Справа № 2а-66/2007
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2007-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-66
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
квітня 2007 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого
- судді Борисюк Л.П.

суддів - Лук»яненко Л.М., Твердохліб В.А.

при секретарі -
Котенко B.C.

з участю
представника позивача- ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Державного комітету України у
справах національностей та релігій про скасування неправомірного рішення та
зобов»язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
в грудні 2006 року звернувся до суду з вищеназваним позовом до відповідача.

При
цьому зазначав, що 09 листопада 2005 року отримав рішення від відповідача про
відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу
біженця, згідно ч.6 ст.12 Закону України «Про біженців».

Вважає
рішення необґрунтованим і незаконним, оскільки воно прийнято без врахування та
дослідження всіх обставин які мають важливе значення, що була порушена сама
процедура розгляду його скарги, розглянута в його відсутності, без врахування
політичної ситуації, яка склалась в Іраку, що рішенням йому відмовлено на
підставі ч.6 ст.12 Закону України «Про біженців», однак зазначена норма
передбачає подібну відмову лише за відсутності умов, передбачених абз.2 ст.1
Закону про що він вказував у заяві про надання статусу біженця.

Даною
відмовою були порушені його права гарантовані ст.14 Загальної декларації прав
людини, 1948року та право гарантоване ч.2 ст.26 Конституції України, тому
звертається до суду.

В
судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Представник
відповідача заперечував проти позову посилаючись на те, що при прийнятті
рішення про відмову в наданні статусу біженця всебічно були вивчені подані
матеріали, врахована політична ситуація, що склалася в Іраку, був врахований
висновок управління у справах національностей та міграції, також зазначив, що
позивач не надав доказів на підтвердження наявності умов для набуття ним
статусу біженця та недоведено його побоювання стати жертвою переслідувань.

Суд,
заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи вважає, що
в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що громадянин Іраку ОСОБА_1прибув в Україну 24 жовтня 1994 року,
легально, через Йорданію, мав візу на в»їзд в Україну. В 2000 році у нього було
вкрадено паспорт з візою та реєстраціями. Зі слів позивача він звертався до
посольства Іраку в Москві, а в 2002 році і в Києві з метою

відновлення
документів, однак відповіді не отримав, в даний час знаходиться на території
України нелегально, до посадових осіб прикордонних військ України або органу
внутрішніх справ із заявою про надання статусу біженця не звертався.

25
серпня 2003 року рішенням Державного комітету у справах національностей та
міграції скарга позивача відхилена про відмову у прийнятті заяви про надання
статусу біженця згідно ст.9 Закону України «Про біженців», оскільки останній
порушив порядок подання заяви про надання статусу біженця.

19.02.2004
року позивач повторно звертався до відповідача з заявою про надання статусу
біженця, однак йому було відмовлено на підставі абз.6 ст.12 Закону України «Про
біженців».

Рішенням
Подільського районного суду м. Києва від 28.02.2005 року останньому поновлено
строк для звернення з заявою про на дання статусу біженця.

15
червня 2005 року відповідачем був виданий наказ про прийняття заяви про надання
статусу біженця громадянина Іраку ОСОБА_1та його було ознайомлено з правами та
обов»язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Згідно
висновку головного спеціаліста відділу у справах біженців Управління у справах
біженців та міграції Державного комітету України у справах національностей та
міграції підстави для надання статусу біженця в Україні громадянину Іраку
ОСОБА_1відсутні в зв»язку з відсутністю умов, зазначених в абзаці другому ст. 1 Закону України «Про
біженців».

Відповідно
до ст. 1 Закону України «Про біженців» біженцем є особа, яка не є громадянином
України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань
за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства(підданства),
належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом
цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань
або, не маючи громадянства ( підданства) і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Рішенням
від 16.08.2005 року позивачу було відмовлено в оформленні документів для
вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні відповідно абзацу б
ст.12 Закону України «Про біженців» в зв»язку з відсутністю обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства(підданства), належності до певної групи або
політичних переконань.

Судом
при розгляді адміністративної справи не встановлено, що рішення про відмову в
наданні статусу біженця було прийняте відповідачем без дотримання процедури,
передбаченої законом, без аналізу відповідних матеріалів та перевірки наданої
інформації.

Підставою
для відмови позивачу в наданні статусу біженця стало всебічне вивчення поданих
матеріалів та висновок відповідача згідно якого, як повідомив позивач, що він
виїхав з Іраку із-за політичної обстановки, під час поваленого режиму ОСОБА_3є безпідставною,
оскільки останній не навів суду

жодних доказів,
які б підтвердили факт його переслідування на батьківщині, крім того ситуація в
Іраку покращилась.

Згідно
постанови KM України від 08.11.2006 року Державний комітет України у
справах національностей та міграції реорганізований в Державний комітет у
справах національностей та релігій.

Таким
чином аналізуючи зібрані по справі докази колегія суду вважає, що вимоги
позивача про скасування рішення та зобов»язання прийняти правомірне рішення про
надання йому статусу біженця не ґрунтуються на законі і не підлягають
задоволенню.

На підставі
зазначеного та керуючись ст.1,6,10,12,13,14 Закону України «Про
біженців»,ст.ст.17,69-70,160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В позові
ОСОБА_1до Державного комітету України у справах національностей та релігій про
скасування неправомірного рішення, щодо надання статусу біженця та зобов»язання
вчинити певні дії, відмовити.

Постанова
може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом
10 днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.