Справа № 22-а-1376/2006
Суддя: Швецова Л.А.
Дата ухвалення: 2007-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-1376/2006р. Головуючий
І-їінст: Набіуліна С.В.
Категорія: стягнення компенсації
втрати працездатності пов'язаної
обов'язків військової служби Доповідач:
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 р. м.
Харків.

Судова колегія
судової падати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у
складі:

головуючого - судді Борової
С.А., суддів: Швецової Л.А. і Яцини В.Б., при секретарі Шевченко О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою представника Адміністрації Державної прикордонної служби
України на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної
служби України. Адміністрації Державної прикордонної служби України про
стягнення компенсації внаслідок втрати працездатності, отримання інвалідності,
пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби, -

ВСТАНОВИЛА:

22 серпня 2005
року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому після його
уточнення просив стягнути зі Східного регіонального управління державної
прикордонної служби України компенсацію за втрату працездатності, отримання
інвалідності, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби в розмірі
272 651 грн. 60 коп., зобов'язати Адміністрацію Державної прикордонної служби
України перерахувати ці кошти до Східного регіонального управління державної
прикордонної служби України.

При цьому він
послався на те, що з 20 жовтня 1961 року по 21 березня 2005
року проходив військову службу в прикордонних військах СРСР, а потім - України, на час
звільнення -на
посаді начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної
служби України, за сукупністю захворювань, які були ним отримані під час
проходження військової служби, він був визнаний непридатним до військової
служби зі зняттям з військового обліку, відповідно до чого наказом
Адміністрації Державної прикордонної служби України № 70/ос від 11.03.2005р. його
було звільнено з військової служби за станом здоров'я у відставку на підставі
п. «б» ст. 67 «Положення
про проходження військової служби прапорщиками (мічманами) та особами
офіцерського складу Збройних Сил України». 05.05.2005 року рішенням Харківської
обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 ОСОБА_1 був визнаний
інвалідом 3 групи, йому встановлено 50 % втрати працездатності, пов'язаної з
виконанням обов'язків під час проходження військової служби.

На цій підставі
він звернувся до відповідачів з заявою про отримання грошової компенсації,
пов'язаної з отриманням інвалідності та втратою працездатності, пов'язаної з
виконанням обов'язків військової служби в розмірі 4-х річного грошового
забезпечення, як це передбачено ст. 26 Закону України «Про державну прикордонну
службу України» та п. 5 Порядку призначення та проведення компенсаційних виплат
у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців Державної
прикордонної служби, затвердженого Постановою KM України
№ 731 від 02.06.2004р. 04.08.2005р. рішенням Адміністрації Державної
прикордонної служби України грошова компенсація була визначена позивачу
відповідно до п. 6 вказаною Порядку у розмірі тримісячного грошового
забезпечення, в сумі 9876
грн. 40 коп.

Не погоджуючись
з таким рішенням, ОСОБА_1 з посиланням на наведені обставини, на підставі ст. 26 Закону України
«Про державну прикордонну службу України», ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей», п.
п. З, 4 зазначеного
Порядку призначення та проведення компенсаційних виплат у разі загибелі
(смерті) або каліцтва військовослужбовців Державної прикордонної служби
зазначив, що він має право на виплату компенсації за отримання травми, інших
захворювань, внаслідок втрати працездатності та настанням інвалідності,
пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби відповідно до
встановленому йому ступеню втрати працездатності у відсотках розміру
десятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, яку він займав на
день втрати працездатності, з урахуванням 9876
грн. 40 коп. - визначеної і вже
виплаченої відповідачами компенсаційної суми, що у підсумку складає 272 651 грн. 60 коп.

В судовому
засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали повністю, на їх
обґрунтування навели вищевказані доводи, пояснили, що позивач має право
визначити розмір компенсації на свій розсуд, у зв"язку із втратою
працездатності, пов'язаної з проходженням військової служби.

Представники
відповідачів проти позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на те, що
травма, внаслідок чого позивачу була встановлена інвалідність та визначена
втрата працездатності, була ним отримана 06.12.2003р. при виконанні службових
обов'язків не пов'язаних безпосередньою охороною державного кордону. Оскільки
причиною травмування позивача став нещасний випадок - дорожня
транспортна пригода, що мала місце в період проходження служби, - то компенсація
повинна здійснюватися позивачу на підставі п. 6 зазначеного Порядку, у розмірі тримісячного грошового
забезпечення.

Постановою
Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2006
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто зі Східного регіонального
управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1
компенсаційну виплату внаслідок втрати працездатності, настання інвалідності,
пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби у розмірі 272 651 грн. 60
коп.

Зобов'язано
Адміністрацію Державної прикордонної служби України перерахувати Східному
регіональному управлінню Державної прикордонної служби України для здійснення
зазначеної компенсаційної виплати на користь ОСОБА_1 272 651 грн. 60 коп.

Стягнуто
солідарно зі Східного регіонального управління Державної прикордонної служби
України та з Адміністрації Державної прикордонної служби України шляхом
перерахування Східному регіональному управлінню Державної прикордонної служби
України судові витрати в дохід держави в розмірі 27256 грн.

В апеляційній
скарзі представник Адміністрації Державної прикордонної служби України вважає
зазначену постанову районного суду необгрунтованою, оскільки суд неповно і не
всебічно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надано належної
оцінки доводам відповідача, висновки суду не підтверджені доказами, порушені
норми матеріального і процесуального права, на підставі чого просить постанову
районного суду скасувати, ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити.

При цьому він
вказав, що військово-лікарською комісією та рішенням Харківської обласної МСЕК
не встановлено причинного зв'язку травми ОСОБА_1 з виконанням ним службових
обов'язків, пов'язаних з безпосередньою охороною державного кордону України.
Згідно наявних у справі доказів, причиною травмування позивача став нещасний
випадок - ДТП, який не
пов'язаний з охороною державного кордону України у складі прикордонного наряду,
що у підсумку свідчить про відсутність обов'язкової умови, визначеної абзацом
другим п. 1 Порядку
призначення та проведення компенсаційних виплат, за наявності якої здійснюється
компенсаційна виплата згідно п. 4
Порядку призначення та проведення компенсаційних виплат, на що претендує
позивач. Також вказує, що суд в порушення Закону України „Про державне
мито" стягнув судові витрати у розмірі, більш ніж 1700 грн.

Судова колегія,
відповідно до ст. 195 КАС
України переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги і позовних вимог, що були заявлені в суді першої інстанції,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь в справі,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, дійшла до
наступного.

Згідно зі ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови або ухвали першої інстанції та ухвалення
нового рішення с неповне
з"ясування судом обставин, що мають значення

для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи
постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 районний суд виходив з того,
що на підставі Положення „
Про регіональне управління Державної прикордонної служби України",
саме на начальника регіонального управління покладені обов'язки за виконання
покладених на регіональне управління завдань по забезпеченню охорони державного
кордону, у зв"язку з чим, відповідно до ст. 26 Закону України „
Про державну прикордонну службу України" ОСОБА_1 має право на
отримання компенсації внаслідок каліцтва у розмірі десятирічного грошового
забезпечення за останньою посадою.

З такими
висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки
вони не відповідають матеріалам справи, фактичним обставинам, вимогам матеріального
і процесуального закону, що згідно з положеннями п. З ч. 1 ст. 198 ЦПК України є
підставою для її скасування та прийняття нової постанови суду.

Судовим
розглядом встановлено, що позивач проходив військову службу на посаді
начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби
України, 06 грудня 2003 року ОСОБА_1
отримав травму в результаті дорожньо-транспортної пригоди, на шляху до
підпорядкованих органів та підрозділів з метою підбиття підсумків
оперативно-службової діяльності на 2003
рік, а саме під час виконання службових обов2язків, безпосередньо не
пов"язаних з охороною державного кордону.

04.03.2005 року рішенням та постановою штатної військово-лікарської
комісії Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби, на
підставі свідоцтва про хворобу № 205/118 позивач був визнаний непридатним до
військової служби зі зняттям з військового обліку, у зв"язку з чим,
наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 70/лс від 1
1.03.2005 року, останнього було звільнено з військової служби за станом
здоров"я, відповідно до п. „б" ст. 67 „Положення про проходження
військової служби прапорщиками ( мічманами) та особами офіцерського складу
Збройних Сил України".

05.05.2005 року
рішенням Харківської обласної медико-соціальної експертної комісії № З, на
підставі свідоцтва про хворобу від 04.03.2005 року № 205/118, виданого
військово-лікарською комісією Центрального клінічного госпіталю Державної
прикордонної служби України. ОСОБА_1 було визнано інвалідом 3 групи, визначено
50) втрати працездатності, та вказано, що травма пов"язана з виконанням
обов"язків військової служби.

Законом України „ Про державну
прикордонну службу України, зокрема ст. 26
передбачено, що порядок та умови здійснення компенсаційної виплати визначає
Кабінет Міністрів України.

Відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України №
731 від 2.06.2004 року
було затверджено „Порядок призначення та проведення компенсаційний виплат у
разі загибелі ( смерті)
або каліцтва військовослужбовців Державної прикордонної служби", згідно
якої позивач у випадку звернення до суду у період дії зазначеної постанови мав
право на відповідну компенсацію, однак 17.11.2004
року, Постановою Кабінету Міністрів України № 1549 коло осіб, які мають
право на відповідну компенсацію було обмежено.

Відповідно до п.
6 Порядку передбачено проведення компенсаційних виплат військовослужбовцям
Держприкордонної служби у разі настання інвалідності внаслідок захворювання або
нещасного випадку, інвалідам третьої групи у розмірі тримісячного грошовою
забезпечення.

У розмірі до
десятирічного грошового забезпечення, компенсаційні виплати, згідно вказаного
положення передбачені у разі загибелі (
смерті) або каліцтва військовослужбовців ДПС України поранення ( контузії, травми
або каліцтва), захворювання, отриманого під час виконання службових обов'язків.
пов"язаних з безпосередньою охороною державного кордону чи суверенних прав
України, в її виключній (
морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду.

Таким чином,
судова колегія приходить до висновку, що на підставі рішення Адміністрації
Державної прикордонної служби України обгрунтовано була проведена компенсаційна
виплата у розмірі тримісячного грошового забезпечення.

Посилання
позивача та його представника на той факт, що ОСОБА_1 отримавши травму у
зв"язку з виконанням військових обов'язків, що підтверджується рішенням
Харківської обласної медико-соціальної експертної комісії, має право на
компенсаційну виплату у десятирічному грошовому забезпеченню не відповідає
матеріалам справи.

Відповідно до
ст. 357 Положення
про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України,
затвердженого наказом Міністра Оборони України від 04.01.1994 року № 2 та
зареєстрованого в Міністерстві юстиції 29.07.1994
року за № 177/386, який застосовується
в Державній прикордонній службі України, причинний зв'язок захворювань,
поранень, травм мають право визначати тільки штатні військо-лікарські комісії..

П.1 ст. 359 вищевказаного
положення передбачає, якщо поранення (
травма, контузія, каліцтво) одержані при охороні державного кордону у
мирний час, постанова військово-лікарської комісії приймається з формулюванням:
„Поранення ( травма,
контузія, каліцтво) пов"язане із захистом Батьківщини".

Крім цього, п.1.2 Інструкції про
встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України від 07.04.2004 року № 183 містить окрему
норму щодо формулювання причини інвалідності, пов'язаної з охороною державного
кордону в мирний час, а саме: „Травма, пов"язана із захистом
Батьківщини". Довідка МСЕК від 05.05.2005
року, видана ОСОБА_1 не містить такого формулювання.

Ст.6 Закону
України ,, Про
Державну прикордонну службу України" встановлює загальну структуру та
чисельність Державної прикордонної служби, відповідно до якої органами охорони
державного кордону - є
прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти.

Відповідно до
ст. 10 вищевказаного
Закону України, органи державного кордону безпосередньо виконують поставлені
перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення
недоторканості державного кордону України.

Прикордонний
загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби
України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону
самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону.

Посилання
позивача на те, що він, виходячі зі своїх службових обов'язків здійснював
загальне керівництво Східним регіональним управлінням ДПС України, не свідчить
про те, що він під час отримання травми в наслідок ДТП заступив на
охорону державного кордону України у складі прикордонного відповідного
підрозділу.

Таким чином,
судова колегія приходить до висновку, що ні в судове засідання районного суду
ні в судове засідання апеляційної інстанції позивачем не було надано доказів
стосовно отримання ним травми під час виконання службових обов'язків,
пов"язаних з безпосередньою охороною державного кордону у складі саме
прикордонного наряду.

Оцінивши докази
у справі у їх сукупності, судова колегія приходить до висновку, що позивні
вимоги Лйди Б.В. не підлягають задоволенню.

Керуючись п. З
ч. 1 ст.198, п.З, 4 ч. 1 ст. 202, ст.ст. 207, 210 - 212 КАС України,
судова колегія судової палати, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу представника Адміністрації Державної прикордонної служби України
задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2006 року скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України, Адміністрації Державної прикордонної
служби України про
стягнення компенсації внаслідок
втрати працездатності, отримання інвалідності, пов'язаної з
виконанням обов'язків військової служби відмовити.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в

касаційному
порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня проголошення.