував недовиплачену позивачу суму
компенсації на оздоровлення:

-у 2006 році
400х4-90=1510 грн.;

-у
2007р. 440 грн. х 4 - 90 =
1670,00 грн.

Таким чином за вищевказаний період недоплачено
3180,00 гривень.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного висновку, та прийняв постанову з урахуванням
всіх обставин у справі, правильно застосувавши норми матеріального та
процесуального права, підстав для
скасування судового рішення відсутні.

Доводи апеляційних скарг висновків
суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205,
ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Путивльської районної державної адміністрації Сумської області - залишити без
задоволення, а постанову Путивльського районного суду Сумської області від
21.11.2007 року по справі №2а-28/07- без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
(підпис) Н.В.
Шевцова

Судді: (підпис) А.П.Бенедик

(підпис)
З.О.Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.
Шевцова