Справа № 2-а-40/2007
Суддя: Задорожна Л.І.
Дата ухвалення: 2007-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-40
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2007
року. Теплицъкий районний суд Вінницької області

в складі:
головуючої - судді
Задорожної Л.І., при секретарі -
Сторожук О.М., за участю позивачОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
смт. Теплик адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до управління праці та
соціального захисту населення Теплицькоїрайонної державної адміністрації про
стягнення невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги інваліду війни,

установив:

В квітні
2007року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального
захисту населення Теплицької районної державної адміністрації про стягнення
невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги за 2004 - 2006 роки в
розмірі 5 856 грн. 60 коп., зазначивши, що він є інвалідом війни 11 групи і
згідно зі cm. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» має право на отримання щорічно до 5 травня відповідного
року разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, і
відповідачем зазначена допомога йому була виплачена частково в 2004 році -160
грн., в 2005 році - 330 грн. та в 2006році - 330 грн..

Позивач ОСОБА_1
в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги.

Представник
відповідача -управління праці та соціального захисту населення
Теплицькоїрайдержадміністрації -
в судове засідання не з 'явився, від нього надійшла заява про розгляд
справи у відсутність представника управління, проти задоволення вимог
ОСОБА_1заперечують.

Дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги за 2004 - 2006 роки, підлягають
частковому задоволенню.

„ Судом встановлено, що позивач є інвалідом війни 11 групи, це
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1,
яке видане 06 березня 2001 року Теплицьким
управлінням праці та соціального захисту населення. Відповідно до довідки
управління праці та соціального захисту за №313 від 23 квітня 2007року
позивачеві ОСОБА_1 виплачена щорічна разова грошова допомога у розмірі 160 грн. за 2004 рік, 330 грн. за
2005 рік та 330 грн. за 2006 рік.

2

Дані
правовідносини регулюються cm. 13
ч. 5 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка встановлює,
що щорічно до 5 травня
інвалідам війни 11 групи
виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком.

Мінімальна
пенсія за віком у 2004 році,
відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
від 09.07.2003 року № 1058 -IV
становила 92 грн.45 коп., у 2005 році - відповідно до
Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов 'язкове
державне пенсійне страхування» від 23.12.2004року № 2291-IV, та Закону
України « Про державний
бюджет на 2005 рік»
становила 332 грн., у 2006 році - відповідно до
Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та Закону України „Про державний бюджет на 2006 рік"
становила 350 грн..
Таким чином, позивачу необхідно було виплатити у 2004 році -
739,60 грн. (92,45
грн. х 8), у 2005 році -2 656 грн. (332 грн. х 8), у 2006 році - 2 800 грн. (350 грн. х 8). Вказані суми
позивачу не були виплачені у повному обсязі, і недоплата становить: у 2004 році - 579.60 грн. (739,60 грн. -160 грн.), у 2005 році - 2 326 грн. (2 656 грн. - 330 грн.), у 2006році - 2 470 грн.(2 800 грн. - 330 грн.), а всього 5 375 грн. 60 коп.(739,60 грн. грн. + 2
326 грн. + 2 470 грн.).

Частина
перша статті 17 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантіїх
соціального захисту" визначає, що фінансування витрат, пов 'язаних з
введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та
місцевого бюджетів, а щорічну виплату разової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбаченій статтею 12 цього
Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення(ч. 1 cm. 17-1 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ").

Відповідно до
правової позиції Конституційного Суду України, яка висловлена в Рішенні
Конституційного Суду України від 20
березня 2002 року
№5-рп/2002 у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції
України(конституційності) положень статей 58,60
Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік " та Верховного
Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційностї) положень
пунктів 2,3,4,5,8,9 частини
першої статті 58 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2001
рік" і підпункту 1
пункту 1 Закону
України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів "(справа щодо
пільг, компенсацій, і гарантій), оскільки для значної кількості громадян
України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним
законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою
конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня(стаття 48 Конституції
України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом, то звуження змісту і обсягів цього права шляхом
прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції
України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення
відповідно до п.31 ч.1 ст.85, п.19 ч.1ст.92 Конституції України надзвичайного
стану(стаття 64 Конституції
України).

3

Згідно
Рішення Конституційного суду України №
20-рп/2004 від 01.12.2004
року у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції
України(конституційності) положень статей 44,
47, 78, 80 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» та
Конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої cm.
78 Закону України
«Про державний бюджет України на 2004
рік»( справа
про зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій) визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.44
Закону України «Про державний бюджет України на 2004рік», яким встановлено, розміри виплату 2004 році щорічної
разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» здійснюється у таких розмірах: інвалідам війни
1 групи -195 грн., інвалідам
війни II групи -
160 грн., інвалідам війни III групи -130
грн., учасникам бойових дій -
120 грн., особам які мають особливі заслуги перед батьківщиною -195 грн., членам
сімей загиблих та дружин (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасникам
війни, визнаними за життя інвалідами -
65 грн. І відповідно до cm. 152
Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного
Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність. Тому суд вважає, що питання про
виплату разової грошової допомоги учасникам бойових дій за 2005 рік, повинні
вирішуватись аналогічним чином, так як їх виплата проводилась вже після
винесення рішення Конституційного суду України.

Так як
виплата одноразової грошової допомоги позивачу за 2004 рік відповідно
до Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» відбулась в
травні 2004 року, до
винесення рішення Конституційного Суду України, суд вважає, що недоплачена
частина одноразової грошової допомоги за 2004
рік підлягає стягненню на користь позивача у примусовому порядку, в зв
'язку з визнанням неконституційними положень закону, згідно з якими її
виплатили.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого
зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави(ч.1 cm.8 КАС України), та
принципом законності, який визначає, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов 'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну
силу(ч.4 cm.
9 КАС України),
тобто, в даному випадку cm. 22
та cт. 152
Конституції України.

Суд також
вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду, оскільки спірні
правовідносини виникли до 01
вересня 2005 року,
тому до них не може бути застосовано, передбачений cm. 99 ч.2 КАС України
річний строк звернення до адміністративного суду, з огляду на неприпустимість

4

звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при
прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів - cm. 22 ч.3
Конституції України. До набрання чинності КАС України позивач мав право
звернутись до суду в межах встановленого cm. 257 ЦК України
трирічного строку позовної давності, і застосування до цих правовідносин
річного строку звернення до адміністративного суду звужуватиме його
конституційне право на судовий захист.

Сторони
звільнені від сплати судового збору. Враховуючи викладене, керуючись ст.22, cm. 152
Конституції України, cm. 13, ст. 17, ст. 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Рішенням Конституційного
суду України № 20-рп/2004 від 01 грудня 2004, ст. ст. 8,9,70, 71, 94,159, 160,
163 КАС України, суд-

постановив:

Позов
задовольнити частково. Стягнути з управління праці та соціального захисту
Теплицької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1невиплачену
частину щорічної разової грошової допомоги за 2004 - 2006 роки в сумі 5
375 грн. 60 коп. (п
'ять тисяч триста сімдесят п 'ять гривень, 60 коп.).

На постанову
може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення.
Апеляційна скарга подається на протязі двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.