Справа № 22а-479/2007
Суддя: Лисенко П.П.
Дата ухвалення: 2007-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22а-479-2007 року. Головуючий
1 інстанції Алєйніков В. О.
Категорія - 37. Доповідач апеляційної інстанції Лисенко П. П.
УХВАЛА

Іменем України

2 квітня 2007 року. м.
Миколаїв.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючого Лисенка П. П.,

суддів: Кутової
Т. З. та Данилової О. О.,

із секретарем
судового засідання Швейновою І. В.,

з участю:

позивачів
ОСОБА_2, ОСОБА_4,

їх представника
ОСОБА_5,

представника
виконавчого комітету Миколаївської міської ради Слободянника О. П..,

представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_6,

у відкритому
судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 переглянула постанову
місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2006 року
по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 й
ОСОБА_4 до Миколаївського міського голови та виконавчого комітету Миколаївської
міської ради про визнання рішення неправомірним.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у дане
судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими
сторони їх стверджували, -

Установила:

15 травня 2006
року ОСОБА_2, ОСОБА_3 й ОСОБА_4 пред'явили зазначений адміністративний позов.

Його
обґрунтовували тим, що є власниками квартир АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Власницею
квартири АДРЕСА_4 у цьому ж будинку є ОСОБА_1.

24 березня 2004
року виконком Миколаївської міської ради прийняв рішення №178 пунктами 1. 3 та
2. 3 яким дозволив приватному підприємцю ОСОБА_1 перевести належну їй квартиру
у нежиле приміщення для розміщення продовольчого магазину з кафетерієм.

Посилаючись на
те, що таке рішення прийнято без узгодження з ними, порушує їх право вільно, у
відповідності з чинним законодавством і без будь-яких інших фактичних обмежень,
користуватися житлом та прибудинковою територією - просили позов задовольнити.

У подальшому
вони уточнили свої вимоги й остаточно просили скасувати п. 6 рішення виконкому
Миколаївської міської ради від 24 червня 2005 року № 1085 й визнати незаконною
бездіяльність відповідачів при вирішені питання про переведення квартири
АДРЕСА_4 в нежиле приміщення.

2

Уточнені вимоги
мотивували тим, що на задоволення протесту прокуратури м. Миколаєва рішенням
виконкому Миколаївської міської ради від 27 травня 2005 року № 931 було
скасовано пункти 1. 3, 2. 3 рішення №178, як такі, що ухвалені з порушенням
чинного містобудівного законодавства.

Проте, п. 6
рішення виконкому Миколаївської міської ради від 24 червня 2005 року № 1085
рішення № 931 змінено, шляхом залишення в силі п. 1. 3 рішення №178.

Заперечуючи
проти уточнених позовних вимог, представник відповідача пояснював, що виконком
прийняв рішення у межах своєї компетенції і за дотримання необхідної процедури,
а тому в задоволені позову слід відмовити.

ОСОБА_1 та її
представник дотримувалися такої ж думки.

Постановою
місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2006 року
позов задоволено частково.

П. 6 рішення
виконкому Миколаївської міської ради від 24 червня 2005 року № 1085 визнано
протиправним й скасовано, в задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись
із таким процесуальним документом, ОСОБА_1 його оскаржила і просила скасувати,
оскільки, як на її думку, суд розглянув справу з порушенням норм процесуального
й матеріального права, а саме, без належного її притягнення до участі у
розгляді справи та ігнорування чинної нормативної бази, якою врегульовані
спірні правовідносини, та фактичних обставин справи.

Апеляційну
скаргу слід відхилити, оскаржену постанову суду 1 інстанції залишити без зміни,
оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального
права.

Вирішуючи позов
таким чином, як викладено у оскарженій постанові, місцевий суд виходив з того,
що при ухвалені рішення про переведення належного ОСОБА_1 житлового приміщення
у нежитлове, відповідач діяв без точного дотримання чинного законодавства й
належної перевірки позиції позивачів, які є власниками інших квартир в тому ж
будинку АДРЕСА_1, та без дослідження наслідків перебудов, які потягла зміна
цільового призначення приміщення для квартир позивачів, а також і для будинку в
цілому.

Тому, на думку
суду, оскаржене рішення не може залишатися в силі і, відповідно Законів України
"Про планування та забудову територій", "Про місцеве
самоврядування в Україні", Порядку одержання дозволу на переведення у
місті Миколаєві житлових приміщень у нежитлові з метою розміщення об'єктів
торгівлі та громадського харчування, затверджених рішенням Миколаївської
міської ради від 14 липня 2003 року № 13/13, - підлягає скасуванню.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області
погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1
інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими
й законними.

Так, ст. 47
Конституції України, статтями 1-9 ЖК України, Законами України "Про
власність", "Про планування та забудову територій", "Про
місцеве самоврядування в Україні", Порядком одержання дозволу на
переведення у місті Миколаєві житлових приміщень у нежитлові з метою розміщення
об'єктів торгівлі та громадського харчування, затвердженим рішенням
Миколаївської міської ради від 14 липня 2003 року № 13/13, - усім фізичним
особам гарантовано право на житло.

3

Ніхто не може
бути виселений із займаного житла або обмежений у праві користування ним інакше
як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Цільовим
призначенням житлових будинків і житлових приміщень - є постійне проживання в
них громадян, а також їх використання в установленому порядку в якості
службових житлових приміщень.

Переведення
житлових приміщень у не житлові як правило не допускається.

В виключних
випадках таке переведення житлових приміщень в нежитлові, в тому числі з їх
реконструкцією для розташування об'єктів торгівлі, побутового обслуговування,
громадського харчування, офісів, може здійснюватися за рішенням відповідних
органів.

При цьому,
розташування об'єктів громадського харчування ( ресторанів, барів, кафе та
інших ) дозволяється в окремих будівлях, де немає житлового фонду, або в
будівлях житлового фонду за згодою громадян, що мешкають по периметру
відповідного приміщення, з врахуванням громадських і приватних інтересів.

Відповідач,
ухвалюючи п. 1. 3 свого рішення від 24 березня 2004 року№178, а потім
відновлюючи його дію п. 6 рішення від 24 червня 2005 року № 1085 - діяв
усупереч наведених положень.

Не визначивши
коло осіб, яких його рішення торкаються, та не визначившись у їх позиції щодо
новостворюваного об'єкту підприємницької діяльності; не дослідивши їх заперечення,
якщо такі є, та зміни у довкіллі, які потягне за собою переведення житлового
приміщення в нежитлове, виконком Миколаївської міської ради передчасно, а тому
протиправно, прийняв оскаржені пункти рішень.

За такого, п. 6
рішення виконкому Миколаївської міської ради від 24 червня 2005 року № 1085 не
може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Оскільки такого
ж і з тих же підстав дійшов місцевий суд, то його рішення є законним й
обґрунтованим.

Тому, підстав
для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до
твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про допущені судом порушення
норм процесуального законодавства, то вони хоча і мають місце, проте не можуть
слугувати скасуванню оскарженого судового рішення, оскільки носять формальний
характер, не вплинули на можливість ОСОБА_1 здійснити захист своїх інтересів у
суді та на результат розгляду справи.

Керуючись ст.
ст. 198, 200, 205-206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову місцевого Центрального
районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2006 року - без зміни.

Ухвала набирає
чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом одного місяця може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.