Справа № 2а-186/2007
Суддя: Лядова Т.Р.
Дата ухвалення: 2007-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2а-18б/2007р. Категорія 39
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня
2007р. Ленінський районний суд м. Севастополя в складі: головуючого судді -
Лядової Т.Р.

при секретарі - Басе С.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в М.Севастополі
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Військової частини № А-2320 Міністерства Оборони України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання провести перерахунок та сплату надбавки за безперервну службу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, просить визнати неправомірними дії командування військової частини, поклавши на відповідача
обов'язок провести перерахунок та сплату заборгованості, виникшеї, у зв'язку
з несвоєчасною виплатою щомісячної грошової
надбавки за безперервну службу. Вимоги мотивовани тим, що у позивача
виникло таке право вимоги, оскількі Указом Президента України № 389 від 05.05.2003р. встановлено, що військослужбовці мають
право на щомісячну грошову надбавку за безперервну службу, однак відповідач за
ним таке праве визнає лише частково, сплачуваючи надбавку не у повному
відсотковому розмірі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуя на те, що у компетенцію командування військової
частини не входить встановлення розміру надбавок, оскільки такі повноваження
має виключно Міністр Оборони України.

Вислухав
пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги не підлягаючими
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів
справи та пояснень сторін у судовому засіданні
вбачається, що позивач з 1977 року проходить військову службу у
військово-Морських Сил Збройних сил України, яке знаходиться на грошовому забезпеченні у військової частини №
А-2320, тобто право на надбавку за
безперервну військову службу у позивача виникло у травні 2003 року.

Згідно Указу Президента України № 389 від 05.05.2003р. "Про надбавки військовослужбовцям
Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, адміністрації
держаної прикордонної служби України та Управління Державної охорони України за безперервну службу" встановлена
щомісячна грошова надбавка за
безперервну службу, яка, згідно п.1 названного Указу повинна виплачуватися у відсотках до
грошового забезпечення понад 5 років - до 10%, понад 10 років - 30%, понад 15
років - до 50%, понад 20 років - до 70%, понад 25 років - до
90%.

З змісту пункту 1 Указу Президента України № 389 від 05.05.2003р., слідує, що даним пунктом встановлені граничні максимальні розміри
щомісячних надбавок за безперервну службу в Збройних Силах України у
відсотках до грошового забезпечення, залежно від стажу служби.

З наданої суду довідки військової частини № А-2320 вбачається, що позивачу регулярно
виплачувалася вказана надбавка на підставі окремих розпоряджень Міністра оборони України, однак не у максимальному
розмірі.

Указом Президента України № 389 від 05.05.2003р. та п.1.2 Інструкції „Про
порядок та умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу у Збройних
Силах України", затвердженої
Наказом Міністра Оборони України від

2

26.05.2003р. № 149
встановлено, що Міністру оборони України, надане право встановлювати військослужбовцям Збройних Сил України щомісячну надбавку за безперервну
службу. Порядок та умови виплати зазначеної надбавки також визначаються
Міністром Оборони України.

Пунктом 2.3. Інструкції передбачено, що надбавка виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць, одночасно з виплатою
грошового забезпечення за поточний місяць. Пункт Z.4. вказаної інструкції передбачає, що виплата надбавки за безперервну військову службу
здійснюється в межах фонду грошового забезпечення,
затвердженого в кошторисах військової частини.

Вимог про те, що
виплата вказаних надбавок не відповідає межам затвердженому
кошторису військової частини позивачем у ході розгляду спору по суті
заявлено не було.

Дослідивши представлені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що нарахування надбавки за безперервну військову службу
позивачу проводилося відповідачем відповідно до чинного законодавства, тобто в
межах, встановлених Указом Президента України на
підставі розпоряджень Міністра оборони України, у зв'язку з чим правових підстав для задоволення позову судом не вбачається.

На підставі ст. 2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовслужбовців та членів їх сімей". Указу Президента
України № 389 від 05.05.2003р. "Про надбавки військовослужбовцям
Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, адміністрації
держаної прикордонної служби України та
Управління Державної охорони України за безперервну службу", Постанови Кабінету Міністрів України „Про
затвердження Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати" від 21 лютого 2001 p. N 159, керуючись
ст.ст. 10,12,50,159,163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1відмовити в задоволенні позову до Військової частини № А-2320 Міністерства Оборони України про визнання дій
неправомірними та стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню.

Стягнути з ОСОБА_1. держмито на
користь держави у сумі 08грн.50коп.

Постанова суду може бути оскаржено до Апеляційного суду М.Севастополя, шляхом
подачі апеляційної скарги в Ленінський районний суд м. Севастополя протягом двадцяти днів після подачі заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження постанови може бути
подана протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду.