Справа № 22а-581/2007
Суддя: Козаченко В.І.
Дата ухвалення: 2007-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22а-581/07 Головуючий
першої інстанції Бобровський І.М.
Категорія 39 Суддя-доповідач
апеляційної інстанції Козаченко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року колегія судців судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого: Козаченка В.І.,

суддів: Довжук Т.С., Лівійського
І.В.,

при секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1

та прокурора Жмура А.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві адміністративну справу за апеляційною скаргою представника
прокуратури Миколаївської області на постанову Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 16 люто­го 2007 р. за позовом ОСОБА_1 до прокуратури
Миколаївської області про визнання неправомірною відмови у виплаті грошової
допомоги за вислугу ро­ків та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

03 січня 2007 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до
прокуратури Миколаївської області про визнання неправомірною відмови у виплаті
йому грошової допомоги, перед­баченої ч. 15 ст. 501 Закону України „Про
прокуратуру" від 05 листопада 1991 р. (з насту­пними змінами, далі -
Закон), та стягнення моральної шкоди.

Позивач
посилався на те, що він з 01 вересня 1993 р. працював в органах прокурату­ри
України: спочатку - старшим помічником прокурора м. Южноукраїнська, з 06 грудня
2001 р. - заступником цього ж прокурора, а 21 листопада 2006 р. - звільнений з
органів прокуратури за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, хоча
вже отримував пенсію, а тому мав бути звільнений за вислугою років.

На думку
позивача він має право на отримання грошової допомоги, передбаченої ч. 15 ст.
501 указаного Закону, однак йому необґрунтовано відмовлено в її нарахуванні та
виплаті.

Вважаючи такі
дії відповідача неправомірними, позивач просив суд зобов'язати про­куратуру
Миколаївської області виплатити йому зазначену грошову допомогу, а також 10000
грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями відповідача.

Постановою
Южноукраїнського міського суду від 16 лютого 2007 р. позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенні частково. Зобов'язано прокуратуру Миколаївської області ви­платити
йому грошову допомогу в розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія,
за кожний повний рік роботи прокурором. Також стягнуто з відповідача на користь
пози­вача 3000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі представник прокуратури Миколаївської області, посилаючись на невірне
застосування судом норм матеріального права, просив постанову скасувати і
ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю
- доповідача, пояснення сторін, дослідивши надані докази та пе­ревіривши
законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеля­ційної
скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що
апе­ляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

2

Питання
пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих врегульоване ст. 501 названо­го
Закону (у редакції Закону від 26 листопада 1993 р.)

Затим, Законом
України „Про внесення змін до Закону України „Про прокуратуру" від 12
липня 2001 р., до
вказаної ст. 501 зазначеного Закону були внесені зміни, які набули чинності з
26 липня 2001 р.

Тепер,
відповідно до ч. 15 ст. 501 указаного Закону, прокурорам і слідчим у разі ви­ходу
на пенсію за вислугою років чи за інвалідністю виплачується грошова допомога
без сплати податку в розмірі місячного заробітку, з якого нарахована пенсія, за
кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у
науково-навчальних закла­дах прокуратури.

Судом першої
інстанції правильно встановлено, що з 01 серпня 1971 р. по 01 лютого 1990 р. ОСОБА_1 проходив
службу в органах внутрішніх справ, коли був звільнений в запас на підставі
діючого на той час пп. г) п. 67 Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою РМ
СРСР від 23 жовтня 1973 р.

З 01 лютого 1990
р. він отримував пенсія відповідно до ст.
ст. 12-А, 13-А Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких ін­ших осіб";

Потім, під час
роботи ОСОБА_1 в прокуратурі, за його заявою від 14 жовтня 2003 р., Управлінням
Пенсійного фонду України м. Южноукраїнська він був переведений з 01 листопада
2003 р. на інший вид пенсії - за вислугою років, відповідно до частин 5, 7, 9,
14 ст. 50і Закону України „Про прокуратуру", але продовжував працювати,
отри­муючи заробітну плату відповідно до законодавства та маючи право на
отримання вихід­ної грошової допомоги при звільненні.

З органів
прокуратури позивача було звільнено 21 листопада 2006 р. з підстав, пе­редбачених
ч. 1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, але у зв'язку з виходом на пе­нсію
за вислугою років, яку він вже отримував на підставі зазначеного Закону.

Однак, при цьому
вказану грошову допомогу позивач не отримав, хоча її виплата передбачена як ч.
15 так і ч. 18 ст. 501 цього Закону, якими визначено, що положення цієї статті
поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до на­брання
чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалід­ністю
безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закла­дах,
незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи,
перед­баченого цією статтею.

Системний аналіз
змісту ст. 501 названого Закону та конституційних принципів, на яких базується
здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на
пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга),
8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша), 46 Основного Закону України
правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність
законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб
учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій
і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі
чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто
набуте право не може бути скасоване чи зву­жене. В даному випадку набуте
ОСОБА_2право на отримання грошової допомоги

Встановивши в
законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок об­числення і
виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і
особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян
пільго­ві умови призначення пенсії залежно від ряду об'єктивно значущих
обставин, що харак­теризують трудову діяльність (особливості умов праці,
професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь
відповідальності тощо). Законодавець пови­нен робити це з дотриманням вимог
Конституції України в тому числі принципів рівно­сті та справедливости

3

Тому, виходячи з
таких засад, законодавець не передбачив у названому Законі мож­ливості
позбавлення права працівника прокуратури на отримання грошової допомоги у тому
разі, коли він виходить на пенсію не відразу після набуття відповідного стажу
робо­ти, а реалізує таке право через певний час, продовжуючи працювати в
прокуратурі.

В зв'язку з чим,
місцевий суд вірно застосував до правовідносин, які виникли між позивачем та
відповідачем, частини 15,18 ст. 501 указаного Закону, та обґрунтовано задо­вольнив
позов в частині виплати грошової допомоги.

Разом з тим,
судова колегія, застосовуючи норми Конвенції про захист прав людини та основних
свобод, а також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Калок
проти Франції (2000)", "Недбала проти Польщі (2000)", "Тома проти
Люксембургу (2001)", які більш змістовно розкривають поняття
справедливої" сатисфакції, прийшла до висновку, що сам факт визнання
порушених прав позивача та покладення на відповідача обов'язку по виплаті
грошової допомоги, є достатнім засобом для згладжування душев­них переживань
ОСОБА_1 Тому його позов про відшкодування моральної шкоди за­доволенню не підлягає.

Керуючись ст.
ст. 195, 198, 201, 202, 205 - 207 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу представника прокуратури Миколаївської області задоволь­нити частково.

Постанову
Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 лютого 2007 р. в частині
вирішення позову про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій
частині нову постанову.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до прокуратури Микола­ївської області про стягнення моральної
шкоди відмовити.

В решті рішення
місцевого суду залишити без змін.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протя­гом
одного місяця.