Справа № 22-а-1889/2008
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Суддя-доповідач - Геращенко
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21
травня 2008 року справа
№ 22-а-1889/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Геращенка І.В.

суддів при секретарі

Арабей Т.Г., Малашкевича С.А.
Скопинській А.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Докучаєвської міської ради

на постанову

Докучаєвського міського суду
Донецької області

від

19 грудня 2007 року

у адміністративній справі

№ 2-а-120/07

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Докучаєвської міської ради Управління Державного
казначейства у м. Докучаєвську

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2005, 2006 роки, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2007 року ОСОБА_1
звернувся
до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Докучаєвської міської ради, Управління Державного
казначейства у м. Докучаєвську про стягнення недоплачених сум на оздоровлення за 2005, 2006 роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати
на день фактичної виплати.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2007 року позов ОСОБА_1 було частково
задоволено, з першого відповідача на користь позивача стягнута заборгованість
по недоотриманим сумам на оздоровлення за 2005 рік. В решті позову у
задоволенні відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме: без урахування розміру цього виду допомоги,
встановленого постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Всі виплати, передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі
виплати щорічної допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі
мінімальної заробітної плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними
постановами КМУ.

Суд першої інстанції
при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку в управлінні
праці та соціального захисту населення Дзержинської міської ради як особа, яка
є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
1, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», передбачена щорічна допомога на оздоровлення першої
та другої категорії в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, інвалідам 3
групи - чотири мінімальні заробітні плати, при цьому розмір мінімальної
заробітної плати на момент виплати становив:
з 1 січня 2005 року - 262 грн., з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1
липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн., з 1 січня 2006
року - 350 грн., з 1 липня 2006 року - 375 грн., з 1 грудня 2006 року - 400
грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: в жовтні 2005 року
за 2005 рік - 90 грн., в вересні 2006 року за 2006 рік - 90 грн.

Таким чином, суд
першої інстанції вирішив, що фактично за 2005 рік відповідачем було недоплачено
позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 1238 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної
інстанції при розгляді справи встановив, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,
(категорія 1), що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1, наявною у
матеріалах справи.

З 2005 року по
теперішній час позивач має 3 групу інвалідності у зв'язку з участю у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією довідки МСЕК,
наявною в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон №
796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, віднесеним до
першої і другої категорії - п'ять мінімальних заробітних плат, інвалідам 3
групи - чотири мінімальні заробітні плати.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України
постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - постанова № 562), якою розмір зазначеної допомоги інвалідам
3 групи встановлений в 90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною постановою
№ 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів 3 групи - 90 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2005 рік, а не постанова № 562, згідно частини 4 статті 9
КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України «Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів» від 27.06.1996 року (зі змінами) стосовно преюдиції
нормативних актів.

Конституція
- Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які
Держава надає громадянам.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 90 грн. за 2005 рік, суд першої інстанції обґрунтовано визнав
неправомірними.

Крім того, суд першої
інстанції дійшов до правильного висновку, визнавши дії відповідача правомірними
при нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році, оскільки дія
абзацу четвертого частини четвертої статті 48 була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України
N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006
рік», який до теперішнього часу не визнаний неконституційним
Конституційним Судом України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року
№ 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь,
відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих
держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання
праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).
Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за
рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону та приписів п.п. 1-3 Порядку використання коштів Державного
бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 936 від
20.09.2005 року у управління праці та соціального захисту населення з'явився обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
щодо, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Тому, звернення з позовними вимогами до управління праці та соціального
захисту населення щодо стягнення щорічної допомоги є обґрунтованим.

Статтею 63 спеціального Закону фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Зазначене доводить, що Управління, як
розпорядник коштів Державного бюджету України, є належним відповідачем.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами апеляційної
скарги висновки суду не спростовуються, а тому постанова підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Докучаєвської міської ради на постанову Докучаєвського міського суду Донецької
області від 19 грудня 2007 року у справі № 2-а-120/07 - залишити без
задоволення.

Постанову Докучаєвського міського суду від 19 грудня 2007 року у справі №
2-а-120/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Докучаєвської міської ради, Управління Державного казначейства у м.
Докучаєвську про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2005, 2006 роки
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і проголошення
вступної та резолютивної частин, з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

С.А.
Малашкевич