Справа № 2а-4155/2008
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2008-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-4155/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

11 липня 2008 року
Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді-Самойлової
В.В.

при
секретарі- Демченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Головного Управління МВС України в Харківській області, 3-я
особа: заступник начальника Головного Управління МВС України в Харківській
області Єгупенко В.В. про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
просить визнати неправомірними дії відповідача щодо винесення наказу № 88 о/с від 20.06.2007р. про його звільнення з органів внутрішніх справ та про скасування останнього, поновлення його на посаді старшого
оперуповноваженого відділу карного розшуку Чугуївського РВ ГУМВС України в
Харківській області з 20.06.2007р., посилаючись на те, що ним 19.06.2007р. під
впливом тяжких для нього обставин і під психологічним тиском його керівництва
та в силу домінуючої традиції беззаперечного підкорення наказу вищого
начальника, яка склалася в органах внутрішніх справ, подано рапорт про
звільнення з органів внутрішніх справ, та в порушення вимог Постанови від
29.07.1991р. "Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР"
відповідачем не були з'ясовані поважні причини, що перешкоджають виконанню ним
службових обов'язків та це питання не виносилось на розгляд кадрової та
атестаційної комісії. Окрім цього, просить відшкодувати за рахунок відповідача
на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн., оскільки зазнав душевних
страждань, внаслідок порушення його права.

Представник відповідача та третьої особи за дорученнями Сергєєв С.Ф.
проти позову заперечує, посилаючись на те, що згідно Постанови від 29.07.1991р.
"Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ Української РСР" співробітник може бути
звільнений на протязі від першого дня подання рапорту та до останнього дня протягом трьохмісячного терміну з підстав,
там передбачених. В даному випадку позивач звільнений зі служби відповідно до
поданого ним рапорту про звільнення за
власним бажанням та проведеної службової перевірки, в якій вивчені вказані поважні
причини, що перешкоджали виконанню ним службових обов'язків та з висновками
цієї перевірки, як і з висновками атестації,
ОСОБА_1 погодився та підтвердив це особистим підписом.

Заслухавши сторони, дослідивши докази суд приходить висновку про
задоволення позову частково виходячи зі слідуючих підстав.

Встановлено, що з 2001р. по
2007р. ОСОБА_1 проходив службу у
Чугуївському РВ ГУМВС України в Харківській області на посадах: дільничний
інспектор, оперуповноважений розшуку, старший оперуповноважений карного розшуку та має стаж служби в органах
внутрішніх справ близько 10 років з
урахуванням часу навчання у спеціалізованому учбовому закладі - Харківському
Національному універсітеті внутрішніх справ з 1997р. по 2001р.

Під
час проходження служби у Чугуївському РВ
ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_1 позитивно зарекомендував себе,
заохочувався подяками та почесними грамотами. Під час проходження служби в
органах МВС України мав дисциплінарні
стягнення, але вони погашені в
установленому порядку, оскільки пройшло більше року після їх накладень, та на
час звільнення вважався, як такий що не
має дисциплінарних стягнень, відповідно до статті 18 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", де передбачено,
що особа рядового або начальницького складу вважається такою, яка не має
дисциплінарного стягнення, якщо її заохочено шляхом дострокового зняття
дисциплінарного стягнення, нагороджено державною нагородою чи відзнакою
Президента України або минув рік з дня накладення дисциплінарного стягнення, в
зв”язку з чим, суд вважає безпідставними посилання відповідної сторони на цю
обставину, як на обставину, яка була врахована при прийнятті рішення щодо
звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ.

19.06.2007р. позивачем на ім'я заступника начальника Головного
Управління МВС України в Харківській області Єгупенко В.В. подано рапорт про
звільнення з посади старшого оперуповноваженого карного розшуку Чугуївського РВ
ГУМВС України в Харківській області за власним бажанням.

Представником відповідача надано копію вказаного рапорту, де
значиться інша дата його складання -
20.06.2007р. Даний факт, що рапорт подано позивачем 19.06.2007р. а в рапорті
дата складання 20.06.2007р. представником відповідача не заперечувався, з
посиланням на те, що це дата реестрації рапорту через канцелярію відповідного
РВ ГУМВД, яка співпадає з датою звільнення.

20.06.2007р. згідно наказу заступника начальника Головного Управління
МВС України в Харківській області Єгупенко В.В. № 88 о/с позивача звільнено у
званні капітана з посади старшого оперуповноваженого карного розшуку
Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області за власним бажанням

Відповідно до п.п „ж” п. 64 Постанови від 29.07.1991р. "Про
затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР" особи середнього, старшого і
вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на
військовий облік): за власним бажанням - при наявності поважних причин, що
перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно
п. 68 Постанови від 29.07.1991р. "Про затвердження Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
Української РСР" особи рядового і начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого
начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за
три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

20.06.2007р., тобто у день подання /реєстрації/ рапорту, у відсутності
ОСОБА_1 Чугуївським РВ УМВС України в Харківській області проведене службове розслідування по факту
звільнення його з органів внутрішніх справ, відповідно до висновку, якого
причиною такого звільнення є його
власне бажання в зв”язку з тим , що його не влаштовують умови праці,
заробітня платня та на цьому наполягає родина, але докази останнього, як такі:
пояснення членів його родини, тощо, не приведені. Також Чугуївським РВ УМВС України в
Харківській області в цей день проведена
атестація щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ в порушення вимог
п. 48 Постанови від 29.07.1991р.
"Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ Української РСР". Факт здійснення
перевірки у відсутності ОСОБА_1, тобто без проведення особистої
співбесіди, підтвердив в судовому
засіданні представник відповідача з посиланням, що ОСОБА_1 на цьому наполягав
відповідно до його рапорту про звільнення.

Згідно п.
47 вищевказаної постанови атестації осіб рядового і начальницького складу має
передувати підготовча робота (організаційні та виховні заходи, індивідуальні
бесіди з тими, хто підлягає атестації).

Тобто, в
даному випадку передбачена законодавством індивідуальна бесіда з позивачем не
проводилась. Крім того, службове розслідування та атестація стововно факту
звільнення позивача з органів внутрішніх справ проведена не в складі комісії та
органом, який не є повноважним органом
щодо вирішення питання про прийняття та звільнення зі служби, при цьому
наказ відповідача відсутній про делегірування своїх повноважень Чугуївському РВ
УМВС стововно вищевикладеного.

Доводи
представника відповідача, що особи
рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за
особистим проханням та подали стосовно цього рапорт можуть бути звільнені зі
служби в той же день є безпідставними,
оскільки тим самим порушується право особи
щодо відкликання рапорту та подальшої служби в органах внутрішніх справ.
Не навмисно ж законодавець визначив в
данному випадку 3-х місячний термін, тим самим маючи на увазі поняття розумного
строку щодо прийняття обгрунтованих
рішень чи вчинення дій, відповідно до вимог ст.2 ч.3 КАСУ.

Судом
встановлено, що звільненню позивача з органів внутрішніх справ передували
слідуючи події - відносно нього
проводились оперативно-розшукові заходи працівниками Управління Служби
Безпеки України в Харківській області в подальшому органами прокуратури
проводилась дослідча перевірка в порядку ст. 97 КПК України щодо причетності
ОСОБА_1до скоєння злочину передбаченого
ст. 368 ч. 2 КК України стосовно факту, що мав місце при слідуючих обставинах.

18.06.2007р. в центральній частині м.
Чугуєва у громадському місці позивача
затримано працівниками Управління
Служби Безпеки України в Харківській області та доставлено до прокуратури
Харківської області для надання пояснень. Стосовно цього факту службове
розслідування відповідачем не проводилось, хоча про дану подію було відомо
відповідачу, чим порушені вимоги Постанови від 29.07.1991р. "Про
затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР", що не заперечується відповідною
стороною.

02.07.2007р. прокуратурою Харківської області винесено постанову проте, що в діях ОСОБА_1відсутній склад
злочину.

Таким
чином, в даному випадку не були з'ясовані дійсні причини звільнення позивача зі
службі в органах внутрішніх справ, що перешкоджали виконанню його службових обов'язків, а саме: чи з
причин незадоволення умовами праці та заробітної плати, за вимогою його родини
чи з причини його затримання 18.06.2007р. працівниками УСБУ в Харківській
області, в зв”язку з проведенням оперативно-розшукових заходів компетентними
органами, не дивлячись на те, що відповідачеві відомі були дійсні причини
звільнення позивача, але в інтересах служби йому було вигідно звільнити позивача
за власним бажанням, а не з підстав, які дескридитують звання робітника
міліції. Чому підтверженням є пояснення представника відповідача стосовно
відсутності службового розслідування
щодо інцентенту, який стався
18.06.2007р. з ОСОБА_1, в зв”язку з його службовою діяльністю, оскільки мало
місце подання ним рапорту про звільнення за власним бажанням та підтверженням
цього є поспішність / протягом одного
дня /, з якою проведене його звільнення, що не відповідає принципу розумного
терміну прийняття рішення суб”єктом владних повноважень в розумінні ст.2 КАСУ.
Вищевказане дає суду підстави вважати, що мотивом звільнення позивача є не
власне бажання, а події, пов”язанні з проведенням відповідним органом Служби
Безпеки України
оперативно-розшукових заходів щодо
злочинних дій, причетність до яких позивача була виключена, чому підтверженням
також на думку суду є факт зверненя
ОСОБА_1з первісним позовом про оскарження дій відповідача щодо відмови стосовно
повторного його прийому на службу до органів внутрішніх справ. Тобто, в
даному випадку відсутні підстави його звільнення з органів внутрішніх справ за
власним бажанням при наявності поважної причини, яка перешкоджає виконанню
службових обов”язків та рапорт ним про звільнення з вказаних підстав подано під
впливом тяжких для нього обставин і під психологічним тиском його керівництва
та в силу домінуючої традиції
беззаперечного підкорення наказу вищого начальника, яка склалася в
органах внутрішніх справ, з чим суд погоджується щодо обгрунтованості доводів позивача
стосовно незаконності прийнятого рішення відповідача про його звільнення з
органів внутрішніх справ.

Відповідно до вимог статті 71 КАСУ кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

В даному
випадку відповідною стороною не надані
докази поважності звільнення позивача зі служби та проведення службової
перевірки і атестації стосовно цього за його участю відповідно до вимог
Постанови від 29.07.1991р. "Про затвердження Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української
РСР", як і стосовно прийняття рішення про звільнення позивача не
керівником структурного розділу, а його заступником Єгупенко В.В, до
повноважень якого згідно його посадової посади не відноситься вирішення
вказаного питання, а тому у суда маються підстави вважати, що вказана
посадова особа діяла не в межах своїх повноважень.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження. У справах
щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це
повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу
між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким
чином, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, порушені вимоги Постанови від 29.07.1991р. "Про
затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР", а саме: не проведено
службове розслідування стосовно затримання позивача 18.06.2007р. працівниками
УСБУ в Харківській області, не дотримані строки та порядок проведення
службового розслідування з приводу подання
ОСОБА_1 рапорту про звільнення з органів внутрішніх справ та має місце
не відповідність дати подання рапорту позивача про звільнення та його
реєстрації, не втановлена поважна
причина звільнення позивача, яка перешкоджає виконанню службових
обов”язків, а тому сукупність наведених доказів дає суду підстави для висновку
про те, що відповідач діяв не на
підставі, не в межах та не у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, в зв”язку з чим має
місце порушення права позивача на прийняття законного рішення щодо його
звільнення з органів внутрішніх справ, захист якого можливо шляхом поновлення його на посаді, яку він займав до звільнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно вимог ст.8
КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ,
де передбачено, що суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода
на обов”язковість яких надана Верховною
Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу,
таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який
закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де
передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

А тому
при таких обставинах, вказані дії відповідача
не можуть вважатися законними та обгрунтованими, оскільки вони
направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції
України.

Відповідно до вимог ст. 256 КАСУ постанова в частині поновлення позивача
на службі підлягає негайному виконанню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1щодо відшкодування моральної шкоди у
розмірі 50000 грн. суд важає їх необгрунтованими та як такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 159 КАСУ,
ст. ст. 8, 19, 22 Конституції
України, Постановою від 29.07.1991р.
"Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ Української РСР", суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії Головного Управління МВС України в Харківській області в
частині винесення наказу № 88 о/с від
20.06.2007р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та скасувати
його.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу карного
розшуку Чугуївського РВ ГУМВС України в
Харківській області з 20.06.2007р.

В частині відшкодування
моральної шкоди в позовних
вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді
старшого оперуповноваженого відділу карного розшуку Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській
області.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження,
а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ - з
дня складання постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя-