Справа № 22-а-5781/2008
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

19 червня 2008
року справа
№ 22-а-5781/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Бадахової Т.П.

Старосуда М.І. при секретарі
судового засідання

Чуріковій Я.О.

за участю представників:

від позивача:

не з”явився

від відповідача:

не з”явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м. Дебальцеве
Донецької області

на постанову Донецького окружного адміністративного
суду

від

24 березня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-4849/08 (суддя Білак С.В.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
Пенсійного фонду України у м. Дебальцеве Донецької області

про

зобов'язання
провести перерахунок пенсії

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 24 березня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволений, внаслідок чого визнані неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в м. Дебальцеве Донецької області щодо
відмови ОСОБА_1 в перерахуванні пенсії в
розмірі, встановленому ст. ст. 50,54
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, зобов'язано Управління Пенсійного фонду
України у м. Дебальцеве Донецької області
перерахувати пенсію в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію, заподіяну здоров'ю в розмірі
50% мінімальної пенсії за віком з 1 липня 2007 року.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Позивач
в письмових запереченнях на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Позивач віднесений до першої категорії
осіб, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1 від 7 вересня 1991 року (арк.. справи 11), є інвалідом 3
групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно
до норм ч. 4 ст. 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивач звернувся до Управління Пенсійного
фонду України у м. Дебальцеве Донецької області
з заявою про нарахування державної та додаткової пенсій у розмірах, встановлених зазначеною нормою Закону, на що УПФУ
відмовило в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав
такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (надалі спеціальний закон), оскільки відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Стаття 50 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних
розмірах, зокрема інвалідам 3 групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми
розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1.

Частиною 1 статті 33 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” визначені розміри пенсії по
інвалідності залежно від групи інвалідності. Для інвалідів 3 групи такий розмір
складає 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28
цього Закону.

Зазначене посвідчує, що після внесення
змін у частину 3 статті 54 спеціального закону (17 листопада 2005 року),
обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами
загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в
залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального
закону.

Колегія судів не приймає посилання
відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1
частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною
третьою доповнена Законом України № 2505 від 25 березня 2005 року (набрав
чинності 31 березня 2005 року), тоді як частина третя статті 54 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” змінена Законом України від 17 листопада 2005
року № 3108-15 (набрав чинності 13 грудня 2005
року). Саме неврахування відповідачем зазначених змін стало однією з причин
хибного висновку щодо неможливості застосування стосовно позивача норм абзацу 1
статті 28 загального закону в частини визначення мінімального розміру пенсії за
віком на рівні прожиткового мінімуму.

Частина 4 статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по
3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком. Приписи зазначеної норми
співпадають з приписами пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1997 року № 523 (з наступними змінами
та доповненнями).

Посилання відповідача на частину 5 статті
54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою визначено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії
у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався
розміром 19 гривень 91 копійка, визначеним Кабінетом Міністрів України, зокрема
постановою № 1 від 3 січня 2002 року „Про підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного бюджету”, (а з 1 вересня 2004 року - 22 грн.
30 коп.), колегія судів не приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в
силу різного правового навантаження цих визначень неможливо. Якщо „порядок”
відповідає на питання „як, яким чином”, то „розмір” - „скільки”.

Наведена частина статті викладена із
змінами згідно із Законами України № 2532-12 від 1 липня 1992 року, та №
3285-12 від 17 червня 1993 року (в редакції Закону № 230/96 від 6 червня 1996 року),
тоді як частина третя, яка визначає обчислення і призначення пенсії по
інвалідності змінена Законом № 3108-15 від 17 листопада 2005 року (набрав
чинності 13 грудня 2005 року) і регулює безпосередньо правила обчислення пенсій
за нормами статті 54 спеціального закону.

Правовою підставою позовних вимог є частина
3 статті 67 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” якою зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір
пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, у тому числі віднесеним
до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування
при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України „Про прожитковий мінімум” від 15 липня 1999 року №
966-14. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції
посиланням на застосування у межах спірних відносин постанов Кабінету Міністрів
України спростовується також приписами пункту першого та шостого статті 92
Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія
його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону, а також абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4,
пунктом 2 частини першої статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень
загального Закону якими передбачено що умови, норми та порядок пенсійного
забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що
до приведення законодавства України у відповідність із Законом (Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування), закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Правові засади формування та застосування
державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію
закріплених конституцією України та законами України основних соціальних
гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-3. Статтею 17 даного
Закону до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір
пенсії за віком. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні
державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути
нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 19 зазначає,
що виключно законами України визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний
захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній
життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та
закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях
Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є
видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом
прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22
Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційне розгляд справи і
ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що
конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції
України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване,
звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання
прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права,
закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Колегія судів вважає, що скаржником не
наведено доводів, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового
рішення.

Керуючись статтями 24, 167, 184, 195,
196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного
фонду України у м. Дебальцеве Донецької області на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 березня 2008 року у справі №2-а-4849/08 -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду на постанову
від 24 березня 2008 року у справі
№2-а-4849/08 - залишити без змін.

Ухвала у повному обсязі складена у
нарадчій кімнаті 19 червня 2008 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
Р.Ф.
Ханова

Судді:
Т.П. Бадахова

М.І.
Старосуд

З
оригіналом згідно:

Суддя
Р.Ф. Ханова