Справа № 22-а-4188/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у першій інстанції - Тишко Н.В.
Суддя
- доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2008 року справа №
22-а-4188/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суд у складі:

головуючого

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі

Дяченко С.П., Василенко Л.А. Скопинській А.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні
Управління праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради
Донецької області

на постанову

Дебальцевського міського суду Донецької області

від

29 лютого 2008 року

по справі

№2-а-18/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Дебальцевської міської ради Донецької області

про

визнання неправомірною відмови у виплаті допомоги на
оздоровлення та стягнення недоотриманої суми на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

18.01.2008 року ОСОБА_1звернувся до суду з вищевказаним
позовом.

Постановою Дебальцевського міського суду Донецької
області від 29.02.2008 року позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення Дебальцевської міської ради Донецької області про визнання
неправомірною відмови у виплаті допомоги на оздоровлення та стягнення
недоотриманої суми на оздоровлення було задоволено частково. Задоволено позов
за 2005 та 2007 роки, у задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів
на оздоровлення за 2006 рік - відмовлено.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
атомній електростанції 2 категорії та перебуває на обліку у відповідача, при
цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати становив за 2005
рік - 332 гривні, за 2007 рік - 420 гривень.

В
порушення зазначених норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі
позивачеві не нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено в 2005
- 2007 роках - по 100 грн.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив, що позивач
повинен був отримати від відповідача разову грошову допомогу у розмірі
- (332 х 5 -100) + (420 гривень х 5 - 100) гривень = 1560 + 2000 = 3560
гривень.

Тобто судом було встановлено, що фактично за 2005 та 2007
роки відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у
розмірі 3560 грн.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме, він здійснював
виплати, керуючись Постановою № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду
не прибули.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її задовольнити частково
з наступних підстав..

Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Відповідно
до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
учасникам 2 категорії, постраждалі у наслідок ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

За 2005
- 2007 роки Управління виплатило щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі по
100 грн., установлену постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562).

Відповідно
до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною
постановою № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної
допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів 1 групи,
постраждалих у наслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - 100
гривень.

З
моменту прийняття постанови № 562 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2005-2007 рік, у той час як Верховною
Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати,
щорічно затверджувався державний бюджет.

Тому,
оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закон України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2007 рік, а не постанова №
562.

Обґрунтовано
суд першої інстанції також не визнав дії відповідача неправомірними при
нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році, врахувавши, що дія
абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині
виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України. Тому не можна
стверджувати, що дії відповідача в цій частини були протиправними.

Зупинення
дії закону не дає право його застосовувати. Такі ж висновки й Верховного Суду
України в аналогічному по суті спору, викладені в Ухвалі від 20 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2 до ВВДФССНВВПЗУ в м. Добропіллі про
відшкодування моральної шкоди.

Положення пункту 30
статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати -абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від 09.07.2007
р.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, дії відповідача в частині
виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 100 гривень у 2007
році суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Проте місцевий суд припустився помилки, не врахувавши наступне.

В суді першої інстанції (зокрема, а.с.17-20) та в апеляційній скарзі
відповідач наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення
до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

Як вказувалось раніше, з позовом до суду
ОСОБА_1звернувся в січні 2008 року, в той час як перелічені вище вимоги,
зокрема, стосуються виплати недоплаченої, на думку позивача, щорічної допомоги
на оздоровлення за 2005 рік, яка була сплачена ОСОБА_1у жовтні 2005 року.

Річний строк звернення до суду передбачений в
ст. 99 КАС України. Виплата допомоги на оздоровлення мала щорічний характер,
тому про порушення свого права, якщо позивач вважав своє право порушеним, він
міг дізнатися при виплаті допомоги за відповідний період. Незнання
законодавства не є поважною причиною пропуску такого строку. Будь-яких інших
підстав для поновлення строку звернення до суду позивачкою не наведено та не
доведено.

Місцевий суд взагалі хибно вважав, що
вказаний строк звернення до суду позивачем не порушено, оскільки порушення прав
позивача нібито мало місце в 2007 році після письмової відмови відповідача
задовольнити вимоги ОСОБА_1 Посилання на
ч.4 ст. 99 КАС України є недоречним, оскільки звернення позивача до відповідача
за роз'ясненнями або з проханням (вимогою) виконати певні дії (сплатити
допомогу, в т.ч. за минулий час) не є передбаченим законом порядком
вирішення спору, що мається на увазі в ч.4 ст. 99 КАС України.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Враховуючи викладене, вище перелічені вимоги ОСОБА_1 підлягають відхиленню
по сплаті допомоги на оздоровлення за 2005 рік. Саме в цій частині постанова
суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно ст. 76 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” з 1
січня 2007 року (тобто й на час виплати відповідної допомоги позивачу -
25.01.2007 року) розмір мінімальної заробітної плати становив 420 гривень.
Позивачу відповідачем сплачено за 2007 рік 100 гривень. Недоплата
ОСОБА_1складає 420 х 5 = 2100 - 100 = 2000 гривень.

Тобто в частині стягнення на користь позивача 2000 гривень допомоги на
оздоровлення за 2007 рік судове рішення місцевого суду підлягає залишенню без
змін.

Керуючись
ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205,
ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Дебальцівської міської ради Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Дебальцевського міського суду Донецької області від 29 лютого
2008 року у справі № 2-а-18/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Дебальцевської міської ради Донецької області про визнання
неправомірною відмови у виплаті допомоги на оздоровлення та стягнення
недоотриманої суми на оздоровлення» - скасувати в
частині стягнення щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2005
рік, а в цій частині позову ОСОБА_1- відмовити.

Постанову Дебальцевського міського суду Донецької області від 29 лютого
2008 року у справі № 2-а-18/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Дебальцевської міської ради Донецької області про визнання
неправомірною відмови у виплаті допомоги на оздоровлення та стягнення
недоотриманої суми на оздоровлення» - в частині
стягнення щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік в сумі
2000 гривень - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: