Справа № 2-а-9618/2008
Суддя: Дмитренко А.М.
Дата ухвалення: 2008-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-9618
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2008 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області в складі судді Дмитренко А.М. при секретарі
судового засідання Музиченко О.О. розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду № 1 м.Білої Церкви справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1до управління соціального
захисту населення Білоцерківської міської ради про стягнення недоотриманих сум
одноразової компенсації при встановленні інвалідності,-

В С Т
А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи
тим, що йому, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, 12.10.2007
року встановлено 2 групу інвалідності, відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» він має право на одноразову компенсацію при встановленні
інвалідності в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, а тому відповідач
повинен виплатити йому вказану компенсацію в розмірі 20 700 грн. Оскільки до
цього часу йому жодних коштів не було виплачено, то позивач просив суд стягнути
з відповідача одноразову компенсацію в розмірі 20 700 грн.

В судовому
засіданні позивач уточнив позовні вимоги і просив суд визнати відмову
відповідача щодо виплати вказаної грошової компенсації у передбаченому законом
розмірі неправомірною та стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової
грошової компенсації в розмірі 20 415 грн.60 коп. з врахуванням виплаченої йому
компенсації в розмірі 284 грн.40 коп.

Представник відповідача до суду не з”явився, про час
розгляду справи повідомлені належним чином, суду надано письмові заперечення
відповідача проти позову і лист щодо розгляду справи без участі представника
відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, по справі встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інвалідом 2 групи від захворювання,
пов»язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що стверджується
копією посвідчення, копією довідки МСЕК.

Як вбачається з матеріалів справи, групу інвалідності
позивачу було встановлено
12 жовтня 2007 року довічно.

Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачена одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та
сім»ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов»язана з
Чорнобильською катастрофою, так, інвалідам 2 групи-45 мінімальних заробітних
плат.

Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом
одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Судом встановлено, що відповідачем виплата одноразової
компенсації позивачу проведена в розмірі
284 грн.40 коп. - 27.12.2007 року, що
підтверджується позивачем і на що вказано в письмових запереченнях відповідача.

Зазначена грошова компенсація виплачується управлінням
соцзахисту населення в тих розмірах, які
встановлені постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його
користь недоплачену суму одноразової
компенсації виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати.

В своїх письмових запереченнях проти позову відповідач
посилається на те, що згідно ст.62 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” його
застосування провадиться у порядку, визначеному КМ України, рішення якого є
обов”язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма
суб”єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм
власності. А саме в розмірах, які і визначені КМ України виходячи з реальних
можливостей Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями і
враховуючи вимоги ст.95 Конституції України, проведена позивачу виплата
зазначеної грошової компенсації.

Але з цими запереченнями відповідача суд не може
погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

За ст.113 Конституції України КМ України у своїй
діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента
України.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розмір одноразової компенсації, визначений вказаною вище
постановою КМ України, суперечить вимогам ст.48 Закону та іншим нормам Законів.

Так, згідно Закону України “Про встановлення мінімальної
заробітної плати на 2003 рік” розмір мінімальної заробітної плати встановлений
185 грн., який згідно внесень послідуючих змін до Державного бюджету України
зростав кожен наступний рік.

Відповідно до ст.89 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2004 рік” з
1 січня 2004 року розмір мінімальної заробітної плати встановлений на
рівні 205 грн. на місяць, з
1 вересня 2004 року-237 грн. на місяць.

Ст. 83 Закону України
“Про Державний бюджет України на 2005 рік” установлений з 1 січня 2005 року розмір
мінімальної заробітної плати 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005 року-290 грн., з 1 липня 2005
року-310 грн., з 1 вересня 2005 року-332 грн.

Згідно ст.82 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”
установлений з 1 січня 2006 року розмір мінімальної заробітної плати 350 грн.
на місяць, з 1 липня 2006 року-375
грн., з 1 грудня 2006 року-400 грн.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» установлений розмір
мінімальної заробітної плати з 1 січня 2007 року 400 грн. на місяць, з квітня
2007 року-420 грн., з 1 липня 2007 року-440 грн., з 1 жовтня 2007 року-460 грн.

Всі вказані Закони
не мали жодних обмежень щодо застосування ст.48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка
передбачає право позивача на одноразову компенсацію при встановленні
інвалідності в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, а навпаки, ст.2
вказаного вище Закону України “Про встановлення мінімальної заробітної плати на
2003 рік” передбачено обов”язок КМ України здійснювати застосування цих норм.

Ст.95 Конституції України, на яку посилається представник
відповідача, передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір, і цільове спрямування цих видатків.

Але законами про Державний бюджет України на відповідні
роки розмір вказаної допомоги не
визначений, як наприклад, розмір одноразової грошової допомоги ветеранам війни,
на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”.

Крім того, ст.62 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, на яку також посилається
відповідач заперечуючи проти позову, надає КМ право визначати порядок
застосування цього Закону, але не делегує йому повноважень щодо визначення
розміру допомоги на оздоровлення,
встановленої цим Законом.

Відповідно до ст.71 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” дія положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Слід зазначити, що дію положень ст.48 вказаного Закону зупинено на 2007
рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати згідно з п.30 ст.71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік».

Але за рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі
положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в т.ч.
п.30 ст.71 цього Закону, яким було зупинено дію статті 48 Закону «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного Суду є обов»язковим до виконання
на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що
рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв»язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

Ст.101 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», на яку посилається
відповідач в своїх письмових запереченнях, надає право КМ України у 2007 році
встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних
сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Але визначені
постановою КМ № 836 розміри одноразової
компенсації залишалися тривалий час незмінними, хоча розмір мінімальної
заробітної плати неодноразово змінювався, не визначено нові розміри цієї
компенсації і на 2007 рік.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки закони
України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, а у разі
виникнення колізії між нормами підзаконних нормативноправових актів та нормами
Законів, застосуванню підлягають саме норми Законів, а в даному випадку- саме
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не вказана вище постанова КМ України
від 26.07.1996 року за № 836.

Отже, враховуючи наведене, управління соцзахисту
населення повинно було виплатити позивачу одноразову компенсацію при
встановленні інвалідності виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на
момент виплати.

Крім того, відсутність належного фінансування
передбачених Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплат не може бути підставою для відмови
в задоволенні позову.

Таким чином, суд
вважає за можливе визнати відмову відповідача щодо доплати одноразової
компенсації позивачу неправомірною та
стягнути на користь позивача з
відповідача недоотриману суму компенсації в розмірі 20 415 грн.60 коп. /460 грн.-мінімальна заробітна плата на
момент виплати компенсації х 45=20700 грн. за мінусом 284,40
грн.-виплачена компенсація/.

На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач
звільнений від сплати судового збору на
користь держави.

Керуючись ст.ст.19, 113 Конституції України, ст.48, 62,71
Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, Законом
України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на
2007 рік», рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року за № 6-рп,
ст.ст.6,9, 17,89,158-163, 185, 186 КАС України, суд-

П О С Т А
Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати відмову управління соціального захисту населення
Білоцерківської міської ради щодо доплати одноразової компенсації при
встановленні інвалідності ОСОБА_1виходячи з розміру мінімальної заробітної
плати неправомірною.

Стягнути з
управління соціального захисту населення Білоцерківської міської
ради на користь ОСОБА_1недоплачену
одноразову компенсацію при встановленні інвалідності в розмірі 20 415 грн.60
коп.

Від сплати
держмита /судового збору/ позивача звільнити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може
бути подана до суду протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя
Дмитренко А.М.