Справа № 22-а-3060/2008
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Назарцева В.О.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06
червня 2008 року справа
№ 22-а-3060/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Геращенка І.В.

суддів при секретарі за участю:
позивача відповідача

Арабей Т.Г., Малашкевича С.А.
Літвіновій Л.О. ОСОБА_1 не з'явився

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Будьоннівської районної у м. Донецьку ради

на постанову

Будьоннівського районного суду м.
Донецька

від

08 січня 2008 року

у адміністративній справі

№ НОМЕР_2

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2002 -2005 роки, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2005 року
ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради про стягнення недоплачених
сум на оздоровлення за 2002 - 2005 роки, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на день фактичної виплати.

Постановою Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 08 січня 2008 року позов ОСОБА_1 було
задоволено, з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по
недоотриманим сумам на оздоровлення за 2002 - 2005 роки у сумі 2688 грн. 20
коп.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме: без урахування розміру цього виду допомоги,
встановленого постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Всі виплати,
передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної
допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної
плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними постановами КМУ.

Суд першої інстанції
при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку в управлінні
праці та соціального захисту населення Волноваської райдержадміністрації
Донецької області як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції (надалі
ЧАЕС), категорія 2, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачена щорічна допомога
на оздоровлення першої та другої категорії в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент
виплати становив: з 1 січня 2003 році - 185 грн., з 1 грудня 2003 року - 237 грн.,
з 1 січня 2004 року - 205 грн., з 1 вересня 2004 року - 237 грн., з 1 січня
2005 року - 262 грн., з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня 2005 року -
310 грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн., з 1 січня 2006 року - 350 грн., з 1
липня 2006 року - 375 грн., з 1 грудня 2006 року - 400 грн., з 1 квітня 2007
року - 420 грн., з 1 липня 2007 року - 440 грн. та з 1 жовтня 2007 року - 460
грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: у вересні 2003 року
за 2002 рік - 15 грн. 70 коп., у квітні 2004 року за 2003 рік - 15 грн. 70
коп., у лютому 2005 року за 2004 рік - 15 грн. 70 коп., у травні 2005 року за
2005 рік - 15 грн. 70 коп.

Таким чином, суд
першої інстанції вирішив, що фактично за 2002 - 2005 роки відповідачем було
недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 2688 грн. 20
коп.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача проти
доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної
інстанції при розгляді справи встановив, що
ОСОБА_1є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,
(категорія 2), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1, наявною у
матеріалах справи.

З 1992 року по
теперішній час позивач має 2 категорію у зв'язку з участю у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією
посвідчення.

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон №
796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, віднесеним до
першої і другої категорії - п'ять мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір
такої допомоги встановлений для 2 категорії в 26,70 грн., а з 2005 року -
постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - постанова № 562), якою розмір зазначеної допомоги 2
категорії встановлений в 100 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами №№ 836, 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для 2
категорії - 26,70 грн. та з 2005р. - 100 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004, 2005 роки, а не постанови №№ 836, 562, згідно частини 4 статті 9 КАС
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до
пункту 2 Указу Президента України «Про Єдиний державний реєстр нормативних
актів» від 27.06.1996 року (зі змінами) стосовно преюдиції нормативних актів.

Конституція - Основний Закон
України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів приходить до
висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно застосував
конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які Держава надає
громадянам.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 15,70 гривень за період 2003 - 2005 роки, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року
№ 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення (далі - головні розпорядники коштів). Таким чином, відповідач є
головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з
державного бюджету.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону та приписів п.п. 1-3 Порядку використання коштів Державного
бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 936 від
20.09.2005 року у управління праці та соціального захисту населення з'явився обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
щодо, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Тому, звернення з
позовними вимогами до управління праці та соціального захисту населення щодо
стягнення щорічної допомоги є обґрунтованим.

Проте, суд першої
інстанції допустив помилку щодо зобов'язання відповідача провести перерахунок
щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2002 рік. Ці вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
виплату щорічної допомоги на оздоровлення хоча і здійснюють органи соціального захисту
населення, але починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256
(із змінами та доповненнями). Таким чином, позивач пред'явив позовні вимоги у
зазначеній частині до неналежного відповідача у справі.

Тому в частині
стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за 2002 рік, колегія
суддів вважає за необхідне відмовити
позивачу в стягненні коштів за 2002 р. саме до цього відповідача.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з
відповідача за рахунок державного бюджету на користь позивача необхідно
стягнути недоотримані суми допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005 роки,
виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати у загальній
сумі - 3737 грн. 90 коп. ( в 2003 році - (205 грн. х 5) -15 грн. 70 коп. = 1009
грн. 30; в 2004 році - (262 грн. х 5) - 15 грн. 70 коп. = 1294 грн. 30 коп.; в
2005 році - (290 грн. х 5) - 15 грн. 70 коп. = 1434 грн. 30 коп.).

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 2 ч. 1 ст. 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Будьоннівської районної у м. Донецьку ради на постанову Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 08 січня 2008 року у справі № НОМЕР_2 р.-
задовольнити частково.

Постанову Будьоннівського районного суду м. Донецька від 08 січня 2008 року
у справі № НОМЕР_2 р. за позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального
захисту населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради про визнання дій
неправомірними та стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002-2005 роки
- скасувати.

Позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії посадових осіб Управління праці та соціального
захисту населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради щодо виплати
ОСОБА_1 суми щорічної допомоги на оздоровлення за період 2003-2005 років у
розмірах, встановлених постановою КМУ №
836, 562.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської
районної у м. Донецьку ради за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1недоотриману
щорічну допомогу на оздоровлення за
2003, 2004, 2005 роки у сумі 3737 грн. 90 коп.

В решті позову ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
Будьоннівської районної у м. Донецьку ради -
відмовити.

Постанова набирає законної сили
з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин постанови, з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий:
І.В. Геращенко

Судді: Т.Г.
Арабей

С.А. Малашкевич