Справа № К-27142/06
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2008-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
головуючого - судді Ліпського Д.В.
суддів: Амєліна С.Є., Гуріна М.І.,
Цуркана М.І., Федорова М.О.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління праці та соціального захисту населення Сумської районної
державної адміністрації про визнання частково недійсним наказу та зобов'язання
щодо донарахування і виплати заробітної плати за виконану роботу за
сумісництвом та зобов'язання не чинити перешкод в одержанні оплати за виконання
медичної діяльності за сумісництвом за її
касаційною скаргою на постанову Ковпаківського районного суду м.Суми від
9 лютого 2006 року та на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 4 липня
У грудні 2005 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом заявою до Головного управління праці та соціального захисту
населення Сумської районної державної адміністрації про визнання частково
недійсним наказу та зобов'язання щодо донарахування і виплати заробітної плати
за виконану роботу за сумісництвом та зобов'язання не чинити перешкод в
одержанні оплати за виконання медичної діяльності за сумісництвом. Свої вимоги
мотивувала тим, що вона працювала директором Сумського обласного центру
медико-соціальної і трудової реабілітації інвалідів, і в період з 1 січня 2002
року по 1 січня 2005 року у відповідності до наказу головного управління праці
та соціального захисту населення №134 від 28 грудня 2001 року займала за
сумісництвом 0,5 штатної одиниці лікаря-невролога вищої категорії. На підставі
п.2 наказу №134 від 18 грудня 2004 року були визнані такими, що втратили
чинність наступні накази, відповідно до яких вона працювала лікарем-неврологом
за сумісництвом на 0,5 посадового окладу. Наказом №135-0 від 18 грудня 2004
року їй було дозволено працювати дитячим неврологом вищої категорії тільки на
0,25 ставки за суміщенням. Але позивач продовжувала і з 1 січня 2005 року
виконувати роботу за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря-невролога вищої
категорії з метою недопущення погіршення якості обслуговування хворих дітей.
Але заробітну плату за виконану роботу за сумісництвом не одержувала у зв'язку
з виданням наказу №134 від 18 грудня 2004 року. Просила суд визнати недійсним
п.2 наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Сумської
обласної державної адміністрації №134, зобов'язати Головне управління праці та
соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації
донарахувати і виплатити їй заробітну плату за виконану роботу за сумісництвом
в розмірі 3319 грн. 39 коп. станом на 22 листопада 2005 року та зобов'язати не
чинити перешкод в одержанні оплати за виконання медичної діяльності за
Ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 4 липня 2006 року залишена без змін постанова Ковпаківського
районного суду м.Суми від 9 лютого 2006 року, якою в задоволенні позову було
Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями позивач звернулася з
касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить
скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, ухвалити нове судове
рішення про задоволення позовних вимог, оскільки суд першої та апеляційної
інстанції порушили норми матеріального та процесуального права. Зокрема
зазначає, що судами неправильно застосовані норми КЗпП України та ст.43 Конституції
України; судом першої інстанції недотримані вимоги ст.159 КАС України щодо
законності та обгрунтованості судового рішення.

Заслухавши
доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши доводи касаційної скарги за
матеріалами справи , колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що спір виник із трудових відносин, оскільки предметом
судового спору є питання законності звільнення особи із займаної посади.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних,
трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства
України на спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється
компетенція адміністративних судів.

Пунктом 15 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України
визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна
(невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в
органах місцевого самоврядування.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 є директором комунальної установи
Сумської обласної ради - Сумського обласного центру медико-соціальної та
трудової реабілітації. Тобто,
правовідносини, що виникли між нею та відповідачем регулюються КЗпП
України, а не Законом України «Про державну службу».

Спірний пункт наказу щодо визнання наказу начальника головного управління
від 10 січня 2003 року №7-к «Про Шовкопляс» та наказ від 31 грудня 2003 року
№61-о «Про надання дозволу вести роботу за суміщенням ОСОБА_1» таким, що
втратив чинність прийнято у межах трудових відносин та не є нормативним актом
чи правовим актом індивідуальної дії, виданим на реалізацію владних
управлінських функцій ради.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачка не перебувала на
публічній службі, а тому виниклий спір щодо законності її звільнення повинен
розглядатися не за правилами адміністративного судочинства.

Спір, що виник із трудових відносин та не пов'язаний із проходженням
публічної служби, має розглядатися судами в порядку цивільного судочинства.

Суди помилково розглянули справу в порядку адміністративного судочинства,
тому ухвалені рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у
адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 228, 230 КАС України,
колегія суддів -

У Х В
А Л И Л А
:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 4 липня 2006 року та постанову Ковпаківського районного суду м.Суми
від 9 лютого 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління
праці та соціального захисту населення Сумської районної державної
адміністрації про визнання частково недійсним наказу та зобов'язання щодо
донарахування і виплати заробітної плати за виконану роботу за сумісництвом та
зобов'язання не чинити перешкод в одержанні оплати за виконання медичної
діяльності за сумісництвом скасувати, а провадження у адміністративній справі
закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст.ст. 237
КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ :

СУДДІ :