Справа № 2-а-39/2008
Суддя: Литвин В.М.
Дата ухвалення: 2008-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-39/2008
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2008
року Канівський
міськрайонний суд

Черкаської
області

в складі : головуючого-судді Литвин В.М.

при секретарі Румині
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Канів, Черкаської області
справу за адміністратвиним позовом ОСОБА_1до Управління праці і
соціального захисту населення Канівської міської ради про стягнення недоплачених
сум щорічної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до відповідача
про стягнення недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за період з
2005-2007 роки посилаючись на те, що вона має статус постраждалої внаслідок
аварії на ЧАЕС 1-ша категорія і їй встановлено 3-групу інвалідності, у зв'язку
з чим їй повинна бути виплачена щорічна допомога на оздоровлення за період
2005-2007 роки по 4 мінімальні зарплати на момент виплати = 2005 року (332 грн. мінімальна заробітна
плата х 4 = 1328 грн.), а виплачено - 21,50 грн. недоплати - 1306,50 грн.; за
2006 р.(400 грн. мінімальна заробітна плата х 4 = 1600 грн.), а виплачено - 90
грн. недоплати - 1510 грн.; за 2007 р. (460 грн. мінімальна заробітна плата х 4
= 1840 грн.), а виплачено - 90 грн. недоплати - 1750 грн.

Відповідач в добровільному порядку не бажає виплатити їй
недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення, а тому при таких обставинах
вона і змушена
була звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивачка
пояснила, що в позові було допущено арефметичну помилку розміру мінімальної
заробітної плати на час виплати допомоги, а тому просить стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Канівської міської ради на її користь
суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення як постраждалій внаслідок
аварії на ЧАЕС 1 категорії за період 2005-2007 р.р. в сумі 4561 грн. та
одноразової компенсації, як потерпілій від наслідків аварії на ЧАЕС, що стала
інвалідом ІІІ групи, в розмірі 30-ти мінімальних заробітних плат на момент
встановлення групи інвалідності в сумі 5550 грн., а також звільнити її від
сплати судового збору як особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Представник відповідача Управління
праці і соціального захисту населення Канівської міської ради позовні вимоги не визнала та пояснила,
що згідно ст.67 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катасрофи” визначено Порядок підвищення розміру доплат, пенсій і компенсацій,
передбачених цим Законом - «Конкретні розміри всіх доплат, пенсій, компенсацій
підвищується Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної заробітної плати». З 1996 року в законах, що визначали розмір
мінімальної заробітної плати, встановлювалася норма, що до прийняття Верховною
Радою України змін до законів, де для розрахунків застосовується мінімальна
зарплата, Кабінету Міністрів України застосувати ці норми, виходячи з реальних
можливостей держбюджету. Статтею 109 Закону України «Про Державний бюджет на
2006 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2006 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються
залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Крім цього,
оскільки Кабінетом Міністрів України надалі жодних рішень із цих питань не
приймалося, а Верховна Рада України своїми рішеннями призупиняла Закони України
«Про Державний бюджет» на відповідні роки дію положень соціальних статей щодо
відповідних виплат, то управління праці не мало права та законних підстав
виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за вказаний період
відповідно до положень ст. 48 Закону України Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”. Стосовно одноразової компенсації як інваліду 3 групи, то вона
виплачується лише учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, а позивачка
ОСОБА_1. до цих категорій осіб не відноситься, відповідно і права на отримання
такої компенсації не має. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в
зв'язку з тим, що позивачем пропущений річний строк звернення до
адміністратвиного суду.

Суд заслухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове
задоволення адміністративного позову.

В судому засіданні з достовірністю
встановлено, що позивачка дійсно являється постраждалою внаслідок аварії на
Чорнобильській атомній електростанції 1-ої категорії, що підтверджується
посвідченням Серія НОМЕР_1від 14.07.2003р. (а.с. 6) і відповідно до ст.48
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивачка має право на щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, а розмір
мінімальної заробітної плати відповідно до ч.4 ст.48 вищезазначеного закону
визначається на момент виплати. Враховуючи
те, що мінімальна заробітна плата на момент проведення позивачу виплат в лютому 2005
року становила
262 грн.,
в жовтні 2006 року - 350 гривень, в червні 2007 року становила 420
гривень, що стверджується довідкою відділу статистики в м. Канів (а.с. ), то провівши відповідні розрахунки в 2005 році - 262х4=1048 гривень, в 2006 році - 375х4=1500
гривень, в 2007 році - 420х4=1680 гривень, а всього 4228 гривень, таку
саме суму щорічної допомоги на оздоровлення повинен був виплати позивачу
відповідач за вищевказаний період часу, однак за даний період відповідачем було
виплачено в 2005 році - 21,50 гривень, в
2006 році - 90 гривень, в 2007 році - 90
гривень, а всього було виплачено 201,50 гривень, що
стверджується довідками (а.с. 7)
тобто недоплачена сума щорічної допомоги на оздоровлення за вищевказаний період
часу складає 4228-201,50= 4026.50 гривень.

Посилання представника відповідача на те, що Закон України
«Про Державний бюджет України» є пріоритетним відносно чинних Законів і тому
виплати проводились відносно даного Закону не ґрунтується на ч.2 ст.152
Конституції України де зазначено, що Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А відповідно до
ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права,
а Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Відповідно до
ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з
прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада
2004 року у справі «ОСОБА_2проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату
боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів
не може бути підставою для
відмови в задоволенні позову.

В рішенні
Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 17 березня 2004 року
№7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що Конституційний Суд
України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і
гарантії, право на які передбачене
чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення
життєвого рівня який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом
прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22
Конституції України не допускається.

Крім того,
інших доказів правомірності свого рішення, як в період підготовки справи до
розгляду так і під час судового розгляду представник відповідача до суду не
надав. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень
обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Не підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині стягнення одноразової компенсації як
інваліду ІІІ групи в розмірі 30-ти мінімальних заробітних плат, оскільки згідно
ч. 1 ст. 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” дана компенсація передбачена для учасників ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС які стали інвалідами.

Враховуючи вищенаведене суд вважає за
необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити частково та стягнути з
відповідача на користь позивачки
недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за період часу з 2005 року
по 2007 рік, як компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю, особі, яка стала
інвалідом 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, в сумі 4026 грн. 50 коп.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на пропуск позивачем
річного строку звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки, позивач про порушення своїх прав
дізнався в липні 2007 року, тобто, з дня прийняття рішення Конституційного суду
України.

Крім того, суд вважає, що при
прийнятті рішення про відшкодуваня щорічної допомоги на оздоровлення слід
застосовувати поняття аналогії права згідно ст. 46 ЗУ „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” згідно з якою, якщо виплати здійснені
неправильно по вині органу, який призначив і виплачує ці виплати, то вони
виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком з нарахуванням
компенсації втрати частини доходів.

Від сплати
судових витрат сторони звільнені.

Керуючись ст.ст. 8, 12, 22, 48, 152
Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”від
28.02.91 р. №796-ХІІ, рішеннями Конституційного
Суду України від 01.12.04 року № 20-рп, Закону України „Про Державний Бюджет”
на 2005-2007 роки, Рішенням Європейського суду з прав людини від 30.11.2004
року „ОСОБА_2 проти України”, правових позицій Вищого Адміністративного Суду
України, ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 17, 19, 71, 159, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Канівської міської ради на користь
ОСОБА_1недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за період часу з 2005 року
по 2007 рік, як компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю, особі, яка стала
інвалідом 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, в сумі 4026 грн. 50 коп.
(чотири тисячі двадцять шість гривень 50 коп.), в іншій частині позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

Від сплати судових витрат сторони
звільнені.

На постанову суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження до Київського апеляційного адміністративного суду через Канівський
міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського
апеляційного адміністративного суду через міськрайсуд
на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий
В.М.Литвин