Справа № к-33123/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

Бутенка В.І., Панченка О.І., Мироненка О.В., Сороки М.О.,
Штульмана І.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бахчисарайського районного суду АР
Крим від 17 лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду АР Крим від 20 вересня
2006 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної
адміністрації АР Крим про визнання неправомірними дій щодо відмови у видачі
посвідчення, -

встановила:

В грудні 2005 року ОСОБА_1.
звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просив визнати незаконними дії
Управління праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної
державної адміністрації АР Крим щодо відмови у видачі посвідчення учасника
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зобов'язавши останнього
видати таке посвідчення.

В
обґрунтування позову вказував, що він надав відповідачу всі необхідні
документи, які свідчать про його перебування на роботах під час ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи в с. Берестянка Бородянського району Київської
області, що постраждало в результаті катастрофи. Проте, відповідач неправомірно
відмовив у видачі посвідчення, посилаючись на те, що с. Берестянка відноситься
до четвертої зони, яка не входить до зони посиленого радіоекологічного
контролю, а не до третьої, як вважав позивач.

Постановою Бахчисарайського
районного суду АР Крим від 17 лютого 2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду АР Крим від 20 вересня 2006
року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. про видачу йому посвідчення особи
потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи було відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм матеріального права, просить постановлені по
справі судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача,
проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди як першої так і апеляційної інстанцій виходили з тих міркувань, що
до компетенції відповідача не входить повноваження щодо визначення категорій
зон радіоактивного забруднення, перегляд меж цих зон і видачі посвідчень
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З такими висновками погоджується
колегія суддів Вищого адміністративного суду України, виходячи з наступного.

Статтею 2 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ)
передбачено, що критерії, за якими провадиться розмежування категорій зон,
встановлюються Національною комісією по радіаційному захисту населення України.

Межі цих зон встановлюються та
переглядаються Кабінетом Міністрів України на основі експертних висновків
Національної комісії радіаційного захисту населення України, Національної
Академії наук України, спеціально уповноважених центральних органів виконавчої
влади у сфері охорони здоров'я, з питань ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, аграрної політики, охорони навколишнього природного середовища за
поданням обласних Рад і затверджуються Верховною Радою України.

Статтею 65 Закону №796-ХІІ
передбачено порядок видачі посвідчень особам, які

постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та визначено, що їх видача провадиться спеціально
уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, державними адміністраціями областей, Київською і
Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних
державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень
встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку видачі
посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №51 від 20 січня 1997 року, а саме пункту десятого - слідує,
що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення
видається Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих
органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем
проживання на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в
зону відчуження;

б) військового квитка і довідки
командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків
аварії у зоні відчуження;

в) довідки про підвищену оплату
праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

З урахуванням наведених положень
нормативних актів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність у відповідача повноважень щодо визначення категорій зон
радіоактивного забруднення, перегляд меж цих зон і видачі посвідчень
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки
згідно Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №936 від
20.09.2005 р. органи управління праці та соціального захисту населення районних
(міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад
здійснюють лише виплати компенсацій та допомоги певних видів, передбачених
Законом №796-ХІІ.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суди першої та апеляційної
інстанцій ухвалили рішення, що відповідають вимогам закону. Висновки судів
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами.

Доводи касаційної скарги зазначені
висновки суду не спростовують та зводяться до незгоди з ними.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС
України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 2201,
224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення, а постанову Бахчисарайського районного суду АР Крим від 17
лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду АР Крим від 20 вересня 2006 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і
може бути оскаржена за винятковими обставинами лише у випадках, з підстав, у
строки та в порядку, які визначені статтями 235-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: