Справа № 2а-5363/2008
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2008-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-5363/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

14 липня 2008 року
Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді-Самойлової
В.В.

при
секретарі- Демченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Могилів-Подільського
прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної
служби України про визнання незаконним
рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
просить визнати неправомірними дії відповідача щодо зняття його та членів його родини з квартирного
обліку, відповідно до протоколу № 3 від
19.01.2004р. засідання житлової комісії та зобов'язати відповідача поновити
його на квартирному обліку з 19.01.2004р., посилаючись на те, що проходив
службу в Могилів-Подільському прикордонному загоні Південного регіонального
управління Державної прикордонної служби України з 01.09.1993р. по
05.05.2004р., та з 01.09.1993р. поставлений на квартирний облік для отримання
житла в складі сім'ї три чоловіка. Також зазначив, що під час проживання в м.
Могилів-Подільський Вінницької області він та члени його родини в приватизації
участі не брали, приватним нерухомим майном не володіли та іншим житлом не були
забезпечені та факт того, що його та членів його родини знято з черги для
отримання житла, як незаконно перебуваючих стало його відомо лише 17.03.2008р.
Окрім цього, просить відшкодувати за рахунок відповідача на його користь
моральну шкоду в розмірі 100000 грн., оскільки
принижена його честь та гідність, внаслідок порушення його права.

Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що
позивач під час знаходження у них на квартирному обліку штучно погіршив свої
житлові умови шляхом вселення на житлову площу,
де мешкали дві сім”ї, при цьому покинувши житло в м.
Могилів-Подільський, яке він придбав 03.01.2002р. за договором
куплі-продажу, та мається лист
адміністрації Державної прикордонної служби України № 6/5-9899 від
18.12.2003р., згідно якого вони зобов'язали їх виконати вимоги п. 17 «Правил
обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових
приміщень в Україні», а саме зняти ОСОБА_1 з квартирного обліку.

Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд приходить висновку про
задоволення позову частково зі слідуючих підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1в період з 01.09.1993р. по 05.05.2004р. проходив
військову службу у Могилів-Подільському прикордонному загоні Південного
регіонального управління Державної прикордонної служби України та з якого звільнений відповідно до наказу від
06.05.2004р. № 51-о/с.

З
01.09.1993р. позивач знаходився у відповідача на квартирному обліку для
отримання житла із складом сім'ї три чоловіка.

19.01.2004р. житловою комісією Могилів Подільського прикордонного
загону, відповідно до протоколу № 3,
ОСОБА_1 знято з квартирного обліку зі слідуючих підстав: в 2001р. проводилась
перереєстрація житлових справ військовослужбовців, які перебували на
квартирному обліку. При оформленні своєї житлової справи ОСОБА_1 подав в КЕС
загону довідку Ф-3 про склад сім'ї та з місця проживання, в якій вказано, що
він разом з родиною та матір'ю мешкають в квартирі з 4-х кімнат житловою площею
49,43 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1. Тобто, на одного члена сім'ї приходиться 9,8
м.кв., що вище нижчого рівня санітарних і технічних вимог, які визначаються
рішеннями виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів. 15.03.2002р.
ОСОБА_1 після продажу вказаної квартири придбали будинок по АДРЕСА_2 та під час
розподілу в частині службового житла знімається з реєстраційного обліку з даної
адреси та реєструється тимчасово на 1 рік по АДРЕСА_3 де крім його родини на
житловій площі 40,0 м.кв. мешкає ще 4 особи, але фактично продовжує мешкати
разом з матір'ю в будинку по АДРЕСА_2. Даний факт мешкання підтверджено під час
комісійного обстеження його житлових умов членами житлової комісії.

Згідно
ст. 3 Закону України « Про військовий обов'язок і військову службу» Правовою
основою військового обов'язку і військової служби є Конституція України, цей
Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили
України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші
закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та
інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави,
виконання військового обов'язку, проходження військової служби та статусу
військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до Згідно до п.8 ст.1 Закону України ”Про державні гарантії
соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв'язку з
реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей” №1763-1V від
15.06.2004р. позивач має право на отримання житла протягом трьох років після
звільнення із служби .

Згідно
ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування
у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського
житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни
мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або
придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом
індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших
підставах, передбачених законодавством України. Ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові
права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських організацій.

Статтею
31 ЖК України, передбачено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових
умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках
державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому
законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства
Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно
проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством
Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Відповідно до ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов
визнаються громадяни: забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається
в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською
республіканською радою професійних спілок; які проживають у приміщенні, що не
відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; які хворіють на тяжкі
форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в
комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік
зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я
Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних
спілок; які проживають за договором
піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового
фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних
кооперативів; які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в
будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; які
проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових
умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української
РСР. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для
одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.

Стаття 35
ЖК України передбачає, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом
обміну займаного приміщення, його псування або руйнування, відчуження
придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини
будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла
внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання
нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення
житлових умов протягом п'яти років з моменту погіршення житлових умов. Не
беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов працездатні особи, які
не займаються суспільно корисною працею.

Згідно
ст. 36 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов,
здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті
районного, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних
депутатів. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних
республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР і Радою
Міністрів Української РСР, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх
проживання.

Відповідно до ст. 37 ЖК України облік потребуючих поліпшення житлових
умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що
мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у
житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також
і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які
залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв'язку з
виходом на пенсію. У випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і
Української РСР, працівники медичних, культурно-освітніх, торговельних та інших
установ і організацій, які безпосередньо обслуговують трудовий колектив
підприємства, установи, організації, та інші особи за їх бажанням беруться на
облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з робітниками і службовцями
цього підприємства, установи, організації.

На
підставі ст.38 ЖК України порядок обліку громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими
актами законодавства Української РСР.

Стаття
40 передбачає, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення
житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків,
передбачених частиною другою цієї статті. Громадяни знімаються з обліку
потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: поліпшення житлових умов,
внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; виїзду
на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; припинення трудових
відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на
обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР,
цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; засудження до
позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; подання
відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на
облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на
облік. У разі смерті громадянина, який перебував на обліку потребуючих
поліпшення житлових умов, за членами його сім'ї зберігається право подальшого
перебування на обліку. Таке ж право зберігається за членами сім'ї громадянина,
який перебував на обліку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних
депутатів і був знятий з обліку з підстав, зазначених у пунктах 2 і 4 цієї
статті. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться
органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.
Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни
повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку. Не
знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов народні депутати
України, які перейшли на постійну роботу у Верховну Раду України, і члени їх
сімей за місцем попередньої роботи чи постійного проживання.

Відповідно до
вимог статті 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем не
надано доказів наявності підстав для зняття позивача з обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов, оскільки відсутній правовий документ, який
посвідчує право власності позивача на нерухоме майно. Факт отримання
ОСОБА_1 грошових коштів від ОСОБА_2, яка
є його матір”ю, для придбання житла, яка і є власником квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договіру куплі-продажу, нотаріально
посвідченого 03.01.2002р., не може вважатися
підставою законності та обгрунтованості рішення відповідача щодо
вищевказаного, як і інші посилання відповідної сторони, а саме, на штучне
погіршення позивачем своїх житлових умов шляхом переселення з вказаного житла
на житло, де мешкало дві сім”ї за відсутністю обгрунтованості останнього. Також
відсутні докази про письмове повідомлення позивача щодо його зняття з обліку
громадян, які потребують поліпшення житлових умов з зазначенням підстав зняття
з обліку.

Посилання відповідача, що вони повинні виконувати вимоги викладені в
листі адміністрації Державної прикордонної служби України № 6/5-9899 від
18.12.2003р. є безпідставними, оскільки цей лист не є нормативно - правовим
актом.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження. У справах
щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це
повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу
між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким
чином, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень порушені вимоги Житлового
кодексу України, а саме: позивача безпідставно знято з обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов, при цьому письмо не повідомивши його про
це, а тому дії відповідача підлягають визнанню неправомірними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно вимог ст.8
КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ,
де передбачено, що суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода
на обов”язковість яких надана Верховною
Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу,
таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який
закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де
передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

А тому
при таких обставинах, вказані дії відповідача
не можуть вважатися законними та обгрунтованими, оскільки вони
направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції
України.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, не обгрунтовані та не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.9, 11, 159 КАСУ, ст. ст. 8, 19, 22 Конституції України,
ст. ст. 9, 31, 34-40 ЖК України, Законом України «Про військовий обов'язок та
військову службу», Законом України « Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей», суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії Могилів-Подільського прикордонного загону Південного
регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо зняття ОСОБА_1 та членів його родини з квартирного обліку, відповідно до протоколу № 3 від 19.01.2004р.
засідання житлової комісії та зобов'язати Могилів-Подільський прикордонний
загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України
поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 19.01.2004р.

В частині відшкодування
моральної шкоди в позовних
вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження,
а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ - з
дня складання постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя-