Справа № 22-а-1407/2008
Суддя: Усенко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 22-а-1407/08
Головуючий у І інстанції: Гансецький В.П.
Суддя-доповідач: Усенко В.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

«12»
травня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого - судді Усенка В.Г.,
суддів Бистрик Г.М. та Попович О.В., при секретарі Літоміній Н.В., розглянувши матеріали апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у м.Житомирі на постанову господарського суду
Житомирської області від 07 травня 2007 року у справі за позовом Державної
податкової інспекції у м.Житомирі до Товариства з обмеженою відповідальністю
«Томі ЛТД» та Приватного підприємства «Селен-С» про визнання недійсним договору
№256 від 22.11.2002р.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою
господарського суду Житомирської області від 07.05.2007р. у задоволенні
позовних вимог Державної податкової інспекції у м.Житомирі до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Томі ЛТД» та Приватного підприємства «Селен-С» про
визнання недійсним договору №256 від 22.11.2002р. відмовлено (т.2 а.с.48-49).

Судове
рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено належним чином в чому саме
полягала заздалегідь суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення
оспорюваного договору і чи була вона спрямована на прихувування від
оподаткування доходів, а також наявність в діях відповідачів вини у формі
умислу, які є необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до
ст.49 Цивільного кодексу УРСР. Також, на думку суду першої інстанції,
неправомірним є застосування при вирішенні спору публічно-правових санкцій, які
були встановлені законом, чинним на момент укладення оспорюваної угоди, але
відсутні в Цивільному кодексі України на момент вирішення спору.

В
апеляційній скарзі Державна податкова інспекція у м.Житомирі (далі - «ДПІ у
м.Житомирі») просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги
(т.2 а.с.52-53).

Зазначає,
що при укладенні оспорюваного договору
Товариством з обмеженою відповідальністю «Томі ЛТД» (далі - «ТОВ «Томі
ЛТД») та Приватним підприємством «Селен-С» (далі - «ПП «Селен-С») було порушено
встановленй законодавством порядок здійснення господарської діяльності.

Окрім
того, рішенням Шевченквського районного суду м.Києва було визнано недійсними
установчі документи ПП «Селен-С» з підстав його реєстації на підставну особу,
що є свідченням укладення угоди всупереч інтересам держави й суспільства є її
укладення з юридичною особою, яка була завідомо зареєстрована на підставну
особу з метою здійснення протизаконної діяльності.

Вказує,
що згідно з інформацією, наданою слідчим відділом податкової міліції ДПІ у
Шевченківському районі м.Києва 30.11.2004р. даним підрозділом, для затвердження
обвинувального висновку прокурору направлена кримінальна справа №60-0780, по
якій до кримінальній відповідальності притягується ОСОБА_1, як особа, що будучи
пособником у вчиненні злочину передбаченого ст.205 Кримінального кодексу України сприяла державній реєстрації
фіктивного суб'єкта підприємницької діяльності - ПП «Селен-С». Згідно з постановою
Солом'янського районного суду м.Києва, винесеної за результатами розгляду
вказаної кримінальної справи, громадянин ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.5 ст.27 та ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України.

Апеляційний
розгляд справи здійснюється за відсутності представників відповідачів, однак їх
неявка не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши
пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, апеляційний адміністративний суд дійшов висновку,
що скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з
закриттям провадження у справі з таких підстав.

Згідно
зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 4, 203 ч. 1 КАС
України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її і закриває провадження у справі
з підстав, встановлених ст. 157 КАС України.

Відмовляючи
у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не
надано доказів на підтвердження того, що укладаючи угоду, відповідачі діяли з
метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, а тому із зазначеної
підстави її не може бути визнано недійсною.

Колегія
суддів, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми,
якими регулюються спірні правовідносини, дійшла висновку, що судом першої
інстанції зроблено правильний висновок про недоведеність направленості
оскаржуваного договору на досягнення мети, що завідомо суперечить інтересам
держави та суспільства, зважаючи на наступне.

Як
свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №256 на створення
науково-технічної продукції від 22 листопада 2002 року (далі - «договір») ПП
«Селен-С» («Викнавець») передає, а ТОВ
«Томі ЛТД» («Замовник») приймає на себе передачу науково-технічної продукції
відповідно до п.1.1 договору (т.1 а.с.9-10, 124-125).

Відповідно
до п.2.1 договору за виконану науково-технічну продукцію ТОВ «Томі ЛТД»
виплачує ПП «Селен-С» винагороду в розмірі 26097 грн., в тому числі податок на
додану вартість складає - 4349,5 грн.

Акт приймання
передачі виконаної роботи згідно договору від 22.11.2002р., підписаний
представниками контрагентів за договором, свідчить про те, що виконана робота
за договором відповідає вимогам обох сторін та належним чином оформлена.
Договірна ціна виконаної роботи складає: 26097 грн., в тому числі податок на
додану вартість - 4349,5 грн. (т.1 а.с.11, 121).

23
грудня 2002 року згідно з платіжним дорученням
№444 ТОВ «Томі ЛТД» перерахувало ПП «Селен-С» в оплату за виконані роботи за договором 26097 грн., в
тому числі податок на додану вартість - 4349,5 грн. (т.1 а.с. 7, 123).

На
виконання умов договору та відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7
Закону України «Про податок на додану вартість» ПП «Селен-С» виписана податкова
накладна №1911 від 23.12.2002р. на загальну суму 26097 грн., в тому числі
податок на додану вартість - 4349,5 грн. (т.1 а.с.12, 122).

Рішенням
Шевченківського районного суду м.Києва від 30.09.2003р. визнано недійсними
установчі документи ПП «Селен-С» з 11.11.2002р., свідоцтво про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності юридичної особи - ПП «Селен-С» з
11.11.2002р., свідоцтво №39025006 про реєстрацію платника податків на додану
вартість ПП «Селен-С» з 12.12.2002р. (т.1 а.с.8).

Відповідно
до ст.49 Цивільного кодексу УРСР недійсною є угода,
укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. При
наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в
доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди
однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і
все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж
умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто
другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується в доход держави.

Згідно з п.11 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України №02-5111 від
12.03.1999р. із змінами та доповненнями, необхідними умовами визнання угоди
недійсною відповідно до ст.49 ЦК УРСР є її укладення з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства
та наявність умислу у строни (сторін) угоди. Тобто
сторона, виходячи з обставин справи, усвідомлювала або повинна була
усвідомлювати протиправність угоди і суперечність її інтересам держави та
суспільства і прагнула або свідомо допускала настання протиправних наслідків.

Із
матеріалів справи не вбачається в чому саме полягала заздалегідь суперечна
інтересам держави і суспільства мета укладення договору і чи була вона
спрямована на приховування від оподаткування доходів, а також наявність в діях
відповідачів вини у формі умислу

Доводи
апеляційної скарги про те, що установчі документи, свідоцтво про державну
реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість відповідача - ПП
«Селен-С». визнано недійсними згідно з
рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30.09.2003р., на думку
колегіїї суддів, не впливає на недійсність укладеного та виконаного
відповідачами договору, оскільки не є
тими обставинами, з огляду на які закон пов'язує можливість дійти висновку щодо
укладення сторонами спірного договору з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства

Матеріали
справи свідчать, що ТОВ «Томі ЛТД» сплатило податок на додану вартість в ціні товару,
що придбавався, а ПП «Селен-С» виписано податкову накладну №1911 від
23.12.2002р. на загальну суму 26097 грн., в тому числі податок на додану
вартість - 4349,5 грн.

Таким
чином, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати укладену
відповідачами угоду недійсною є правильним.

Водночас,
відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував того, що
вимоги про визнання недійсною угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, не можуть бути предметом позову.

Питання
недійсності господарських зобов'язань та застосування відповідних санкцій
врегульовані цивільним законодавством України.

На час
звернення ДПІ у м.Житомирі з позовною заявою
та вирішення справи господарським судом першої інстанції відсутні правові
підстави для застосування положень ст.49 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення
між відповідачами спірних правовідносин.

З 01
січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України і втратив чинність
Цивільний кодекс УРСР.

Відповідно
до ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі,
крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Чинний ЦК України не містить такі публічно-правові наслідки укладення недійсної
угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, як
стягнення в дохід держави доходу, одержаного однією чи обома сторонами за такою
угодою, що були встановлені ст.49 ЦК УРСР.

Положеннями
статті 228 ЦК України встановлено, що правочин, учинений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує
публічний порядок, а отже, - нікчемним. Як зазначено у ч. 2 ст. 215 ЦК України
визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Тому позови податкових
органів про визнання такого правочину недійсним судовому розгляду не
підлягають.

У таких випадках органи державної податкової
служби на підставі п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в
Україні» вправі звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави
коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Отже, відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС
України, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного
судочинства, суд закриває провадження у ній.

Таким
чином, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та закриває
провадження у справі за позовом ДПІ у м.Житомирі щодо визнання укладеного
відповідачами договору недійсним.

Керуючись
ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у
м.Житомирі задовольнити частково.

Постанову
Господарського суду Житомирської області від 07 травня 2007 року скасувати.
Провадження у справі закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну
скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
Усенко В.Г.,

судді:
Бистрик Г.М.,

Попович О.В.