Справа № 22а-486/2007
Суддя: Мурлигіна О.Я.
Дата ухвалення: 2007-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-486/07 Головуючий
по І інстанції Висоцька Г.Л.
Категорія 29 Доповідач
апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі: головуючого - Козаченка В.І., суддів: Мурлигіної О.Я., ДовжукТ.С, при секретарі Гапєєвій Т.В.,

за апеляційною
скаргою Вознесенської Об єднаної Державної податкової інспекції
Миколаївської області

(далі - ДПІ) на
постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 січня 2007 р.

за позовом

ОСОБА_1 до ДПІ

про визнання податкового повідомлення нечинним,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006
р. ОСОБА_1 звернувся із позовом до ДПІ про визнання податкового
повідомлення нечинним.

Позивач вказував, що є спадкоємцем першої черги померлої
матері ОСОБА_2 і отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове
майно: право на земельну частку (пай) та майновий пай.

У червні 2006
р. він отримав від відповідача податкове повідомлення від 31 травня 2006 р. за № /0, в якому
зазначено про обов'язок сплатити у 30-денний
термін податок з вартості отриманої спадщини 6409 грн. 79
коп.

Посилаючись на те, що така вимога відповідача суперечить податковому
законодавству, оскільки для нього, як спадкоємця першої черги, повинна
застосовуватися нульова ставка податку, позивач просив про задоволення його
вимог.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 січня 2007 р. позов
задоволено.

В апеляційній скарзі ДПІ посилаючись на те, що висновок суду є помилковим,
оскільки на його думку, спадкове майно відноситься до об'єкту комерційної
власності, просить постанову суду скасувати та постановити нову про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд в межах заявлених вимог, на підставі наданих
сторонами доказів правильно встановив, що ОСОБА_1 , який є
спадкоємцем першої черги після смерті його матері ОСОБА_2, 5 липня 2005 р. отримав
свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з права на земельну
частку (пай) розміром 5,80
умовних кадастрових гектарах у землях КСП «Таборівка», майновий пай у
пайовому фонді цьому підприємстві, села Таборівка Вознесенського району
Миколаївської області та грошового внеску з відповідними відсотками, що
зберігаються у філії №
32 Вознесенського відділення №
3153 Ощадного банку України в Миколаївської області.

31 травня 2006 р. позивачу
направлено податкове повідомлення з вимогою щодо сплати у 30-денний строк
податку з доходу, отриманого внаслідок прийняття

2

спадщини, в сумі 6409
грн. 79 коп.,
тобто за ставкою 13%, встановленою
пунктом 7.1 ст. 17 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" (далі - Закон).

Відповідно до
ст. 190 ЦК України
до майна як особливого об'єкту відносяться речі, сукупність речей, а також
майнові права та обов'язки.

Право на
вказаній гроші та майнові права, яке успадкував позивач з огляду на наведену
норму та положення ст. 181
ЦК України з метою оподаткування може бути віднесено до нерухомого майна.

Враховуючи
наведене, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що отримана позивачем
спадщина повинна оподатковуватися за нульовою ставкою згідно пункту 13.2.1 ст. 13 Закону.

Посилання
апелянта на те, що право на земельну частку (пай) з метою оподаткування
необхідно відносити відповідно до підпункту "в" пункту 13.1 ст. 13 Закону до
об'єктів комерційної власності, а саме, корпоративного права, є помилковим.

Так, ст. 167 Господарського
кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь
цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної організації та інші правомочності, передбачені
законом та статутними документами.

Таким чином,
корпоративне право включає в себе відносини, які виникають між акціонером,
учасником господарської організації і самою корпорацією, а також між самими
учасниками чи акціонерами з приводу реалізації їх прав власності на акції чи
права власності на частку у статутному фонді корпорації.

Оскільки
зазначені майнові права та заощадження не визначають прав власника у статутному
фонді господарської організації та не встановлює його прав на участь в
управлінні підприємством та отриманні частки прибутку, то таке право не може
бути віднесено до корпоративних прав.

Необгрунтованим
є також посилання в апеляційній скарзі на п.5.1 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" від 21
грудня 2000 р. № 2181 (далі Закон №2181), оскільки ця
норма стосується податкового зобов'язання, яке самостійно визначає платник
податків у податковій декларації. Податок з доходу фізичних осіб нараховує не
платник податків, а контролюючий орган (підпункти 4.1.1 та розділ
"г" підпункту 4.2.2
ст. 4 Закону № 2181). Між тим, даних
про те, що позивач у декларації визначав не податкове зобов'язання не має.

Оскільки
апеляційна скарга не містить доводів, які спростовують висновки суду, колегія
суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись статтями 195,
200, 206 КАС України, колегія судців

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Возне сенської
Об'єднаної Державної податкової інспекції Миколаївської області залишити без
задоволення, а постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської
області від 12 січня 2007 - без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але протягом одного місяця може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
підпис

Судді: підписи

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Миколаївської області