Справа № 22-а-6087/2008
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2008-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 22-а-6087/08 Головуючий у І інстанції: Усатенко І.В.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
травня 2008 року м.
Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі: головуючого - судді Межевича М.В., суддів Маслія В.І. та Саприкіної І.В., при секретарі Кірієнко І.Г., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва на постанову
Господарського суду м. Києва від 24 липня 2007 року у справі за
адміністративним позовом Заступника прокурора Голосіївського району в м. Києві
в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва до Закритого акціонерного товариства "Українська
технологічна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю
"А.С.Т." про визнання угоди недійсною, -
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2007 року Заступник
прокурора Голосіївського району в м. Києві в інтересах держави в особі ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва звернувся
до суду з позовом про визнання недійсним у відповідності до ст. ст. 207 та 208
Господарського Кодексу України господарського зобов'язання (договір № 1308/04-1
від 13.08.2004 року), укладеного між ЗАТ «Українська технологічна компанія»
(далі - відповідач-1) та ТОВ «А.С.Т.»
(далі - відповідач-2). Посилався на те, що даний договір укладений з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Крім того, просив
зобов'язати ТОВ «А.С.Т.» повернути ЗАТ «Українська технологічна компанія» суму,
одержану за вказаним договором та
стягнути з ЗАТ «Українська технологічна компанія» в доход Державного бюджету України вартість робіт в сумі 100
Господарського суду м. Києва від 24.07.2007 року заявлений позов залишений без
задоволення. Рішення суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено належним
чином: в чому саме полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства
мета укладання угоди і чи була вона спрямована на приховування від
оподаткування доходів, а також наявність в діях відповідачів вини у формі
умислу. Крім того суд вказав, що пропущено строки для застосування до
відповідачів адміністративної санкції у вигляді конфіскації та позивач не довів
суду обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.
погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ДПІ у Голосіївському районі м. Києва подала апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове
рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм
матеріального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, проте постанова суду має
бути скасована в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання
договору недійсним з закриттям у цій частині провадження у справі з таких
підстав.

Згідно
зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 4 та 203 ч. 1 КАС
України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її і закриває провадження у справі
з підстав, встановлених ст. 157 КАС України.

Встановивши
фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми, які регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої
інстанції зроблено правильний висновок про недоведеність направленості
оскаржуваного договору на досягнення мети, що завідомо суперечить інтересам
держави та суспільства, з огляду на наступне.

З
матеріалів справи вбачається, що 13.08.2004 року між відповідачами було
укладено договір з надання експедиторських послуг № 1308/04-1, відповідно до
якого, Замовник доручає, а виконавець виконує роботи з
транспортно-експедиторського обслуговування внутрішніх та транзитних вантажів
автомобільним транспортом по території України. Виконані роботи оплачує
замовник, а саме роботи були повністю оплачені відповідачем -1 на суму 1100
грн., у тому числі ПДВ 183 грн. 33 коп.

В
обґрунтування позовних вимог про визнання договору недійсним прокурор вказує,
що спірне господарське зобов'язання вчинено з метою, завідомо суперечною
інтересам держави та суспільства, оскільки у ТОВ «А.С.Т.» наявний умисел на ухилення від сплати
податків. Прокурор також звертає увагу на те, що відповідно до висновку
спеціаліста № 100 від
30.01.2007 року підпис від імені ОСОБА_1, відображення якого є в спірному
договорі та на податкових накладних, виконані імовірно іншою особою. Крім того,
прокурор посилається на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від
14.07.2004 року про задоволення позову ОСОБА_2 до ТОВ "А.С.Т.", третя
особа ОСОБА_1 про визнання громадянина ОСОБА_2 непричетним до створення та
діяльності ТОВ "А.С.Т.".

Колегія
суддів вважає, що вищевказані обставини не дають можливості зробити висновок
про те, що спірний договорі укладений з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави суспільства.

Слід
зазначити, що прокурором та позивачем не доведено обставин в обґрунтування
позовних вимог, наміру та прямого умислу у товариства порушити вимоги закону,
не визначено і не обґрунтовано розмір шкоди або збитків заподіяних державі
шляхом ухилення від сплати податків та заподіяння їх саме укладанням спірного
договору. Також не доведено факту
несплати податків відповідачем-2 згідно спірної угоди. До того ж, факт несплати
податків однією зі сторін договору не є тим правопорушенням, за вчинення якого
можна застосовувати передбачені ч. 1 ст. 208 ГК України санкції. Для стягнення
цих санкцій є необхідною наявність умислу на укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад з метою
неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування
податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Враховуючи
вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про
відсутність підстав вважати спірну угоду недійсною.

Але,
слід зазначити, що відмовляючи в позові, Господарський суд м. Києва не врахував
того, що не можуть бути предметом позову вимоги про визнання недійсною угоди,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Дійсно,
відповідно до 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Проте, відповідно до ст. 228 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) правочин, учинений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує
публічний порядок, а отже, - нікчемним.
У ч. 2 ст. 215 ЦК України зазначено -
визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. А тому даний
факт, а саме встановлення нікчемності угоди як такої, що порушує публічний
порядок та суперечить інтересам держави і суспільства, зазначається у
мотивувальній частині судового рішення, а не в резолютивній.

Колегія
суддів рахує, що за таких обставин позови податкових органів про визнання
такого правочину недійсним судовому розгляду не підлягають, а Державна
податкова служба, в свою чергу,
відповідно до п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу
в Україні», вправі звертатись до судів із позовами про стягнення в доход
держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

А
виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України справу, що не належить
розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження у
ній.

Згідно
ч. 1 ст. 208 ГК України передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це правило
відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може
бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

В
оскаржуваному судовому рішенні суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для
застосування наслідків, передбачених п. 1 ст. 208 ГК України, пославшись на
пропущення строку їх застосування. Однак з обґрунтуванням такого рішення
колегія суддів погодитися не може, виходячи з того, що дані санкції є похідними
від учинення нікчемного правочину, у даному випадку вони не можуть бути
застосовані через недоведеність направленості оскаржуваного договору на
досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства, а не через
пропущення строку застосування такої конфіскації.

Разом з
тим, помилковість мотивів відмови у позові не може бути підставою для
скасування правильного по суті рішення у цій частині.

Враховуючи
вищевикладене, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та
закриває провадження у справі в частині позовних вимог Заступника прокурора
Голосіївського району в м. Києві в інтересах держави в особі ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва щодо визнання укладеного відповідачами договору
недійсним.

В решті
постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись
ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва залишити без
задоволення.

Постанову
Господарського суду м. Києва від 24 липня 2007 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним скасувати із
закриттям провадження у справі в зазначеній частині.

В решті
постанову Господарського суду м. Києва від 24 липня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді: