Справа № 22-а-5510/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Яманко В.Г.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

12.06.2008 р. справа № 22-а-5510/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Сіваченка І.В.

суддів

Василенко Л.А., Дяченко С.П.

при секретарі за
участі представника позивача представників відповідача

Скопинській А.О.
Попової О.В. Замбурської Л.О.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Державної податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька

на постанову

господарського суду Донецької області

від

09 квітня 2008 року

у справі

№ 37/381 пд

за позовом

Державної податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька

до

ТОВ «Рудмаш», ТОВ «Енергоком»

про

визнання недійсною угоди, зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А
Н О В И Л А:

В листопаді 2006 року Державна податкова інспекція у
Київському районі м. Донецька (далі - ДПІ) звернулась до суду з
позовом (Т.1 а.с.4-5) до товариства з обмеженою відповідальністю
"Рудмаш" (далі - ТОВ “Рудмаш”) та товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергоком" (далі - ТОВ “Енергоком) про (з
врахуванням уточнень позовних вимог - Т.1 а.с.23):

1) визнання
недійсною угоди постачання № 33/11 від 15 листопада 2004 року, укладеної між ТОВ "Енергоком" та ТОВ "Рудмаш"
за статтею 208 Цивільного кодексу України, як такої що суперечить інтересам
держави з боку ТОВ "Енергоком";

2) зобов'язати
ТОВ "Енергоком" усе отримане за договором постачання № 33/11 від 15 листопада 2004 року, а саме кошти у сумі 31200
грн. повернути ТОВ "Рудмаш";

3) стягнення
з ТОВ "Енергоком" на користь
держави товар за угодою на суму 312000 грн., а у разі відсутності
товару, його грошовий еквівалент у сумі 31200 грн.

Постановою
господарського суду Донецької області від 09 квітня 2008 року у задоволені
позову було відмовлено повністю.

Не
погодившись з таким рішення суду першої інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,
якою просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.

В
судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача ТОВ
“Рудмаш”. Представник ТОВ “Енергоком” до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду
першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Пунктом 11 статті 10 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні" № 509-ХІІ від 4 грудня 1990 року, до
функцій податкових інспекцій віднесено подання до судів позовів до підприємств,
установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в
доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках -
коштів, одержаних без установлених законом
підстав.

15
листопада 2004 року між ТОВ "Енергоком" та ТОВ "Рудмаш" був
укладений договір № 33/11 (Т.1 а.с.6,83-84) на поставку товару, згідно з
яким ТОВ "Енергоком" передало у власність ТОВ „Рудмаш"
комплектуючі згідно накладної на загальну суму 31200 грн. Факт передачі
зазначеного товару підтверджується долученими
до матеріалів справи копіями накладної № 586 від 17 листопада 2004 року на загальну суму 31200 грн., у
тому числі податок на додану вартість 5200 грн. (Т.1 а.с.7,86),
податкової накладної № 520 від 17 листопада 2004 року на суму 31200 грн. (Т.1 а.с.8,94). Факт отримання ТОВ
„Рудмаш" комплектуючих на загальну суму 31200 грн., у тому числі податок на додану вартість 5200 грн., за
вищезазначеними документами від ТОВ "Енергоком"
підтверджується рахунком від 17 листопада 2004 року на суму 31200 грн. (Т.1 а.с.9,85).

Оплата
ТОВ „Рудмаш" отриманого товару за договором № 33/11 від 15 листопада 2004 року
відбулася 17 листопада 2004 року згідно платіжних доручень № 74 на суму 15000
грн. та № 75 на суму 16200 грн. (Т.1
а.с.85), що також підтверджується витягом з руху грошових коштів на розрахунковому
рахунку ТОВ „Рудмаш" про проведення розрахунків (Т.1 а.с.87).

Вищевикладене
також підтверджується в поясненнях ОСОБА_3 (Т.1 а.с.125), який є директором ТОВ
"Енергоком".

Виходячи
з вище викладеного, судом першої інстанції правильно було встановлено, що
договір № 33/11 від 15 листопада 2004 року
був укладений у відповідності з вимогами статей 638, 712 Цивільного кодексу
України та виконаний обома сторонами
повністю на загальну суму 31200 грн. з дотриманням вимог статей 662, 664
Цивільного кодексу України та позивач протилежного не довів.

ТОВ „Рудмаш" в поясненнях (Т.1 а.с.74-77), в
запереченнях на апеляційну скаргу зазначило, що товар, придбаний у ТОВ "Енергоком" був реалізований
ВАТ Криворожському ГМК „Криворіжсталь" згідно договору
№ 5195 від 20 грудня 2004 року, податкової накладної № 29 від 21 грудня 2004 року (Т.1 а.с.89) та
рахунку № 32 від 17 грудня 2004 року на
загальну суму 88800 грн. (Т.1 а.с.90), у тому числі податок на додану вартість 14800 грн. 21 грудня 2004 року товар був прийнятий представником ВАТ
Криворожському ГМК „Криворіжсталь"
Єгоровою О.М. згідно довіреності № 843342 ЯЗЯ від 20 грудня 2004 року
(Т.1 а.с.91) по накладній № 16 від 21 грудня 2004 року на суму 61800 грн. (Т.1
а.с.88) та № 17 від 21 грудня 2004 року на суму 27000 грн., всього на загальну
суму 88800 грн. 29 грудня 2004 року на поточний
рахунок ТОВ “Рудмаш” надійшла сума 88800 грн. згідно платіжного доручення №
2/22131 за запчастини, згідно рахунка № 32 від 17 грудня 2004 року та договору № 5195 від 20 грудня 2004 року.
Згідно цим документам в бухгалтерському обліку ТОВ „Рудмаш" були зроблені записи в реєстри (Т.1 а.с.92-93).
Суми придбаної товару віднесені до
витрат, суми які надійшли па рахунок - до фінансових прибутків, що підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість
(Т.1 а.с.96-100) та з податку на прибуток підприємства (Т.1 а.с.101).

Крім
того, відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року N 996-ХІУ на час
вчинення спірної господарської операції,
підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні документи
повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися
зведені облікові документи. Частина друга цієї статті передбачає, що первинні та зведені облікові документи можуть
бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати
особу, яка брала участь у здійсненні господарської
операції.

З огляду на вище приведені підтверджуючі виконання
договору № 33/11 від 15 листопада 2004 року на
поставку комплектуючих документи, складені у відповідності з вимогами статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні", місцевий суд вірно встановив, що фактичне виконання оспорюваної
позивачем господарської операції підтверджене та позивач протилежного не довів.

Апеляційним
судом встановлено, що між відповідачами склалися відносини з укладення та
виконання господарських зобов'язань.

Позивач обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що
господарське зобов'язання з боку другого відповідача було вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Як на підставу своїх
доводів, позивач посилається на вирок
Куйбишевського районного суду м. Донецька від 30 грудня 2005 року (Т.1 а.с.10-20,130-152), яким ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 були визнані винними у скоєнні злочину, передбаченого
частиною 2 статті 205 КК України. Як вбачається з вказаного вироку,
ОСОБА_1 із корисливих спонукань, маючи намір на зайняття фіктивним підприємництвом, діючи узгоджено і по
попередній змові з іншими членами організованої злочинної групи, створив
ТОВ "Енергоком", директором якого
став ОСОБА_3 У процесі всієї діяльності в період з листопада 2004 року по
травень 2005 року, точна дата в ході слідства не встановлена, підприємство
використовувалось для обготівковування коштів.

За
приписами статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання,
що не відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно
до статті 208 цього кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією стороною
з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне
з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише
у однієї із сторін усе одержане нею повинно
бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Вироком
Куйбишевського районного суду м. Донецька від 30 грудня 2005 року, який набрав законної сили 15 січня 2006 року, встановлено, що
особи, які зареєстрували статут ТОВ „Енергоком", наміру здійснювати
його статутну діяльність це мали. В процесі всієї діяльності в період з листопада 2004 року по травень 2005 року
підприємство використовувалося для проведення
безготівкових коштів в готівкові. Згідно акту № 285 від 26 жовтня 2006
року (Т.2 а.с.33) було анульовано реєстрацію ТОВ „Енергоком" з 26 жовтня
2006 року як платника податку на додану вартість та виключено з реєстру
платників податку па додану вартість з 27 жовтня 2006 року.

Позивач вважає, що обставини, зазначені у рішенні
Куйбишевського районного суду м. Донецька від
30 грудня 2005 року свідчать про те, що господарська діяльність ТОВ „Енергоком" здійснювалась з порушенням законів і
була направлена на отримання доходів, без сплати
податків, що суперечить інтересам держави та суспільства, тому і договір №
33/11 від 15 листопада 2004 року укладений з ТОВ „Рудмаш", є
таким, що укладений з метою, суперечною інтересам
держави.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України вирок суду в кримінальній справі або постанова
суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для
адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях,
чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Проте наведеним вироком суду не було встановлено
укладання ТОВ „Енергоком" з метою, яка суперечить інтересам держави і
суспільства, саме спірного договору № 33/11 від 15 листопада 2004 року.

Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї
посадової або фізичної особи, що підписала договір від імені
юридичної особи, маючи на це належні повноваження.

Поняття
умислу визначене в кримінальному законодавстві і є суб'єктивною умовою настання
юридичної відповідальності, яка підлягає в усвідомленні фізичною особою
протиправності поведінки, суспільної небезпечності наслідків і бажання їх
настання.

Наявність
умислу у сторони (або сторін) означає, що виходячи із обставин справи вони
усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди та
суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули та свідомо
допускали настання таких наслідків.

Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3, зазначений
в договорі як директор ТОВ „Енергоком", при укладенні та підписанні
договору діяв в супереч інтересам держави і мав умисел на отримання доходів по даному договору з ухиленням від їх
оподаткування. До кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за ухилення від
оподаткування за статтею 212 Кримінального
кодексу України не притягувався, перевірка дотримання податкового законодавства
у ТОВ „Енергоком" не проводилась,
даних про нарахування податків податковим органом також не надано і
відповідач не має заборгованості перед бюджетом.

У
вироку суду взагалі відсутні обставини, встановлені на підтвердження того, що
укладаючи спірний договір, сторони діяли з метою, яка суперечить інтересам
держави і суспільства.

На момент укладання спірного договору обидві сторони були
юридичними особами, включеними до Єдиного державного реєстру підприємств та
організацій України, взяті на облік як платники податків, їм були видані свідоцтва
про реєстрацію платників податку на додану вартість та присвоєні податкові
номери платників ПДВ, що підтверджується матеріалами справи.

Таким
чином, посилання позивача на вирок Куйбишевського районного суду м. Донецька
від 30 грудня 2005 року з кримінальної справи, як доказ спрямованості умислу та
доведення мети суперечною інтересам держави та суспільства при укладанні
оспорюваного договору, суд першої інстанції правильно вважав безпідставним,
оскільки він не містить в собі висновки щодо укладання договору № 33/11 від 15 листопада 2004 року та не робилися висновки
відносно його мети та спрямованості. Факт притягнення директора ТОВ "Енергоком" до кримінальної
відповідальності за частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України
не є доказом наявності у такого суб'єкта господарювання мети суперечної інтересам держави та суспільства при
укладанні всіх угод та виконанні всіх господарських зобов'язань.

Погоджуючись з висновками місцевого суду, апеляційний суд
також вважає, що позивачем не доведені обставини на підтвердження того, що
укладаючи договір, ТОВ “Енергоком” діяв з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства. Сам
по собі договір не є таким, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Такий товар не виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю ним не
вимагалась ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його
купівлі-продажу. Позивач не надав доказів будь-яких донарахувань податкових зобов'язань податковим органом за порушення
податкового законодавства за оспорюваним договором та доказів
кримінальної відповідальності посадових осіб і відповідальності суб'єктів
господарювання за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення.

Положення статей 207 та 208 Господарського кодексу
України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який
вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас
суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з частиною 1 статті
203, частиною 2 статті 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в
абзаці першому статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в
Україні", можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів з
позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка за відомо суперечить
інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Санкції
застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства. Разом з тим, за
змістом частини 1 статті 208 Господарського кодексу України застосування цих санкцій можливе лише в
разі виконання правочину хоча б однією стороною.

Санкції,
встановлені частиною 1 статті 208 цього Кодексу, не можуть застосовуватися за
сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі
сторін договору. За таких обставин
правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій,
передбачених частиною 1 статті 208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на
укладання угоди з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і
суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховування
ухилення від сплати податків.

Частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України
передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41
Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у
випадках, обсязі та порядку, встановлених
законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є
конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход
держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі
санкції не є цивільно-правовими, а адміністративно-господарськими як
такі, що відповідають визначенню частини 1 статті 238 Господарського кодексу
України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу
України, яка передбачає, що
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня
виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності, крім випадків, передбачених законом. Такої думки дотримується Верховний
суд України у постанові від 26 вересня 2006 року.

Позивач
просить визнати недійсним договір № 33/11 від 15 листопада 2004 року,
звернувшись до суду 9 листопада 2006 року,
тобто поза межами строку встановленого статтею 250 Господарського кодексу України з огляду також на
те, що рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 30 грудня 2005 року набрало законної сили 15 січня
2006 року. Крім того, згідно пояснення державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька (Т.2 а.с.32) станом на 10 грудня 2007 року
ТОВ „Енергоком" зареєстроване як платник
податків (Т.2 а.с.34). Згідно довідки Головного управління статистики у
Донецькій області ТОВ „Енергоком" станом на 9 квітня 2008 року
значиться в ЄДРПОУ (Т.2 а.с.43).

Відтак місцевий суд прийшов до вірного висновку, що
позивачем не доведені обставини на підтвердження того, що укладаючи договір № 33/11 від 15 листопада 2004 року сторони діяли
з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства. Таким чином судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено
постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В повному обсязі ухвалу складено 17.06.2008 року.

Керуючись
ст.ст. 196, п.1 ч.1 198, 200, п.1 ч.1 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м.
Донецька - залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Донецької області від 09 квітня 2008
року у справі № 37/381 пд за позовом Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька до ТОВ «Рудмаш», ТОВ «Енергоком» «про визнання
недійсною угоди, зобов'язання вчинити певні дії» - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: