Справа № 22-а-2449/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дяченко С.П.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23
травня 2008 року справа
№ 22-а-2449/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М

суддів: при секретарі судового
засідання за участю позивача

Геращенка І.В., Арабей Т.Г. Безруковій Н.С. ОСОБА_1 - особисто;

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області;

на постанову

Донецького окружного
адміністративного суду

від

28 листопада 2007 року

по справі

№ 2-а-5182/07

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Дзержинської міської ради Донецької області;

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2005 - 2007 роки,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2007 року позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення в розмірі 5175,00 грн., виходячи із розміру мінімальної заробітної
плати на день фактичної виплати.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 28 листопада 2007 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Дзержинської міської ради Донецької області про визнання дій
неправомірними, стягнення недоотриманих сум на оздоровлення було задоволено
частково, відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення
заборгованості за 2006 рік.

Не погодившись з таким рішенням, Управління праці та
соціального захисту населення Дзержинської міської ради Донецької області
подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме виходячи з
існуючих фінансових можливостей, держава гарантує виплату зазначеної допомоги в
розмірі, встановленому в Постановах КМУ № 836 і 562 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому всі виплати
передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної
допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної
плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними постановами КМУ.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Дзержинської міської
ради Донецької області як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції (надалі
ЧАЕС), 1 категорії, 2 групи інвалідності, що підтверджується відповідною
довідкою № 045497, а також посвідченням
серії НОМЕР_1, виданим 20 січня 1997 року, у зв'язку з чим користується правами
та пільгами, передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачена
щорічна грошова допомога на оздоровлення інвалідам другої групи 1 категорії в
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної
заробітної плати на момент виплати становив: у 2005 році - 332 грн.; у 2007 році - 400 грн.;

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: у 2005 році - 120 грн.; в 2007 році - 120
грн.;

Таким чином, з урахуванням статті 48 Закону № 796 - ХІІ від 28.02.1991
року, якою дія вказаною статті, в частині виплати допомоги на оздоровлення за
2006 рік була призупинена, суд першої інстанції вирішив, що позивач щорічно
повинен був отримати від відповідача разову грошову допомогу у таких розмірах:
в 2005 році - (332 грн. х 5) - 120 грн. = 1540 грн.; в 2007 році - (400 грн. х
5) - 120 грн. = 1880 грн.

Таким чином судом першої
інстанції було встановлено, що фактично за період 2005, 2007 роки відповідачем
було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі: 3420 грн.
00 коп.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, був повідомлений належним чином.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених в
апеляційній скарзі відповідача, просив
постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не
підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 має
статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1
категорії, 2 групи інвалідності, що підтверджується копією посвідчення (серії
НОМЕР_1 від 20.01.1997 р.) наявною у матеріалах справи (а.с. 6, 7).

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон №
796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення, інвалідам другої групи в
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України № 562
від 12.07.2005 року “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562), якою
розмір такої допомоги для інвалідів 2 групи (1 категорії) встановлений в 120
грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною постановою №
562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів другої групи - 120 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2005, 2007 роки, а не постанова № 562.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі 120 гривень за 2005,2007 рр. суд першої інстанції обґрунтовано визнав
не правомірними.

Крім того, суд першої
інстанції обгрунтовано дійшов до висновку, визнавши дії відповідача
правомірними при нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році
врахувавши, що дія абзацу другого та третього частини
четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37
ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005 р. “Про Державний
бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний
неконституційним Конституційним Судом України.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції
вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 184, 195, 196,
198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 28 листопада 2007 року у справі № 2-а-5182/07 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дзержинської
міської ради Донецької області про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення
за 2005-2007 роки - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Г.М. Міронова

Судді: І.В. Геращенко

Т.Г. Арабей