Справа № 22-а-6410/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Соловей Р.С.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 липня 2008 р. справа
№ 22-а-6410/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Сіваченка І.В.

суддів

Дяченко С.П., Василенко Л.А.

при секретарі

Скопинській А.О.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на постанову

Брянківського міського суду Луганської
області

від

18.01.2008 року

у справі

№ 2-а-9/08

за позовом до
про

ОСОБА_1Брянківської виправної колонії № 11
Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в
Луганській області визнання
неправомірними дій відповідача по наданню неправдивої відповіді, про
зобов'язання нарахування додаткових видів оплати праці, про відшкодування
моральної шкоди, судових витрат, -

В С Т А
Н О В И Л А:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до Брянківської виправної
колонії № 11 Управління Державного департаменту України з питань виконання
покарань в Луганській області про визнання неправомірними дій відповідача по наданню
неправдивої відповіді, про зобов'язання нарахування додаткових видів оплати
праці, про відшкодування моральної шкоди, судових витрат, посилаючись на такі
обставини:

З 1997
року по 2003 рік він проходив службу на посаді молодшого начальницького складу
у Брянківській виправній колонії №11. 3 літа 2002 року відповідач перестав
виплачувати йому надбавку за особливі умови служби, яка є додатковим видом
оплати праці і прямо передбачена п.3 Указу Президента України № 92696 від
4.10.1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ» та наказом МВС України № 149 від 10.06.1999
року. Невиплата цієї та інших надбавок та доплат керівництвом колонії
пояснювалась відсутністю бюджетних коштів на такі виплати.

Після
звільнення із служби у березні 2003 року він змушений був звертатись до суду
для захисту своїх порушених прав на оплату праці. Він та ряд інших колишніх
працівників колонії звернулись до суду з адміністративним позовом про визнання
незаконним наказу № 59 від 14.06.2002 року начальника БВК № 11, яким було
припинено виплати надбавки за особливі мови служби, доплати до пенсії, премії
33,3%. Постановою від 18.10.2006 року Брянківський суд частково задовольнив їх
вимоги, визнавши його незаконним в частині його застосування з 1 травня 2002
року. Наказом № 299 Управління ДДУПВП в Луганській області також було скасовано
наказ № 59 від 14.06.2002 року. Після цього зникли всі правові підстави для
невиплати додаткових видів оплати праці.

ОСОБА_1.
звернувся до відповідача з вимогою про нарахування та виплату йому додаткових
видів оплати праці, у тому числі і доплати від суми пенсії. В липні 2007 року
він одержав відповідь відповідача 243206 від 12.07.2007 року за підписами
начальника установи ОСОБА_3. та головного бухгалтера ОСОБА_4., якою йому було
повідомлено, що на момент виникнення прав на доплату від суми пенсії рішення
керівника установи про встановлення йому цієї доплати прийнято не було.

Позивач
вважав цю відповідь неправдивою та такою, що спростовується іншим письмовим
доказом - довідкою про його грошове утримання, виданою також відповідачем,
відповідно до якої право на одержання ним доплати від суми пенсії виникло у
нього ще в березні 2001 року, і цей вид доплати він отримував з березня 2001
року до травня 2002 року.

На його
думку, неправдива відповідь відповідачем дана була йому з метою не виплачувати
цю доплату, а відповідно і не проводити перерахунок пенсії та вихідної
допомоги. Надання неправдивої відповіді порушує вимоги законів «Про звернення
громадян», «Про інформацію» щодо об'єктивності, всебічності та повноти надання
відповіді.

ОСОБА_1.
просив визнати неправомірними дії відповідача по наданню неправдивої відповіді
№ 243206 від 12.07.2007 року.

Також,
на думку позивача, відповідач своїми діями заподіяв йому моральну шкоду, яка
полягає в тому, що для відновлення свого права на одержання інформації йому
довелось прикласти додаткових зусиль: звертатись до фахівців у галузі
правознавства за консультаціями, звертатись до суду. Відповідач своїми діями штучно
перешкоджає ухваленню об'єктивного рішення про стягнення заборгованості,
наслідком чого є затягування судового процесу про стягнення заборгованості з
оплати праці, внаслідок чого він не може одержати заборгованість для витрати її
на ліки та інші особисті потреби. Він оцінює розмір моральної шкоди в 1700 грн.
та просить стягнути з відповідача на його користь цю суму, а також судові
витрати.

В
позовній заяві ОСОБА_1. також просив зобов'язати відповідача нарахувати йому
додаткові види оплати праці відповідно до рішення суду від 18.10.2006 року,
зробити перерахунок вихідної допомоги та про індексувати такі виплати,
починаючи з дня виходу на пенсію. Проте в судовому засіданні місцевого суду він
відмовився від позовних вимог в цій частині, зазначивши, що на цей час
донарахування та доплати відповідачем проведено. Така відмова була прийнята
судом першої інстанції.

Постановою
Брянківського міського суду Луганської області
від 18 січня 2008р. позов ОСОБА_1 було
задоволено частково. Визнано неправомірною відповідь відповідача про
відсутність права на доплату від суми пенсії, в частині відшкодування моральної
шкоди та судових витрат - відмовлено за необґрунтованістю.

Не
погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1.
подав апеляційну скаргу, якою просить постанову суду першої інстанції
змінити в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування судових витрат
та моральної шкоди.

Особи,
які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанову суду першої інстанції необхідно скасувати з
наступних підстав.

Позивач
ОСОБА_1. з 1997 по 2003 роки проходив службу на посаді молодшого начальницького
складу у Брянківській виправній колонії № 11. У цій же колонії проходив службу
на такій же посаді і представник позивача (він же його рідний брат) ОСОБА_2.

Позивач
ОСОБА_1. та його представник за довіреністю ОСОБА_2. зареєстровані за однією
адресою в АДРЕСА_1що видно і з позовної заяви, і з тексту довіреності на
ведення справи.

Наказом
начальника Брянківської виправної колонії № 11 від 14 червня 2002 року № 59
було припинено з 1.05.2002 року надбавки і доплати (від суми за вислугу років,
за високі досягнення у праці, за особливі умови служби, кваліфікацію,
професійний ризик та виконання особливо важливих завдань).

Постановою
Брянківського міського суду від 18 жовтня 2006 року наказ начальника
Брянківської виправної колонії № 11 від 14 червня 2002 року № 59 було визнано
незаконним в частині його застосування з 1 травня 2002 року, в решті його було
залишено без змін чинним з 14.06.2002 року.

Після
скасування наказу № 59 ОСОБА_2., ОСОБА_1. звертались до відповідача щодо донарахування
скасованих цим наказом надбавок та доплат, у тому числі щодо доплати від суми
пенсії.

Листом
за № 243206 від 12.07.2007 року відповідач дав відповідь на ім'я позивача
ОСОБА_1., з якої вбачається, що доплата за право на пенсію встановлюється за рішенням
керівника установи, відповідно до наказу МВС України № 149 від 10.06. 1999
року, та на момент виникнення права на доплату від суми пенсії рішення
керівника установи про встановлення йому цієї доплати прийнято не було (а.с.
7).

Листом
№ 243751 від 6.08.2007 року на ім'я ОСОБА_2. підтверджується, що доплата від
належної суми пенсії встановлюється за рішенням керівника установи, а щодо
нього такого наказу до бухгалтерії не надходило. Також цим листом йому
повідомлено, що відповідно до наказу № 203 від 16.07.2007 року проведено
перерахунок доплати від суми пенсії з 1.05. по 14.06.2002 рокуОСОБА_1. (а.с.
22).

З
довідки на ім'я позивача ОСОБА_1. про отримання ним грошового утримання в
період з 1.03.2001 року по 16.03.2003 року видно, що доплата від сумі пенсії
йому призначалася та виплачувалася з березня 2001 року по квітень 2002 року
(а.с. 8).

Таким
чином, з наданих документів видно, що в листі-відповіді № 243206 від
12.07.2007 року позивачевіОСОБА_1. були повідомлені неправильні відомості, вони
спростовуються і довідкою про його грошове утримання, і наступним листом
відповідача № 243751 від 6.08.2007 року.

Тому
суд першої інстанції зазначив, що є підстави визнати відповідь за № 243206 від
12.07.2007 року неправомірною.

Проте
з такими висновками не може погодитися судова колегія.

З
матеріалів справи видно, що вже 16 липня 2007 року, тобто через 4 дні після
надіслання цієї неправильної відповіді, було видано наказ про проведення
перерахунку доплати від суми пенсії, а 6 серпня 2007 року про це повідомлено ОСОБА_2.,
про що вказано вище.

За
таких обставин, на думку апеляційного суду, заслуговують на увагу пояснення
представника відповідача про надання неправильної відповіді через помилку,
неуважність працівників установи:ОСОБА_1. було помилково повідомлено відомості,
які стосувались його брата ОСОБА_2. При цьому слід врахувати, що вони є рідними
братами, що проживають за однією адресою, працювали в одній установі, разом
неодноразово звертались до позивача з листами щодо доплат.

Враховуючи
ці обставини, апеляційний суд не вбачає, щоб відповідач своєю неправильною
відповіддю за № 243206 від 12.07.2007 мав на меті порушення права позивача.

Крім
того, предметом адміністративного позову, на переконання судової колегії, не
може бути зміст відповіді позивачу з боку відповідача, а можуть бути дії,
бездіяльність чи рішення суб'єкта владних повноважень з приводу проходження
ОСОБА_1. публічної служби.

Проте,
як вбачається з матеріалів справи, будь-які права, свободи чи інтереси
позивача, які підлягають захисту відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України,
відповідачем фактично порушені не були.

Більш
того, на час звернення позивача до суду із зазначеним позовом, непорозуміння
стосовно питань, які ставив ОСОБА_1. в позові, Брянківської виправною колонією
№11 було усунено: відповідач сам виправив свою помилку протягом 4-х днів,
нарахувавши позивачеві доплату від суми пенсії.

Зазначені
підстави дають апеляційному суду підстави для відмовиОСОБА_1. в позові в
повному обсязі.

Вказане
вище судова колегія вважає такими порушеннями, допущеними судом першої
інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відтак,
згідно другого речення частини першої статті 195 КАС України суд апеляційної
інстанції користується своїм правом, незалежно від того, що апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подана лише позивачем і не оскаржена
відповідачем, вийти за межі доводів апеляційної скарги апеляційної скарги
ОСОБА_1. та переглянути судове рішення місцевого суду в повному обсязі.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив
норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного
вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову в
повному обсязі.

Керуючись
ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 198, п.4 ч.1 202, ч.2 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Брянківського міського суду Луганської області від 18.01.2008
року у справі № 2-а-9/08 - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Брянківської виправної колонії № 11
Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в
Луганській області «про визнання неправомірними дій відповідача по наданню
неправдивої відповіді, про зобов'язання нарахування додаткових видів оплати
праці, про відшкодування моральної шкоди, судових витрат» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: