Справа № 22-а-4907/2008
Суддя: Шаптала Н.К.
Дата ухвалення: 2008-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2008 року місто Донецьк

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шаптала Н.К.

суддів апеляційного
суду: Ляшенка
Д.В., Колеснік Г.А.

при секретарі судового засідання: Денисенко К.С.

З участю сторін: сторони або
їх представники у судове засідання не з'явились, про час та
місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином;

розглянувши
апеляційну скаргу

Управління праці
та соціального захисту населення виконкому Кіровської міської Ради Луганської
області

на постанову

Кіровського міського суду Луганської області

від

12 березня 2008 року

за позовом

ОСОБА_1

до

1.Управління
праці та соціального захисту населення Кіровської міської Ради Луганської
області; 2.Управління Державного казначейства України у місті Кіровську
Луганської області

про

Визнання дій
неправомірними, стягнення недоотриманої щорічної грошової допомоги ;

ВСТАНОВИВ:

Постановою
Кіровського міського суду Луганської області від 12 березня 2008 року були
визнані неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення
Кіровської міської Ради Луганської області щодо відмови ОСОБА_1. у перерахунку
щорічної грошової допомоги на оздоровлення та щорічної грошової допомоги до 5
травня та з Управління праці та соціального захисту населення Кіровської
міської Ради Луганської області на користь ОСОБА_1було стягнуто грошову
допомогу до 5 травня за 2004 та 2007 роки у сумі 3467,60 грн. та щорічну разову
грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 1880 грн.

Відповідач - Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської міської Ради Луганської області, з постановою суду не погодився та
подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції
скасувати, та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1в повному обсязі.

Колегія суддів,
заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а постанова суду першої
інстанції маж бути залишена без змін.

До
такого висновку колегія суддів прийшла з огляду на наступне:

Як
правильно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1. має статус
ветерана війни, якому встановлена 2-га група інвалідності, та відповідно має
право на допомогу передбачену ч.5 ст.13
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а
саме, на щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 8-ми мінімальних
пенсій за віком. Також, позивач ОСОБА_1. є учасником
ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, та має статус громадянина
постраждалого від ліквідації Чорнобильської катастрофи, якому встановлена 2-га
група інвалідності, і йому відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 року
підлягають сплаті одноразові щорічні компенсації на оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої на момент її виплати.

Колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_1в частині стягнення недоплаченої грошової
допомоги до 5 травня лише за 2004 та 2007 роки, оскільки врахував Рішення
Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, відповідно до
якого визнані такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 44
Закону України «Про Державний бюджет на 2004 рік», якими було зменшено суму
виплат встановлених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», а також, враховано Рішення Конституційного суду України
від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, яким положення ст. 29 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» № 489-V, щодо обмеження
виплат встановлених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» - також визнані неконституційними.

Колегія вважає, що суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1в частині стягнення одноразової щорічної компенсації на
оздоровлення вірно виходив саме з вимог Закону, який має вищу юридичну силу
відносно постанов Кабінету Міністрів України, якими, в свою чергу, керувався
відповідач, сплачуючи позивачу допомогу у зменшених розмірах.

Колегія суддів,
приймає до уваги норми ст.ст. 46, 48 Конституції України, відповідно до яких,
громадяни України мають право на достатній життєвий рівень та соціальний
захист, що включає в себе і право громадянина на пенсійне забезпечення в
старості. Більш того, пенсії та інші соціальні
виплати та допомоги мають забезпечувати рівень життя громадянина не
нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того,
Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі ЗУ №2017 від 05.10.2000р.),
визначаються правові засади формування та застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією
України та законами України - основних соціальних гарантій.

Статтею 17
ЗУ №2017 основні державні
соціальні гарантії встановлюються
Законами України, з метою забезпечення конституційних прав громадян на
достатній життєвий рівень - до таких гарантій віднесено і мінімальний розмір пенсії за віком та мінімальний
розмір заробітної плати, - які не можуть бути меншими від прожиткового
мінімуму встановленого законом.

Відповідно до
норм ст. 99 КАС України - для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Нормами ст. 100 КАС України передбачено, що пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін, що мало місце в даному випадку, та з огляду на що, судом першої
інстанції і були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1в частині стягнення одноразової щорічної компенсації на оздоровлення лише за
2007 рік.

За таких
обставин, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає
задоволенню, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

На підставі
викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 195, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206
КАС України, колегія;-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення
виконкому Кіровської міської Ради Луганської області - залишити без
задоволення.

Постанову Кіровського
міського суду Луганської області від 12 березня 2008 року про визнання
неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Кіровської
міської Ради Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щорічної
грошової допомоги на оздоровлення та щорічної грошової допомоги до 5 травня та
з Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської Ради
Луганської області на користь ОСОБА_1було стягнуто грошову допомогу до 5 травня
за 2004 та 2007 роки у сумі 3467,60 грн. та щорічну разову грошову допомогу на
оздоровлення у розмірі 1880 грн. - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
з дня набрання ухвалою законної сили.

Колегія суддів: