Справа № 2-а-25/2008
Суддя: Сарапін Г.С.
Дата ухвалення: 2008-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-25/ 08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

03 червня 2008 року.
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Сарапіна Г.С.

при секретарі Процюк Н.Р.

за участю
представника позивача ОСОБА_2,
представників відповідачів: Хоронжука О.В., Микитюк Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в м. Володимирі-Волинському
адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, поданим його представником
ОСОБА_2, до Волинського обласного
військового комісаріату про визнання протиправними рішення
про відмову в
призначенні пенсії за
вислугу років та
до

Головного
управління Пенсійного фонду України у Волинській області про зобов'язання щодо
призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України “Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб”,

в с т а н о
в и в:

ОСОБА_2 подав в суд від імені
ОСОБА_1 адміністративний позов до
Волинського обласного військового комісаріату про визнання протиправними
рішення про відмову в призначенні пенсії
за вислугу років та до Головного управління Пенсійного фонду України у
Волинській області про зобов'язання щодо призначення пенсії за вислугу років на
підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб”, покликаючись у позовній заяві на те, що позивач із січня 1983 року по
жовтень 1997 року проходив військову службу в Збройних Силах СРСР та України і
наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України - першого заступника
Міністра оборони України від 18.10.1997р. № 0413 був звільнений у запас на підставі пункту
65, підпункту “ ж”,
Тимчасового положення про проходження військової служби особами
офіцерського складу ( у зв'язку з
обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили ), з вислугою років - 14
календарних років 9 місяців та у пільговому обчисленні -
23 роки 7 місяців.

Під час військової служби позивач
дійсно за вироком військового суду Івано-Франківського гарнізону був визнаний
винуватим та засуджений за ст. 86-1 КК України в редакції 1960 року із
застосуванням ст. 44 цього Кодексу до позбавлення волі на строк 3 роки, з конфіскацією майна, та
на підставі ст. 37 цього Кодексу позбавлений військового звання “майор”.
Відповідно до ст. 46-1 КК України 1960 року виконання вироку щодо позивача в частині
основного та додаткових мір покарання
відстрочено на 2 роки,
з оплатою штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Постановою Івано-Франківського
міського суду від 14.08.1997р. на підставі подання начальника інспекції
виправних робіт Івано-Франківського МВ УМВС України позивач був звільнений від
призначеного покарання на підставі ст. 1 п.
“е” Закону України “Про амністію з нагоди першої річниці Конституції
України”, однак у постанові суду нічого не зазначено щодо звільнення позивача
від додаткової міри покарання у виді позбавлення військового звання “майор”,
у зв'язку з чим від Волинського
обласного військового комісаріату позивач отримав два рішення про відмову в
призначенні пенсії за вислугу років від 02.04.2007р. № 310 та від 28.02.2008р.
№ 110.

Представник позивача вважає, що
зазначені рішення Волинського обласного військового комісаріату є
необґрунтовані та протиправні, оскільки порушують право позивача як громадянина на отримання пенсії за вислугу
років з таких підстав.

У ст. 1 Закону України “Про амністію з нагоди першої річниці
Конституції України” від 26.06.1997р. № 401/ 97-ВР зазначено, що особи, перераховані в цій
статті, звільняються від покарання у вигляді позбавлення волі та інших
покарань, а відповідно до ст. 2
Закону України “Про застосування
амністії в Україні” від
01.10.1996р.
№ 392/ 96-ВР зазначена вище амністія повністю звільняє
перерахованих у ній осіб від кримінальної відповідальності ( повна амністія ),
тобто ці особи відповідно до ст. 5 цього Закону звільняються від відбування, як
основного, так і додаткового покарання, призначеного судом.

Представник позивача просить суд
визнати протиправними рішення Волинського обласного військового комісаріату від 02 квітня 2007 року № 310 та
від 28 лютого 2008 року № 110 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за
вислугу років на підставі
п. “а” ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб” та
зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області
призначити позивачеві пенсію за вислугу років відповідно до п. “а” ст. 12
Закону України “Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”,
з дня подання заяви - 23 березня 2007 року.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 адміністративний позов підтримав та просить суд його
задовольнити, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник Волинського обласного
військового комісаріату Хоронжук О.В. позов не визнав та пояснив, що оскільки
позивач ОСОБА_1 вироком військового суду
Івано-Франківського гарнізону від
18.06.1997р., що набрав законної сили, був позбавлений військового звання “майор”,
і після звільнення від відбування покарання на підставі акту амністії не
був поновлений у цьому військовому званні, тому немає права на призначення
пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб”. Просить у позові - відмовити.

Представник Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській області
Микитюк Т.В. позов не визнала з тих же підстав, що й представник
Волинського ОВК, та крім того, в заперечення позову покликалась на те, що позивач
навіть при поновленні у військовому званні
“майор” відповідно до ст. 5
Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб” немає права на призначення йому пенсії за вислугу років
через звільнення з військової служби у зв'язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням
свого посадового становища. Просить у позові
- відмовити.

Перевіривши та дослідивши письмові
докази та матеріали справи, суд доходить висновку про безпідставність позову та
вважає, що він не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач
перебував на військовій службі з січня 1983 року по 18 жовтня 1997 року і був
звільнений у запас на підставі наказу начальника Генерального Штабу Збройних
Сил України - першого заступника Міністра оборони України від 18.10.1997р. №
0413 за пунктом 65, підпункт “ж”,
Тимчасового положення про проходження військової служби особами
офіцерського складу, у зв'язку з
обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, маючи при цьому вислугу
років військової служби: календарну - 14
років 9 місяців, у пільговому обчисленні - 23 роки 7 місяців, що підтверджується оглянутими судом такими
доказами: послужним списком в особовій справі ОСОБА_1; копією вироку
військового суду Івано-Франківського гарнізону від 18.06.1997р.; витягом із
зазначеного вище наказу від 18.10.1997р. №
0413.

З копії вироку військового суду Івано-Франківського гарнізону від
18.06.1997р. вбачається, що позивач ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 86-1 КК України в редакції 1960 року, та засуджений
за цією статтею із
застосуванням ст. 44 цього Кодексу до позбавлення волі на строк 3 роки, з
конфіскацією майна, з позбавленням військового звання “майор” відповідно до ст. 37 цього
Кодексу. На підставі ст. 46-1 КК
України 1960 року виконання вироку в частині основного та додаткових покарань
відстрочено на 2 роки, з оплатою штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Постановою Івано-Франківського
міського суду від 14.08.1997р. за поданням начальника інспекції виправних робіт
Івано-Франківського міського управління УМВС України в Івано-Франківській
області засуджений ОСОБА_1 був
звільнений від призначеного вироком військового суду Івано-Франківського
гарнізону від 18.06.1997р. покарання у виді 3-х років позбавлення волі, з
конфіскацією майна, на підставі ст. 1, п. “е”
Закону України “Про амністію з
нагоди першої річниці Конституції України”.

Судом встановлено, що позивач 23
березня 2007 року звертався із заявою, адресованою Головному управлінню
Пенсійного фонду України, до Волинського обласного військового комісаріату
через Володимир-Волинський ОРВК про призначення йому пенсії за вислугу років,
що підтверджується оглянутою судом такою заявою в особовій справі позивача, копія якої є наявною в справі.

З письмових відповідей Волинського
обласного військового комісаріату від 02.04.2007р. № 310 та 28.02.2008р. №
110 вбачається, що позивачеві
відмовлено в
призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст.ст. 5, 5-1
Закону України “Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, у зв'язку з тим, що він за
обвинувальним вироком суду позбавлений військового звання “майор”
і при звільненні від покарання у
зв'язку з амністією не поновлений у цьому військовому званні.

В обґрунтування позову представник
позивача - ОСОБА_2, як у позовній заяві, так і в судовому засіданні, покликався
на те, що відповідач - Волинський обласний військовий комісаріат безпідставно
відмовив позивачеві в призначенні пенсії за вислугу років на підставі ст. 12 п “а”
Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб” і рішення цього відповідача щодо відмови в призначенні позивачеві пенсії
від 02.04.2007р. № 310, 28.02.2008р. №
110 є протиправними, оскільки в ст. 1
Закону України від 26.06.1997р. “Про амністію з нагоди першої річниці
Конституції України” зазначено, що
перераховані в цій статті особи звільняються від покарання у вигляді позбавлення волі
та інших покарань, а відповідно до ст. 2 Закону України від 01.10.1996р. “Про
застосування амністії в Україні” зазначена амністія повністю звільняє названих
у ній осіб від кримінальної відповідальності
( повна амністія ), тобто
відповідно до ст. 5 цього Закону ці особи звільняються від відбування, як
основного, так
і додаткового покарань, призначених судом.

Однак, таке твердження представника
позивача не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і
спростовується таким.

За змістом ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб”, після
набрання чинності Законом України від 04.04.2006р. “Про внесення змін до деяких
законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців”, незалежно від підстав та часу звільнення право на
призначення пенсії за вислугу років набули перелічені в цій статті особи, які
досягли на час звернення за призначенням пенсії 45-річного віку, мають
загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12
календарних років і 6 місяців складає військова служба ( крім осіб, позбавлених військових звань або
спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку із засудженням за
умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або
вчиненням корупційного діяння ).

Оскільки позивач вироком військового суду Івано-Франківського гарнізону
від 18.06.1997р. на підставі ст. 37 КК України 1960 року був позбавлений
військового звання “майор”, а постановою Івано-Франківського міського
суду від 14.08.1997р., на підставі
ст. 1, п. “е” Закону України “Про амністію з нагоди першої річниці
Конституції України”, звільнений від призначеного цим вироком основного
покарання у виді 3-х років позбавлення волі та додаткового покарання -
конфіскації майна, без звільнення від
іншого додаткового покарання у виді позбавлення військового звання “майор”,
тому суд не вбачає законних підстав для визнання протиправними рішення
Волинського ОВК про відмову в призначенні позивачеві пенсії за вислугу років.

За цих же обставин не заслуговують уваги пояснення представника позивача
про те, що позивач підлягав обов'язковому звільненню на підставі ст. 5 Закону
України від 01.10.1996р. “Про застосування амністії в Україні” як від
основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, оскільки за змістом
цієї статті особи, на яких поширюється амністія, не в обов'язковому порядку
звільняються від цих покарань, а лише можуть бути звільнені від відбування як
основного, так і додаткового покарання, призначеного судом.

Враховуючи, що позивач засуджений за вчинення тяжкого злочину, тому
останній, на думку суду, взагалі не підлягав звільненню від покарання на
підставі ст. 1 Закону України “Про амністію з нагоди першої річниці
Конституції України”, якою передбачено
звільнення певної категорії осіб від покарання у вигляді позбавлення волі та
інших покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, засуджених за злочини,
що не є тяжкими.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб” особам, звільненим з
військової служби, які мають право на пенсію за цим Законом, позбавленим
військових звань ( у тому числі під час перебування в
запасі або у відставці ), а також звільненим зі служби у зв'язку із засудженням
за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, та
членам їх сімей, пенсії призначаються на підставах, встановлених Законом
України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”.

Беручи до уваги, що таке додаткове покарання як позбавлення військового
звання за кримінальним законом не обмежене жодним строком, та враховуючи
відсутність доказів, що підтверджували б поновлення позивача у військовому
званні “майор” за будь-яких інших обставин, суд вважає, що позивачеві може бути
призначена пенсія відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України “Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” не на
підставах ст. 12 цього Закону, а на підставах, встановлених Законом України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

За таких обставин суд доходить висновку про правомірність рішень
Волинського обласного військового комісаріату щодо відмови позивачеві в
призначенні пенсії
за вислугу років на підставі ст. 5 ч.2 Закону України “Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб” та у зв'язку з цим про відсутність законних
підстав для зобов'язання другого відповідача - Головного управління Пенсійного
фонду України у Волинській області про призначення позивачеві пенсії за вислугу
років відповідно до п. “а” ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”, з 23 березня 2007 року, дня подання ним
відповідної заяви, як це заявлено в позовних вимогах.

На підставі ст.ст. 5, 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб”, керуючись ст. ст.
11, 86, 160 ч.3, 161-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

в и
р і ш
и в:

В
адміністративному позові ОСОБА_1, поданому його представником ОСОБА_2, до Волинського обласного військового
комісаріату про визнання протиправними рішення про відмову в призначенні пенсії
за вислугу років та до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській
області про зобов'язання щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі
Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” відмовити.

На постанову може бути подана заява про апеляційне оскарження до
Львівського апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський
міський суд протягом десяти днів з дня
її проголошення та апеляційна
скарга -
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано, а якщо її було
подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений законом строк,
постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, інакше у разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя: