Справа № 22-а-5630/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

03 липня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-5630/08

Донецький апеляційний адміністративний суд
у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за участю : позивача

Денисенко К.С. ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому апеляційну
скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної
у м. Донецьку ради

на постанову

Пролетарського районного суду м. Донецька

від

21 квітня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-175/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2002 - 2007 роки, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2008 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом, в якому просила
стягнути з відповідача недоотримані суми на оздоровлення за 2002-2007 роки, у
загальному розмірі 7153,50 грн.

Постановою Пролетарського
районного суду м. Донецька від 21 квітня 2008 року позов було задоволено
частково, а саме стягнуто з УПСЗН Пролетарської районної у м. Донецьку ради
недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2002, 2003, 2004, 2005, 2007
роки в сумі 5643,50 грн.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Пролетарської
районної у м. Донецьку ради як особа,
яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, його визнано інвалідом 3
групи, у зв'язку з чим позивач користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Суд
задовольнив позов про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002-2005,
2007 роки і виходив з того, що ст. 48 вищезазначеного закону передбачає щорічну
виплату допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1
категорії 3 групи в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір
мінімальної заробітної плати на момент виплати становив: при виплаті допомоги
за 2002 рік - 185 грн., за 2003 рік - 205 грн., за 2004 рік - 290 грн., 2005
рік - 332 грн., за 2007 рік - 460. Судом встановлено, що відповідачем позивачу
щорічна допомога на оздоровлення сплачувалась таким чином: допомога за 2002 рік
- 21,50 грн. (виплата здійснена 28.11.2003); 2003 рік - 21,50 грн. (виплата
здійснена 29.04.2004); 2004 рік - 21,50 грн. (виплата здійснена 23.06.2005);
2005 рік - 90 грн. (виплата здійснена 20.09.2006); 2006 рік - 90 грн. (виплата
здійснена 18.07.2006); 2007 рік - 90 грн. (виплата здійснена 27.12.2007).

Таким
чином, судом було встановлено, що фактично за період з 2002 по 2005 та 2007
роки відповідачем було не доплачено позивачу суму щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 5643,50 грн.

Суд
відмовив в задоволені позовних вимог в частині перерахунку допомоги за 2006р. у
зв'язку з тим, що дія Закону № 796-ХІІ в частині виплати компенсації і допомоги
у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006р. зупинена.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, управління зазначило, що здійснювало виплати,
керуючись Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від
12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної
скарги. Відповідач в судове засіданні за викликом не з'явився.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне в їх
задоволенні відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1є інвалідом третьої групи, що
підтверджується посвідченням, віднесений до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що також підтверджується
відповідним посвідченням.

Відповідно до абз. 3, 4 ч.4 ст.48 Закону № 796-ХП щорічна допомога інвалідам 2 групи виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, а інвалідам
3 групи - у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати (абз.7 ч.4 ст. 48 Закону №
796-ХП).

Відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на
оздоровлення за 2002 рік 21,50 грн., за 2003 рік в розмірі 21,50 грн. за 2004
рік в розмірі 21,50 грн. встановлену постановою Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836)., за 2005
рік в розмірі 90 грн., за
2006 рік в розмірі 90 грн., за 2007 рік в розмірі 90 грн. встановлену
постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 "Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі - постанова № 562).

Відповідно
до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами № 836 та № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема,
постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 3 групи постановою
№ 836 встановлена допомога - 21,50 гривень (за грошовою реформою 1996 року),
постановою № 562 встановлена допомога - 90 гривень.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та
Закони України, яким встановлені розміри мінімальної заробітної плати, зокрема
на час виплати допомоги позивачу, а не постанови №№ 836, 562.

Положення
пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”,
яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини
третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого
частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від
№ 6-рп від 09.07.2007 р.

Таким
чином, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі 21,50 грн. за 2002 рік, 21,50 грн. за 2003 рік, у
розмірі 21,50 грн. за 2004 рік, у розмірі 90 грн. за 2005 рік та у розмірі 90
грн. за 2007 рік, - суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними та стягнув з Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради на корить позивача суми
недоотриманої щорічної допомоги за 2002-2005, 2007 роки.

Тобто
суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким
чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду
не вбачається.

Керуючись
ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205,
ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У
Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної
у м. Донецьку ради на постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від
20 лютого 2008 року у справі 21 квітня 2008 року за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у м.
Донецьку ради «про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002 - 2007
роки» - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

Іменем України

(вступна та резолютивна
частини)

03 липня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-5630/08

Донецький апеляційний адміністративний суд
у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за участю : позивача

Денисенко К.С. ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому апеляційну
скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної
у м. Донецьку ради

на постанову

Пролетарського районного суду м. Донецька

від

21 квітня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-175/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2002 - 2007 роки, -

Керуючись
ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205,
ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У
Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної
у м. Донецьку ради на постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від
20 лютого 2008 року у справі 21 квітня 2008 року за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у м.
Донецьку ради «про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002 - 2007
роки» - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: