Справа № к-21652/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді:
Бутенка В.І..,

суддів:
Лиски Т.О., Панченка О.І., Сороки
М.О., Штульмана І.В.,

при секретарі Мацюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку
касаційного провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1- представника
ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 02 грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від
14 квітня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови
від 24.10.2005 р. про накладення штрафу, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2005 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Дніпровського РУЮ у м.
Києві, відповідач), треті особи: Акціонерний банк "Ажіо",
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроальянс", в якому вона
просила скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського
РУЮ у м. Києві від 24.10.2005 р., винесену при примусовому виконанні наказу
№23/277 від

03.05.2005 р. Господарського суду м. Києва про стягнення
з ТОВ "Агроальянс" на користь ТОВ "Укрвторресурси" боргу у
розмірі 5740,80 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня
2005 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2006 року, у відкритті
провадження по даній справі було відмовлено у зв'язку з її непідсудністю адміністративному
суду та роз'яснено право на звернення з позовом до господарського суду.

В касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на
порушення норм процесуального права, просить ухвалені по справі судові рішення
скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до
висновку про наявність підстав для її часткового задоволення виходячи з
наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження за даним
адміністративним позовом, суд першої інстанції виходив з тих мотивів, і з цим
погодилась апеляційна судова інстанція, що оскільки виконавче провадження
здійснюється при виконанні наказу виданого Господарським судом м. Києва, то
позивачка має право оскаржити дії органів державної виконавчої служби тільки до
господарського суду, який розглянув відповідну справу.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної
інстанцій погодитись не можна, оскільки вони є передчасними та ґрунтуються на
неповно встановлених обставинах справи.

Стаття 159 КАС України визначає, що судове рішення
повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно
і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлена ухвала Печерського районного суду м. Києва
від 02 грудня 2005 року зазначеним вимогам статті 159 КАС України не
відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1212
Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність
органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором.

Вказана норма містить виключний перелік осіб, які мають
процесуальне право подавати скарги на відповідні дії (бездіяльність) органів
державної виконавчої служби до господарських судів.

В касаційній скарзі представник позивачки вказує, що у
виконавчому провадженні щодо примусового виконання наказу № 23/277 від
03.05.2005 року Господарського суду м. Києва про стягнення з ТОВ
"Аероальянс" на користь ТОВ "Укрвторресурси" грошових
коштів ОСОБА_2 не є ані стягувачем, ані боржником. Позивач не є учасником
виконавчого провадження в розумінні частини першої статті 10 Закону України
"Про виконавче провадження".

Незважаючи на те, що з'ясування даної обставини є
необхідним для вирішення питання про прийняття чи повернення позовної заяви, це
не знайшло свого відображення ні в ухвалі суду першої, ні апеляційної
інстанції. Суди обмежились встановленням факту оскарження позивачкою дій
органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських
судів у зв'язку з чим дійшли висновку про непідвідомчість даного спору
адміністративному суду.

Крім того, слід зазначити, що статтею 1212
Господарського процесуального кодексу України передбачено право оскаржувати
лише дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби.

Статтею 383 ЦПК України передбачено право учасників
виконавчого провадження на оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадової
особи державної виконавчої служби.

Таким чином, в якості змісту та обсягу можливого предмету
позову законодавець розрізняє рішення, дії чи бездіяльність у цивільному
процесі та дії чи бездіяльність посадової особи державної виконавчої служи - у
господарському, що знаходить підтвердження у роз'ясненнях наданих Постановою
Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого
провадження", абзацом першим пункту 13 якої визначено, що у справах за скаргами
на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця предметом судового
розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (дії
чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів).

В той же час, представник позивачки в касаційній скарзі
наголошує, що предметом поданого адміністративного позову було саме рішення
посадової особи державної виконавчої служби у формі правового акта
індивідуальної дії, яке не може розглядатись ні в порядку статті 1212
Господарського процесуального кодексу України, ні в порядку передбаченому ст.
383 Цивільного процесуального кодексу України, а тому згідно правил ст. 181
Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності іншого порядку
судового оскарження, підлягає вирішенню за правилами адміністративного
судочинства.

Суд зазначені обставини в судовому засіданні не дослідив,
не дав їм жодної оцінки і не з'ясував процесуальний статус позивачки у
виконавчому провадженні та предмет заявленого позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене судом не на підставі повно
і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції зазначених порушень, допущених
судом першої інстанції, не перевірив та жодної оцінки їм не дав, обмежившись
повторенням фактичних обставин справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд
касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень частини 2 статті 227 КАС України
підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно
застосували норми процесуального права, тому постановлені судові рішення
підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції, яким за правилами предметної підсудності на даний час є
Окружний адміністративний суд м. Києва.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 18, 220, 221,
223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня
2005 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2006 року -
скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду м.
Києва на новий судовий розгляд.

Ухвала є остаточною і не може бути оскаржена, крім
випадків, встановлених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Судді: