Справа № 22-а-3595/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Стиран В.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18
червня 2008 року справа
№ 22-а-3595/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М

суддів: при секретарі за участю:
позивача та представника відповідача

Горбенко К.П., Нікуліна О.А.
Агейченковій К.О. ОСОБА_1 Колісник
Ю.М. довір. № 284 нт від 23.05.2007 р.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні ОСОБА_1

на постанову

Донецького окружного
адміністративного суду

від

05 грудня 2007 року

у адміністративній справі

№ 2-а-2006/07

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Служби безпеки України
в Донецькій області

про

захист прав
військовослужбовців

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2007 року ОСОБА_1звернувся до суду із зазначеним
позовом до Управління СБУ в Донецькій області.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 05 грудня 2007 року у задоволенні позву було відмовлено у повному обсязі.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції
послався на приписи ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов'язок і
військову службу» в редакції від 19.11.1993 року, статтю 8 Закону України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від
20.12.1991 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування обставин у справі та неправильне застосування судом норм
матеріального права. Судом першої інстанції безпідставно взято до уваги
роз'яснення заступника начальника Управління правового забезпечення СБУ від 15
серпня 2006 року щодо відсутності правових підстав для зарахування періоду
навчання у військових ліцеях до вислуги військової служби, оскільки офіційне тлумачення
законів України належить до повноважень Конституційного суду України у
відповідності до ст. 150 основного Закону, зокрема, суд першої інстанції не
послався на жодний нормативний акт,
відмовляючи у позові.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній
скарзі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги
та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту
їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права, вважає апеляційну скаргу такою, що
підлягає задоволенню, а постанову суду
першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України “Про військовий обов'язок і
військову службу” (надалі - Закон № 2232-ХІІ) громадяни, які виявили бажання
вступити до військово-навчальних закладів, проходять підготовку у військових
ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах,
в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих
курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про реформу
системи військової освіти» від 19.08.1992 року № 490 з метою якісної підготовки
кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги
у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей
учасників бойових дій та учасників
ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи на базі Донецького вищого
військово - політичного училища інженерних військ і військ зв'язку імені
генерала Єпішева О.О. було створено
ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою.

Як вбачається із витягів з наказів
та довідки учбового закладу, позивач після успішно складених іспитів, у період
з 16.08.1994 року по 13.06.1997 року проходив навчання у Донецькому ліцею з
посиленою військово-фізичною підготовкою.

Під час навчання ОСОБА_1. у ліцеї діяла
редакція ст. 24 Закону № 2232-ХІІ, якою передбачено, що початком
перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до
військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому
військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і
військовозобов'язаних; закінченням перебування на
військовій службі вважається день, з якого військовослужбовця взято на
військовий облік у військовому комісаріаті у зв'язку із звільненням з
військової служби, відчисленням з військово-навчального закладу або закінченням
навчального закладу чи навчальних
зборів, але не пізніше строку, вказаного у приписі.

Після навчання у ліцеї позивач був
направлений для продовження навчання до Київського
військового інституту управління та зв'язку (а.с. 11).

З 31.07.1999
року була змінена редакція ст. 24 Закону №
2232-ХІІ, згідно до якої, стосовно позивача, початком
проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта
(слухача) вищого військового навчального
закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на
військову службу; закінченням проходження військової служби вважається день, з
якого військовослужбовець виключений наказом по військовій частині (військовому
закладу, установі тощо) із списків особового складу.

По закінченню
навчання у зазначеному навчальному закладі в особовій справі ОСОБА_1. був зроблений запис стосовно початку проходження військової
служби - 23.07.1997 року, з дня зарахування до Київського військового
інституту управління та зв'язку.

Таким чином,
в особистій справі позивача зазначено, що
він перебував на військовій службі у
Збройних силах України з 23.07.1997 року по 01.01.2002 року, а з
01.01.2002 року по теперішній час проходить військову службу в Службі безпеки
України, що підтверджується довідкою відповідача.

22.01.2007 року ОСОБА_1у формі рапорту
звернувся до начальника Управління СБУ в Донецькій області про зарахування до
загальновійськового строку служби терміну навчання у Донецькому військовому
ліцеї, але позивачу у задоволенні вказаного рапорту було відмовлено за
безпідставністю, що стало підставою для звернення до суду із зазначеним
позовом.

Конституція - Основний Закон
України і має найвищу юридичну силу.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду
від 13.05.1997 року № 1-зп, стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює
один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини,
які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами
чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є
гарантією стабільності суспільних відносин,
у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У рішенні Конституційного
Суду від 09.02.1999 року у справі №
1-рп/99 викладено, що за загальновизнаним
принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції
України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається
з моменту набрання
цим актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт,
під час дії якого вони настали або мали місце.

Аналізуючи обставини справи та
приведені норми закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно
застосував конституційні положення щодо застосування норм матеріального права у
часі при вирішенні позову, прийшовши до помилкового висновку про відмову у
задоволені вимог позивача.

У відповідності до статті 160 КАС України
повний текст виготовлено 26 червня 2008 року.

Керуючись статтями 24,
160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1на постанову Донецького окружного адміністративного
суду від 05 грудня 2007 року у справі №
2-а-2006/07 за позовом ОСОБА_1до Управління Служби Безпеки України в Донецькій
області про захист прав військовослужбовців - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2007
року у справі № 2-а-2006/07 за позовом
ОСОБА_1до Управління Служби Безпеки України в Донецькій області про захист прав
військовослужбовців - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1до Управління Служби Безпеки України в Донецькій
області задовольнити у повному обсязі.

Визнати дії начальника Управління СБУ в Донецькій області, пов'язані з
незарахуванням ОСОБА_1строку навчання у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до
загального та безперервного строку служби неправомірними.

Зобов'язати
начальника Управління СБУ в Донецькій області прийняти рішення про зарахування ОСОБА_1терміну перебування з 16.08.1994 року по 13.06.1997 року на навчанні у
Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до загальновійськового строку служби та
безперервного стажу військової служби в Збройних Силах України.

Зобов'язати Управління СБУ в Донецькій області провести
перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1з урахуванням терміну навчання
у зазначеному навчальному закладі та виплатити різницю грошового забезпечення.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом одного місяця з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:
Г.М. Міронова

Судді: К.П.
Горбенко

О.А. Нікулін