Справа № 22а-791ф/2007
Суддя: Моісеєнко Т.І.
Дата ухвалення: 2007-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
справа №22а-791ф2007 Головуючий
суддя Українець Л.І.
суддя-доповідач Моісеєнко Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року колегія
суддів судової палаті у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у місті Феодосії в складі:

Головуючого - судді Іщенка В.І.

Суддів Мамасуєвої Л.О., Моісеєнко Т.І.,

при секретарі Цендра
О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Феодосії
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Ленінському
районі АРК про визнання незаконними присвоєння повноважень прокуратури і КДБ,
визнання незаконними рішення про відмову в перерахунку пенсії з виключенням 2 невигідних
місяців та про відмову в призначенні пенсії, як реабілітованій жертві
політичних репресій, стягнення моральної шкоди і зобов'язання до перерахунку
пенсії, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Управління пенсійного фонду України
в Ленінському районі АРК на постанову Ленінського районного суду АР Крим від 15.02.2007 року, та
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову суду від 28.03.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась в суді з адміністративним позовом до
Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі АРК про визнання незаконними
присвоєння повноважень прокуратури і КДБ, визнання незаконними рішення про
відмову в перерахунку пенсії з виключенням 2 невигідних місяців та про відмову
в призначенні пенсії, як реабілітованій жертві політичних репресій, стягнення
моральної шкоди і зобов'язання до перерахунку пенсії

Вимоги мотивовані тим, що вона є
пенсіонеркою за віком з 1993
року. У травні

2006 року звернулась до відповідача
з заявою про перерахунок їй пенсії, як реабілітованій

жертві політичних репресій та
здійснення перерахунку пенсії, виключивши з підрахунку

заробітної плати для призначення
пенсії 2 невигідних місяця, а саме листопад і грудень

1982 року. Розпорядженням
заступника начальника ПФУ в Ленінському районі АРК від

24.05.2006 року їй було відмовлено
у виключенні з розрахунку заробітної плати для

призначення пенсії вказаних нею
місяців, та було відмовлено в перерахунку їй пенсії як

реабілітованій жертві політичних
репресій з урахування в 3-х кратному розмірі стажу за

час перебування в засланні з 06
липня 1949 року по 08 січня 1966 року.

2

Позивачка вважає вказану відмову протиправною, так як
згідно посвідчення реабілітованої та довідок про реабілітацію, вона особисто
була піддана політичним репресіям як член сім'ї антірадянської нелегальної
секти єговістів і перебувала на спец поселенні з 06.07.1949 року по 08.01.1966
року в Курганській області. На підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 16.01.1989 року була
реабілітована 10.09.1990
року Генеральною прокуратурою Молдавської РСР. Її батько ОСОБА_2 був
висланий з місця постійного проживання 06.10.1951 року на підставі рішення
Особливої наради при МДБ СРСР, тобто після того, як вона вже 2 роки знаходилась
у засланні, і був реабілітований лише 15.08.1991 року.

Незважаючи на те, що вона особисто, раніше батька, була
піддана політичним репресіям, пенсійний фонд нараховує їй пенсію як члену сім'ї
реабілітованого. Вважає, що її статус реабілітованої, визначений на підставі
Указу Президії Верховної Ради СРСР від 16.01.1989 року, не може бути звужений
Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»,
прийнятим у 1991 році.

Позивачка вважає, що діями про визначення її статусу як
члена сім'ї реабілітованого, а не саме реабілітованої, заступник начальника
пенсійного фонду в Ленінському районі АРК присвоїла собі повноваження КДБ та
прокуратури, що є неправомірним.

Крім того позивачка вважає, що органи пенсійного фонду
неправомірно відмовили у заміні листопада і грудня 1982 року під час визначення
заробітної плати для нарахування пенсії, оскільки у вказані місяці вона
працювала не повний час, отримувала нижчу заробітну плату, яка потягла за собою
призначення пенсії у 1993 році в нижчому розмірі.

Просила визнати незаконними рішення про відмову в
перерахунку пенсії з виключенням 2-х невигідних місяців, про відмову у
перерахунку пенсії як реабілітованій жертві політичних репресій та стягнути в
відшкодування моральної шкоди, спричиненої ігноруванням її неодноразових
звернень, 5000 грв.

Постановою Ленінського районного суду АРК від 15.02.2007 року позов
ОСОБА_1. було задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано розпорядження Управління
Пенсійного фонду в Ленінському районі АРК від 24.05.2006 року в частині відмови в перерахунку стажу для
нарахування пенсії в 3-х
кратному розмірі за період перебування ОСОБА_1 в засланні з 06.07.1949 року по 08.01 1966 року в
Курганської області.

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі
АРК зобов'язано провести перерахунок стажу ОСОБА_1 відповідно до ст.6 Закону
України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», ст.58 Закону
України « Про
пенсійне забезпечення» з моменту подачі нею заяви - з 15.05.2006 року.

В задоволенні вимог про визнання протиправною присвоєння
заступником начальника ПФУ в Ленінському районі АРК повноважень прокуратури та
КДБ, здійснення перерахунку пенсії, виключивши з підрахунку заробітної плати
для призначення пенсії 2
невигідних місяця, а саме листопад і грудень 1982 року ;
перерахунку пенсії з врахуванням підвищення на 25% від щорічного
прожиткового мінімуму;стягнені компенсації втрати доходів за порушення строків
нарахування та виплати пенсії, та у відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грв. було
відмовлено.

Додатковою постановою суду від 28 березня 2007 року резолютивна
частина постанови суду від 15.02.2007
року була доповнена зобов'язанням УПФ України в Ленінському районі АРК
провести перерахунок пенсії з дотриманням вимог ч.1 ст.46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням надбавки до
пенсії в розмірі 50% прожиткового
мінімуму.

В частині зміни дати перерахунку
пенсії з 15.05.2006 року на 15.03.2003 року було

відмовлено.

3

Постановляючи рішення і зобов'язуючи Управлянні ПФУ в
Ленінському районі АРК провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 як реабілітованій
особі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вона особисто була
піддана політичним репресіям, знаходилась у засланні в період з 06.07.1949 року
по 08.01.1966 року і була реабілітована 10.09.1990 року Генеральною
прокуратурою Молдавської РСР на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від
16.01.1989 року «Про додаткові заходи по відновленню справедливості відносно
жертв політичних репресій, які мали місце в період 30 - 40 років і початку 50
років». Суд вказав, що вказаний Указ не розмежовував осіб, які перебували на
засланні в спецпоселенні. Закон України «Про реабілітацію жертв політичних
репресій в Україні», прийнятий у квітні 1991 року, фактично звузив обсяг прав
реабілітованих, які перебували у засланні. Оскільки закон, який погіршує
становище особи, не має зворотної сили, суд визнав безпідставною відмову
Управління пенсійного фонду в Ленінському районі АРК у перерахунку стажу
ОСОБА_1 для нарахування пенсії в 3-х кратному розмірі за період її перебування
в засланні з 06.07.1949 року по 08.01 1966 року в Курганської області.

Суд також визнав неправомірними доводи Управління
пенсійного фонду про те, що ОСОБА_1 була членом сім'ї реабілітованої особи і
має право на пільги, встановлені для членів сімей реабілітованих осіб. Суд
вказав, що ОСОБА_1 особисто є реабілітованою особою, що підтверджується
довідкою про реабілітацію ОСОБА_1 від 07.09.90 року за№ 13-242989 ,виданою
прокуратурою Молдавської РСР.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що органи
пенсійного фонду не присвоювали собі повноважень прокуратури та КДБ, оскільки діяли
в межах законодавства України про реабілітацію жертв політичних репресій та
пенсійного законодавства України..

Суд також вказав, що не має підстав для перерахунку
пенсії ОСОБА_1 з 15.05.2003
року, оскільки вона з заявою встановлено зразка не зверталась до органів
пенсійного фонду. Раніше всі її звернення були засновані на Законі України «Про
звернення громадян», по яких їй надавались відповіді. По вказаних підставах суд
відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Управління
пенсійного фонду України в Ленінському районі АРК моральної шкоди.

На постанову суду від 15.02.2007 року і додаткову постанову суду від 28.03.2007 року ОСОБА_1
принесені апеляційні скарги, в яких йдеться про скасування постанов суду, в
частині відмови у задоволенні її позовних вимог. ОСОБА_1 просить прийняту нову
постанову по справі, якою зобов'язати Управління пенсійного фонду в Ленінському
районі АРК провести перерахунок її
пенсії з 25.05.2000 року.

ОСОБА_1 також просить зобов'язати пенсійний фонд
нарахувати та сплатити їй компенсацію втрати доходів за несвоєчасно збільшену і
невиплачену пенсію з 01.01.2003
року ; зобов'язати
пенсійний фонд щомісячно, починая
з 25.05.2000 року
нарахувати до призначеної пенсії 50%
від мінімального розміру пенсії за віком, розрахованого на підставі ч.1
ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і
сплатити компенсацію втрати частини доходу ; визнати протиправним присвоєння замісником начальника
Управління пенсійного фонду в Ленінському районі АРК повноважень прокуратури і
КДБ, з метою недоплати їй підвищення до пенсії.

У скарзі на додаткову постанову
суду ОСОБА_1 просить зобов'язати пенсійний

фонд провести перерахунок пенсії з
надбавкою в розмірі 50% прожиткового
мінімуму з

15.02.1993
року, тобто з дати звернення за призначенням пенсії , нарахувати і
сплатити

невиплачені суми з компенсацією
втрати частини доходів, з причини їх несвоєчасної

виплати.____________________________________________________________________

4

Перерахунок по збільшенню трудового стажу, за період
знаходження у засланні просила здійснити з 01.01.2003 року, оскільки відповідна довідка їй була видана лише у
жовтні 2002 року.

Управлінням пенсійного фонду в Ленінському районі АРК на
постанову суду від 15.02.2007
року також принесена апеляційна скарга, в якій йдеться про скасування
постанови суду, оскільки пенсія та надбавки до неї були призначені ОСОБА_1 як
члену сім'ї реабілітованого. На думку пенсійного фонду, ОСОБА_1 не може бути
особисто визнана реабілітованою особою, оскільки з 06.07.1949 року знаходилась
у засланні зі своїми батьками.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто була
піддана політичним репресіям, знаходилась у засланні в період з 06.07.1949 року по 08.01.1966 року і була
реабілітована 10.09.1990
року Генеральною прокуратурою Молдавської РСР на підставі Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 16.01.1989 року «Про додаткові заходи по відновленню
справедливості відносно жертв політичних репресій, які мали місце в період
30-40 років і початку 50 років». Вказаний Указ не розмежовував осіб, які
перебували на засланні в спецпоселенні. Закон України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій в Україні», прийнятий у квітні 1991 року, фактично звузив
обсяг прав реабілітованих, які перебували у засланні, надав пільги особам,
засудженим до заслання на підставі кримінального законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що закон, який погіршує становище особи, не має зворотної
сили. Вказані висновки суду відповідають п. 11 Постанови Верховної Ради України
«Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в
Україні» від 24.12.1993 року №3812-ХП, згідно якому довідки, посвідчення про реабілітацію,
видані у державах - республіках колишнього СРСР або його державними органами, є
чинними на території України.

Оскільки надані ОСОБА_1 документи свідчать про те, що
вона була безпосередньо піддана політичної репресії і особисто реабілітована, суд
дійшов обгрунтованого висновку про те, що на неї розповсюджуються норми ст.6
Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», ст.58
Закону України «Про пенсійне забезпечення», зокрема про включення до її
трудового стажу для призначення пенсії в 3-х
кратному розмірі періоду знаходження у засланні з 06.07.1949 року по 08.01.1966 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що
перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 з урахуванням збільшення трудового
стажу і надбавок до пенсії у вигляді 50%
відсотків прожиткового мінімуму, необхідно здійснювати з дня її звернення
до органів пенсійного фонду з заявою встановленого зразка, що відповідає
вимогам п.31 «Порядку подання та оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення»,
затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики та Пенсійного
фонду України від 30.04.2002
року №22430. Вказане положення діє з урахуванням вимог ст.45 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до
зазначених вимог діючого законодавства, днем звернення за пенсією вважається
день прийняття органом, що призначає пенсію ,заяви про призначення,
перерахунок, відмовлення або переведення з одного виду пенсії на інший з усіма
необхідними документами

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 дійсно неодноразово зверталась до органів пенсійного фонду з заявами на
підставі Закону України «Про звернення громадян», на її запити надавалась
відповідь, однак з заявою встановленого зразка вона

5

звернулась
лише 15.05.2006 року, по
якій було прийняте рішення Управлінням пенсійного фонду в Ленінському районі
АРК від 24.05.2006 року , яке є предметом
розгляду по вказаній справі.

Обставини звернення ОСОБА_1 до органів, що призначають
пенсію, в період з 1993 року по 2006 рік, в тому
числі про виключення з розрахунку її заробітної плати для призначення пенсії
листопада та грудня 1982
року, нічим не підтверджені, зазначені доводи були предметом розгляду суду
першої інстанції, котрий не знайшов підстав до задоволення вказаних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Управління
пенсійного фонду в Ленінському районі АРК моральної шкоди в сумі 5000 грв., та у
визнанні протиправними дій заступника начальника УПФ по присвоєнню повноважень
прокуратури та КДБ, оскільки вказані вимоги нічим не підтверджені і не
відповідають вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що працівники Управління
ПФУ під час розгляду звернень ОСОБА_1 керувались Законом України «Про
реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», Законом «Про пенсійне
забезпечення», Законом «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
та іншими нормативними актами відносно призначення пенсій і надбавок до них.

Усі доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та Управління
пенсійного фонду України в Ленінському районі АРК були предметом ретельного
дослідження суду першої інстанції, їм дана належна правова оцінка, з якою' колегія
судців погоджується.

Безперечних доказів, які спростовують висновки суду
першої інстанції, апеляційні скарги не містять.

Підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування
постанови суду першої інстанції від 15.02.2007
року і додаткової постанови суду від 28.03.2007
року, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 195,198,200 КАС України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду АР Крим,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі АРК -
відхилити..

Постанову Ленінського районного суду АРК від 15.02.2007 року та
додаткову постанову суду від 28.03.2007
року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з дня проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 1 місяця.