Справа № 2а-41/2008
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2008-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-41/08
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. КІРОВОГРАДА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

27
лютого 2008 року
Кіровський районний суд

м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Косцової І.П.

при секретарі - Панченко Л.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного Університету
внутрішніх справ про захист трудових прав , -

В
С Т А Н О В И В :

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить зобов”язати
останнього скасувати запис в його трудовій книжці від 04.09.2007 року про
звільнення за власним бажанням на підставі п. 64 “Ж” Положення про проходження
служби” та внести в його трудову книжку запис про те, що його звільнено з
органів внутрішніх справ на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України через невиконання
власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, виплатити йому
вихідну допомогу в розмірі 4079,61 грн., середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 1359,87 грн., відшкодувати 500 грн. моральної
шкоди, завданої порушенням трудових прав.

Під
час розгляду справи збільшував та уточнював позовні вимоги, зокрема,
посилаючись на ст. ст. 116, 117, 237-1 КзпП України просив суд зобов”язати
відповідача виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при
звільненні з 04.09.2007 року по 04.11.2007 року в сумі 2719,74 грн. та
відшкодувати моральну шкоду в сумі 1037 грн., розмір якої він обрахував
виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян за кожен день
страждань.

В
послідуючому, враховуючи сплив часу, збільшував розмір відшкодувань. Так, в заяві від 04.12.2007 року ( а. с. 65-66)
просив зобов”язати відповідача виплатити йому 4079,61 грн. середнього заробітку
з 05.09.07 року по 04.12.2007 року та 1547 грн. у відшкодування моральної
шкоди. В заяві від 25.01.2008 року ( а. с. 87-89) позивач визначив розмір
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 05.09.2007
року по день прийняття рішення по справі з розрахунку 1359,87 грн. за кожен
місяць затримки, а розмір моральної шкоди по 17 грн. за кожен день затримки
розрахунку з 05.09.2007 року по день прийняття судом рішення включно. В
розрахунку, наданому суду 27.02.2008 року (а. с. 127) остаточну суму середнього
заробітку визначив в 7877,86 грн., розмір завданої моральної шкоди визначив в
2992 грн.

Крім
цього в заяві від 04.12.2007 року просив зобов”язати відповідача внести до його
трудової книжки відомості про посади, на яких він працював протягом служби в
органах внутрішніх справ, а в заяві від 25.01.2008 року просив зобов”язати
відповідача виплатити йому заробітну плату за надурочні роботи у вигляді
перевиконання навчального навантаження у 2005-2006 навчальному році на 1160 годин
в сумі 16054,40 грн.

В
судовому засіданні 26.02. 2008 року позивач відмовився від позовних вимог в
частині внесення до його трудової книжки відомостей про посади, на яких він
працював протягом служби в органах внутрішніх справ. Ухвалою Кіровського районного
суду від 26.02.2008 року прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог,
провадження по справі в цій частині позову закрито ( а. с. 120).

В
обгрунтування позову зазначив, що з 31.08.2002 року по 04.09.2007 року він
перебував у трудових правовідносинах з відповідачем. Через систематичне
порушення його трудових прав з боку відповідача він змушений був 21.08.2007
року подати рапорт про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38
КзпП України. Вважає, що саме з таким мотивуванням має бути звільнений з
органів внутрішніх справ, оскільки з моменту внесення змін до ст. 4 КзпП
України у 1995 році обмеження прав співробітників органів внутрішніх справ
порівняно з положеннями КзпП України втратили чинність. Зокрема зазначив, що п.64 Положення про проходження служби серед
підстав для звільнення зі служби в запас не містить такої, як порушення
власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю. Таке
обмеження, на думку позивача, не має юридичної сили, тому він мав право
розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник не виконує
законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

В
зв”язку з цим вважає, що на нього поширюються норми КзпП України і запис в його
трудовій книжці щодо звільнення має бути змінено та приведено у відповідність
до норм трудового законодавства.

Зі
змісту ч.3 ст.38 КзпП України випливає, що достатньо лише одного факту
невиконання власником законодавства про працю, хоча фактично відповідач
систематично допускав порушення його прав - в порушення ст. 115 КзпП України
виплачував йому заробітну плату не два, а лише один раз на місяць, затримував
виплату заробітної плати на строк від одного до шести днів, несвоєчасно
виплачував заробітну плату на період відпусток, систематично залучав його до
виконання робіт, не передбачених функціональними обов”язками викладача,
змушував проводити заняття у вихідні та святкові дні та залучав до надурочних
робіт без згоди профспілки і письмового наказу керівника інституту та без відповідної грошової компенсації.

Отже,
в силу ст. 44 КзпП України відповідач зобов”язаний йому сплатити вихідну
допомогу у розмірі, не меншому ніж тримісячний середній заробіток.

Оскільки
відповідач відмовився в добровільному порядку виплатити йому зазначену вихідну
допомогу, вважає, що останній затримав розрахунок з ним в день звільнення, а
відтак має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при
звільненні, відшкодувати завдану порушенням трудових прав, а саме затримкою
розрахунку при звільненні, моральну шкоду.

Представники
відповідача в судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду, що
21.09.1996 року ОСОБА_1прийняв присягу працівника органів внутрішніх справ
України, вказавши, що вступає на службу до органів внутрішніх справ, отже він
не перебував у трудових відносинах з Кіровоградським юридичним інститутом Харківського
національного Університету внутрішніх справ, а проходив службу і на нього
поширюються норми Закону України “Про міліцію” та Положення про проходження
служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України № 114 від 29.07.1991 року. Ведення трудових книжок
осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України
регламентується наказом МВС України від 30.12.2005 року № 1276 “Про затвердження Інструкції з
організації обліку кадрів у системі МВС України”. Запис у трудовій книжці
позивача проведено відповідно до вказаних нормативних документів і підстав для
внесення будь-яких змін в них не має.

З
цих мотивувань вважає вимоги позивача про виплату йому вихідної допомоги,
середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди
такими, що не відповідають вимогам закону.

Що
стосується вимоги позивача про оплату понадурочних робіт за 2005-2006
навчальний рік, зазначили, що по перше, позивач сам штучно завищив норми свого
навантаження при плануванні своєї роботи і фізично не міг виконувати роботу,
яка зазначена в його навантаженні, адже ОСОБА_1за таких умов мав працювати по
11,6 годин в день, що не відповідає дійсності
і є нереальним. По друге - позивач пропустив встановлений ч.2 ст. 99 КАС
України річний строк звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та
інтересів, тому просять суд застосувати
наслідки пропуску строку звернення до суду.

Судом
встановлені слідуючи обставини та відповідні їм правовідносини.

В
період з 14.08.1996 року по 04.09.2007 року позивач проходив службу в органах
внутрішніх справ України, займаючі різноманітні посади, що підтверджується
копією трудової книжки, довідкою про проходження служби в органах внутрішніх
справ № 836 від 27.12.2007 року та копіями рапортів ( а. с. 20-21, 39-44, 118).

04.09.2007
року ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ України на підставі п.64 “Ж”
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України,
затвердженого Постановою КМ України № 114 від 29.07.1991 року, за власним
бажанням.

Зазначений
нормативний документ не містить таких підстав для звільнення осіб рядового та
начальницького складу органів внутрішніх справ як звільнення за власним
бажанням внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом трудових
прав працівника.

Відповідно
до ст. 1 КзпП України кодекс законів про
працю України регулює трудови відносини всіх працівників.

Зі
змісту даної норми закону в світі розгляду даного спору вбачається, що чинність
законодавства про працю поширюється лише на осіб, що уклали трудові договори з
установами Збройних сил України, Прикордонних військ, Національної гвардії,
Управління охорони вищих посадових осіб України, Служби безпеки, Внутрішніх
військ Міністерства внутрішніх справ України, військ цивільної оборони, інших
військових формувань, створених відповідно до законодавства України,
Міністерства внутрішніх справ України.

Водночас
чинність КзпП України не поширюється на військовослужбовців Збройних сил України, Прикордонних військ,
Національної гвардії, Управління охорони вищих посадових осіб України, Служби
безпеки, Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, військ
цивільної оборони, інших військових формувань, створених відповідно до
законодавства України, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ, податкової міліції, оскільки з зазначеними категоріями осіб трудовий
договір не укладається, а трудове законодавство на них не поширюється.

Як
встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1трудового договору з відповідачем не
укладав, як зазначалося вище, його було прийнято на службу в органи внутрішніх
справ, отже суд вважає, що норми Кодексу законів про працю України на
правовідносини сторін по справі не поширюються.

Питання
проходження служби рядового і начальницького складу органів Міністерства
внутрішніх справ України регулюються спеціальними нормативними актами, зокрема,
Законом України “Про міліцію”, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, затвердженим
Постановою КМ України № 114 від 29.07.1991 року.

Зазначеним
спеціальним законодавством не передбачено виплату рядовому та начальницькому
складу ОВС України вихідної допомоги через невиконання умов трудового договору,
середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди.

Твердження
позивача про поширення на його з відповідачем правовідносини норм КзпП України
суд вважає хибними та такими, що
суперечать закону, тому позовні вимоги в частині скасування запису в трудовій
книжці, внесення нового запису, стягнення середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Крім
цього судом встановлено, що під час проведення комплексного інспектування та
надання практичної допомоги Кіровоградському юридичному інституту Харківського
університету внутрішніх справ було встановлено факти порушення норм часу для
розрахунку навчального навантаження, визначені наказом Міністерства освіти і
науки України від 07.08.2002 року № 450 а також вимоги Закону України “Про вищу
освіту” стосовно його обсягу на одного викладача. Зокрема зазначено, що при розрахунку годин на проведення заліку
замість двох годин на академічну годину рахується шість, завищені норми на
практичну підготовку, при нормі не більше 900 годин на одного викладача
виявлені випадки запланованого навчального навантаження 2060 годин (викладач
ОСОБА_1(а. с. 91).

Проведеним
службовим розслідуванням з метою перевірки фактів перевантаження ОСОБА_1 у
2005-2006 навчальному році від 20.11.2007 року встановлено відсутність
індивідуального плану ОСОБА_1 за 2005-2006 навчальний рік ( а. с. 132-134).

Позивач
не надав суду доказів, що він дійсно відпрацював зазначений в позові робочий
час, в обгрунтування своїх вимог він послався лише на протокол наради від
19.04.2006 року ( а. с. 91).

Проте
на думку суду, зазначені в даному протоколі обставини лише свідчать, що
ОСОБА_1при індивідуальному плануванні штучно завищив норми свого навантаження,
плануючи замість двох годин на проведення заліку шість годин.

До
того ж суд погоджується з доводами представника відповідача що з урахуванням
роботи позивача за сумісництвом ( а.с.119) навчальне навантаження ОСОБА_1 у
2005-2006 навчальному році становило
2687,81 годин на рік, що при 231 робочому дні за цей же період складає 11,6
годин в день. А ще ОСОБА_1для здійснення функціональних обов”язків мав
виконувати методичну, наукову та організаційну роботу.

Таким
чином суд вважає, що фізично позивач не мав можливості виконувати роботу згідно вказаного
навантаження, отже його доводи в цій частині позову є недоведеними, тому також
задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст.ст. 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до Кіровоградського юридичного інституту
Харківського національного Університету внутрішніх справ про захист трудових
прав - відмовити .

Постанову
може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду
через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження постанови протягом десяти днів з дня складення постанови в повному
обсязі з послідуючою впродовж наступних двадцяти днів подачею апеляційної
скарги.

Суддя

Кіровського районного суду

м. Кіровограда І.П. Косцова.