Справа № 2-а-29/2008
Суддя: Гончаренко Т.В.
Дата ухвалення: 2008-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа
№ 2-а-29/2008 року
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05
травня 2008 року
м.Звенигородка

Звенигородський
районний суд ,Черкаської області

в
складі: головуючої судді Гончаренко Т.В.

при секретарі Дрига А.В.

з участю:
позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Куроченко М.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Звенигородці в залі суду цивільну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Звенигородської райдержадміністрації про стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС за 2005-2007 роки,-

В С Т А Н О В И В:

позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення сум недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення, як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС, за
2005-2007 роки у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від
28 лютого 1991 року № 796-ХП.

На
підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що згідно посвідчення
серії НОМЕР_1 від 19.02.1993 року його віднесено до 2-ї категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно
до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", йому, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, має виплачуватись щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі п”яти мінімальних заробітних плат. Разом з тим, такі
виплати за 2005-2007 роки відповідачем
проводились, але не в повному обсязі. Тому, посилаючись на те, що відповідно до
ч.7 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №
796-ХП, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, а
мінімальна заробітна плата в 2005 року становила 332 грн., в 2006 року 375грн. і 2007 році становила 440 грн.,а тому
сума недоплачених коштів за 2005-2007 роки складає 5435 грн.,з урахуванням
виплат по 100 грн. кожного року за 2005-2007 роки всього було виплачено 300
грн.,невиплачені кошти в сумі 5435 грн. відповідач добровільно виплатити відмовляється,
що і змусило позивача звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні заявлений
позов підтримав повністю та просить суд позов задоволити та стягнути з
відповідача на його користь 5435 грн.
недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2007 роки., а
також стягнути на його користь понесені ним судові витрати в сумі 200 грн.

Представник відповідача позовні вимоги не
визнала.

Представник відповідача Куроченко
М.І. на даний позов подала заперечення та
суду пояснила, що Управління
праці та соціального захисту населення діяло в межах законодавства, порушень по
питанню нарахування щорічної допомоги на оздоровлення не було. В своїй роботі
при нарахуванні даних компенсацій вони керуються Законами України „Про
державний бюджет” на відповідні роки,Постановою Кабінету Міністрів

- 2 -

України №836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні
виплати особам,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Постановою Кабінету Міністрів України № 562
від 12.07.2005 року, де зазначено, що даній категорії осіб передбачені виплати
на оздоровлення в межах 100 грн. щорічно, які були виплачені за 2005-2007 роки
позивачеві. Крім того просила суд відмовити в позові, посилаючись на те, що на
2006 рік в Законі „Про бюджет" п.37. ст.77 призупинена дія ст.48 Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року ,а також п.30 ст.71 Закону
України „Про державний бюджет України на 2007 рік” №489 - У від 19.12.2006 року
положення дії абзаців другого, третього, четвертого, п”ятого,шостого та сьомого ч.1.ч.3,абзаців
другого,третього.четвертого,п”ятого, шостого, сьомого ч.4 та ч.7 ст.48 Закону
України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого
1991 року в частині виплати розміру допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати взагалі призупинено на 2007 рік.

Заслухавши
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані по
справі, суд вважає, що позов підлягає до
задоволення.

Згідно з
частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У
судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1. дійсно перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального
захисту населення Звенигородської райдержадміністрації, як постраждалий
внаслідок Чорнобильської катастрофи другої категорії, що стверджується копією
посвідчення (категорія 2) серії НОМЕР_1, виданого 19.02.1993 року.

Згідно
довідки Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської
райдержадміністрації від 20.03.2008 року № 1102/08-28 вбачається, що позивачеві
виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2005-2007 роки по 100 грн і даний
факт визнає позивач.

Відповідно
до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХII
позивачеві мала виплачуватись щорічна допомога у розмірі п”яти мінімальних
заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати мав визначається на момент
здійснення виплат.

Відповідно до Законів України: "Про
Державний Бюджет України на 2005 рік"
"Про Державний Бюджет України на 2006 рік" та "Про
Державний Бюджет України на 2007 рік" розмір мінімальної заробітної плати
на момент здійснення виплат відповідачеві
у 2005 році - 332 грн., у 2006 році - 375 грн і в 2007 році - 440 грн.

Вищевказані
Закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при вирішенні цього спору, застосуванню
підлягає саме ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Постанова
Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року. Тому, враховуючи
вищевказане, на користь позивача підлягає до стягнення: за 2005 рік 332 грн. х
5 - 100грн. = 1560 грн., за 2006 рік 375 грн. х 5 - 100 грн. = 1775 грн., за
2007 рік 440 грн. х 5 - 100 грн. = 2100 грн., а всього підлягає до
стягнення 5435 гривень.

Про
порушення свого права одержувати допомогу на оздоровлення, як учасник
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї
категорії,ОСОБА_1. дізнався в лютому 2008 року з юридичної консультації,
наданої йому юристом Полежакою В.Ф., та з довідки № 1102/08-28 від 20.03.2008
року, виданої відповідачем на запит позивачаОСОБА_1

- 3 -

про розмір
проведених позивачеві виплат щорічної допомоги на оздоровлення. Тому строк
звернення до суду позивачем не пропущено.

Відповідно
до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-ІУ, суди
застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. У
рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти
України", Європейський суд з прав людини вказав, що для держави не
припустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання
представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для
відмови в задоволені позову.

В
рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002
вказано, що Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної
кількості

громадян України
пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством,
є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного
права на забезпечення життєвого рівня, який, принаймні, не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу
цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів
за ст.22 Конституції України не допускається.

Крім
того, інших доказів правомірності свого рішення, як в період підготовки справи
до розгляду, так і під час судового розгляду, представник відповідача до суду
не надав. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказуваня правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись
ст.ст.3, 8, 19, 22, 46, 55, 56, 95, 96 Конституції України, Рішення
Конституційного Суду України № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року, ст.ст. 4,11 ЦК
України, ст.ст. 11,71,86,90,94,159,163,
КАС України, на підставі ст.48 Закону України "Про статус і соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про Державний бюджет
України на 2005 рік"; Закону України "Про Державний бюджет України на
2006 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік",суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської
райдержадміністрації про стягнення недоплаченої
щорічної грошової допомоги на оздоровлення ліквідатору аварії на ЧАЕС 2-ї категорії за 2005-2007 роки
- задоволити повністю.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської
райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 5435 грн. недоплаченої суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2005-2007 роки.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської районної
державної адміністрації на користь позивача ОСОБА_1 200 грн. в рахунок
відшкодування понесених ним витрат по оплаті за надану юридичну допомогу.

Постанова
може бути оскаржена до Київського апеляційного суду. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а
апеляційна скарга протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.
Заява та апеляційна скарга подаються до
апеляційного суду через Звенигородський районний суд, одночасно копія
апеляційної скарги надсилається до Київського апеляційного суду.

- 4 -

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається в строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви або апеляційної
скарги, якщо такі не були подані.

Суддя