Справа № 22-а-461/2006
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2007-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року червня місяця 26 дня Судова
колегія Одеського апеляційного

адміністративного суду у складі:

головуючого
- Милосердного М.М.

суддів - Бітова А.1.

- Золотнікова О.С. при секретарі - Усенко С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення
Любашівської районної державної адміністрації на постанову Любашівського
районного суду Одеської області від 28 квітня 2007 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту
населення Любашівської районної державної адміністрації в Одеській області про
визнання незаконною бездіяльності відповідача та стягнення недоплаченої
щорічної грошової допомоги інваліду війни 2-ї групи,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом до управління праці та
соціального захисту населення Любашівської районної державної адміністрації
(далі РДА) в Одеській області про стягнення недоплаченої разової допомоги
учасникам бойових дій, вказуючи, що він є учасником бойових дій, інвалідом
війни 2-ї групи і відповідно до Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" держава повинна виплачувати щорічно
до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком. Однак, в порушення зазначеного Закону йому була виплачена вказана
грошова допомога не в повному обсязі. Тому просив визнати бездіяльність
Управління праці та соціального захисту населення Любашівської РДА незаконною
та стягнути з відповідача на його користь 6022грн.80 коп. заборгованість за
виплатами по одноразовій грошовій допомозі, виходячи з прожиткового мінімуму.

Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 28 квітня 2007
року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення Любашівської РДА в Одеській області на користь
ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу у 2003- 2006 роках як інваліду
війни 2-ї групи у сумі 5366гр.40 копійок.

В апеляційній скарзі управління праці та соціального захисту населення
Любашівської районної державної адміністрації ставиться питання про скасування
постанови суду в зв'язку з тим, що вона прийнята з порушенням норм матеріального
права, зокрема не застосовані Закони України «Про державний бюджет України» на
2003-2006 роки, та не враховані фінансові можливості держави.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної
скарги управління праці та соціального захисту населення Любашівської районної
державної адміністрації, перевіривши законність і обгрунтованість постанови
суду в межах позовних

Справа
№22а-461/2006 р. Головуючий
у першій інстанції Вужиловський О.В.

Категорія
№ 36 Доповідач
Милосердний М.М.

вимог і
доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1. є учасником бойових дій, інвалід
війни 2-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів
війни - учасників бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_1 від 21 березня 2001
року).

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року зі змінами,
щорічно, до 05 травня учасникам бойових дій, інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:

· інвалідам
1 групи - десять мінімальних пенсій за віком;

· інвалідам
2 групи - вісім мінімальних пенсій за віком;

· інвалідам
3 групи - сім мінімальних пенсій за віком.

У 2003 році Кабінет Міністрів України своєю постановою
від 13.03.2002р. № 279 визначив мінімальну пенсію у сумі 47,3 грн., у 2004 році
розмір мінімальної пенсії за віком становив 50 грн. (постанова КМУ №544 від
15.04.2003р.). У 2005 році розмір мінімальної пенсії за віком встановлений
ст.28 ч.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. у розмірі прожиткового мінімуму і відповідно до
ст.1 Закону України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік» від
19.10.2004р. № 2089 становив 332 грн. на місяць на одну особу, яка втратила
працездатність. У 2006 році, прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, з 1 квітня 2006 року затверджений у розмірі 359 гривень.

Таким
чином позивачу-інваліду війни 2 групи, повинні бути сплачені:

· у2003
році - 378,4 грн. (47,3*8);

· у 2004
році - 400 грн. (50 грн. * 8);

· у 2005
році - 2656грн. (332 гри. * 8), - у 2006 році - 2872грн. (358 грн.*8).

Однак виплати були здійснені на підставі Законів України «Про державний
бюджет», всього позивач отримав 940 гри.

Проаналізувавши діюче національне законодавство, суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що, виходячи із вимог ст. 22 Конституції України
при прийнятті нових Законів або внесенні змін до чинних законів держава не
вправі допускати звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, у тому числі
І для ветеранів війни, Закон відносно яких встановив, що нормативні акти
органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права
і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

При цьому суд прийняв до уваги правову позицію Конституційного Суду
України, який неодноразово розглядав питання щодо конституційності положень
Законів України про Державний бюджет України у частині обмежень пільг,
компенсацій і гарантій, на які відповідно до чинного законодавства мають право
окремі категорії громадян.

Для значної кількості громадян України, пільги, компенсації і гарантії,
право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел
існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення
достатнього життєвого рівня (ст. 48 Конституції України (254к/96-ВР), який
принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого Законом
(частина третя статті 46 Конституції України), тому звуження змісту та обсягу
цього права шляхом прийняття нових Законів або внесення змін до чинних Законів,
за ст. 22 Конституції України, не допускається. Зупинення його дії можливе за
умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85, пункту 19
частини першої статті 92 Конституції України (254к/96-ВР) надзвичайного стану
(стаття 64 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 20
березня №5-рп/20029 v005P710-02 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій.

Конституційний суд звернув увагу на те, що практика
ревізування пільг, компенсацій і гарантій триває, зокрема, на підставі частини
п'ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно, до 05 травня, інвалідам війни новина

Справа
№22а-461/2006 р. Головуючий
у першій інстанції Вужиловський О.В.

Категорія
№ 36 Доповідач
Милосердний М.М.

виплачуватись
разова грошова допомога у розмірах: інваліда 1 групи - десять мінімальних
пенсій за віком, 2 групи - вісім мінімальних пенсій за віком, 3 групи - сім
мінімальних пенсій за віком. Проте статтею 44 Закону (1344-15) розміри такої
допомоги зменшено.

Це, як зазначив Конституційний Суд України, суперечить вимогам ст. 2 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", згідно з якою права та пільги для ветеранів війни і членів їх
сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього
Союзу РСР не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни (частина друга);
нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування,
які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є
недійсними (частина третя).

З таких підстав, колегія судів погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що положення Законів України "Про Державний бюджет
України", в даному випадку, не можуть бути застосовані, оскільки вони
суперечать нормам Конституції України про недопустимість звуження змісту на
обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів (ст. 22 ч. З Конституції України (254к/96-ВР),

Тому суд першої інстанції обгрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_1.
про стягнення заборгованості по виплаті разової щорічної допомоги за 2003 - 2006
роки в сумі 5366 грн.40 копійок.

Згідно ст.17 ч.1 Закону України "Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при
розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи
до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції "Кожна ... особа має
право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного права".

Розглядаючи борги у сенсі поняття "власності", яке міститься у
ст.1 ч.1 Протоколу № 1 до Конвенції і яке не обмежене лише власністю на фізичні
речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві,
борги, що становлять майно, можуть також розглядатися як "майнові
права" і, таким чином, як власність.

Тому при розгляді справи "Кечко проти України"
(заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи
дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного
бюджету, держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок,
вносячи зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає
виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні
положення є чинними (п.23 рішення суду ).

В зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України
про колізію двох нормативних актів - Закону України, відповідно якого
встановлені надбавки з бюджету, і який є діючим, та Закону України " Про
Державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього Закону, на
думку Уряду України, превалювали як lex specialis.

Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки
органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань (п.26 рішення Качко проти України; див. mutatis mutandis рішення
у справі Бірдов проти Росії, № 59498/00).

З таких підстав висновки суду першої інстанції відповідають як нормам
національного законодавства, так і міжнародного - ст.1.ч.1 Протоколу № 1
Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною
законодавства України, і практиці Європейського Суду з прав людини як джерело
права.

Тому доводи у апеляційній скарзі про посилання на відсутність фінансових
можливостей держави не можуть бути прийняті до уваги.

Оскільки правові положення, які передбачають виплату разової щорічної
допомоги учасникам бойових дій до Дня Перемоги є чинними, і позивач, який є
інвалідом війни 2 групи

Справа
№22а-461/2006 р. Головуючий
у першій інстанції Вужиловський О.В.

Категорія
№ 36 Доповідач
Милосердний М.М.

має
право на її одержання, органи державної влади не можуть свідомо відмовити у цих
виплатах.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при
вирішенні справи не припустився, а наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст.
206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу управління праці та соціального захисту населення Любашівської районної
державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Любашівського
районного суду Одеської області від 28 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України
протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.