Справа № 22ас-190/2007
Суддя: Морозовський В.І.
Дата ухвалення: 2007-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22ас-190/2007 Постанову ухвалено під
Категорія 39 судді
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
березня 2007 року місто
Вінниця

Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого
: Морозовського В. І.,

суддів : Оніщука В.В. і Чорного В.І.,

при секретарі : Мазур Ю.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу військового прокурора Івано-Франківського
гарнізону на постанову Замостянського район­ного суду м. Вінниці від 30 жовтня
2006 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військових частин А0215 і А1349 про стягнення
надбавки до грошового забезпечення за безперервну військову службу, -

встановила:

30
жовтня 2006 року постановою Замостянського районного суду м. Вінниці вказаний
вище позов частково задоволений: дії командування військо­вої частини А1349 по
нарахуванню та виплаті у заниженому розмірі вказаної надбавки до грошового
забезпечення, передбаченої Указом Президента України від 5 травня 2003 року №
389 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства
внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України
та Управління державної охорони України за безперервну службу», визнані
незаконними. Військову частину А1349 зобов'язано провести позивачу доплату
різниці між фактично виплаченою надбавкою за безперервну військову службу та
цією надбавкою в розмірі 70 % за період з вересня 2003 року по вересень 2005
року (крім листопада та грудня 2003 року). Одночасно з відповідача в дохід
держави стягнуто судовий збір в сумі 51 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1
про стягнення надбавки до грошового забезпечення за безперервну військову
службу з військової частини А0215 - відмовлено.

В апеляційній скарзі військовий прокурор, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та
ухвалити нове судове рішення.

В ході розгляду справи апеляційним судом позивач доводи апеляційної скарги
заперечував, вважаючи їх безпідставними, тому просив скаргу відхилити та
залишити постанову суду без змін.

Представники військового прокурора Івано-Франківського гарнізону та
військових частин А0215 і А1349 в судове засідання не з'явилися, про дату, час
та місце судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином, у
зв'язку з чим судовою колегією у відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України
прийнято рішення про розгляд справи у відсутності зазначених осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність
та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, при цьому виходить з таких
підстав.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду- без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що всупереч твердженню апелянта, суд
дослідив нормативно-правові акти, що регулюють порядок і умови нарахування та
виплати військовослужбовцям МО
України щомісячної надбавки до грошового забезпечення за безперервну
військову службу, дав їм належну оцінку в мотивувальній частині постанови, а
також дійшов вірного висновку про невідповідність обмеження Міністром оборони
України розмірів надбавки за безперервну військову службу вимогам чинного
законодавства України, згідно яких ніхто не має права обмежувати
військовослужбовців у наданих їм правах і свободах.

По справі також встановлено та не заперечується апелянтом, що Міністром
оборони України виданий наказ № 308 від 30 липня 2004 року, на підставі якого
виплата зазначеної надбавки військовослужбовцям структурних підрозділів
центрального апарату МО України,
Генерального штабу Збройних Сил України та їх функціональних органів
військового управління, що утриму­ються на окремих штатах, здійснюється без
обмежень, які розповсюджені на військовослужбовців інших структурних
підрозділів МО України.

Зазначене розмежування у виплаті грошового забезпечення, одною із складових
частин якого є надбавка за безперервну військову службу і яке у відповідності
до ч.З ст.9 Закону України "Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей" мало б визначатись залежно від
посади, військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання,
трива­лості та умов військової служби, а фактично встановлюється в залежності
від місця проходження служби окремими з військовослужбовців, не відповідає
вимогам вказаного вище Закону та суперечить конституційним засадам рівності

прав і свобод людини
та громадянина, гарантованим ст.ст.21 і 24 Конституції України.

Крім того, зі змісту розділу 4 Інструкції про порядок і умови виплати
щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України,
затвердженої наказом Міністра оборони України № 149 від 26 травня 2003 року,
випливає, що підставою позбавлення військовослужбовця виплати цієї надбавки є
наказ відповідного командира (начальника) військової частини, військового
навчального закладу, організації, установи. Однак відповідачами та військовим
прокурором не надано подібних наказів із зазначенням підстав позбавлення
позивача або виплати йому цієї надбавки у заниженому розмірі. Наявна у
матеріалах справи копія службової картки ОСОБА_1
свідчить про відсутність у нього протягом служби дисциплінарних стягнень
(а.с.9).

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, який,
правильно встановивши дійсні обставини справи, ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування або
зміни постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст.
198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу військового прокурора Івано-Франківського гарнізону
залишити без задоволення, а постанову Замостянського районного суду м. Вінниці
від 30 жовтня 2006 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця.