Справа № 2-а-33/07
Суддя: Карапута Л.В.
Дата ухвалення: 2007-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

Іменем України

10
травня 2007
року м. Чернігів

Деснянський
районний суд міста Чернігова у складі: головуючого - судді Карапута Л.В., при секретарі - Коваленко О.М.,

з участю позивача,
представника
співвідповідача - Головного управління Пенсійного Фонду України в
Чернігівській області -
Пархомцева О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1до Чернігівського міського військового
комісаріату, Чернігівського обласного військового комісаріату, Головного
управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області про визнання дій
протиправними, стягнення моральної шкоди,

встановив:

В жовтні 2006
року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача -Чернігівського міського військового комісаріату про визнання дій щодо
відмови у призначенні пенсії за вислугу років протиправними, зобов'язати
прийняти документи та призначити пенсію за вислугу років на умовах ст. 12 п. Б Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб", зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити заборгованість по пенсійному забезпеченню та відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 9000
грн.

Судом до участі в справі в якості співвідповідачів притягнуто Чернігівський
обласний військовий комісаріат та Головне
управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і
просив визнати дії Чернігівського міського військового
комісаріату щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років від 20.04.2006 року протиправними, зобов'язати відповідача прийняти документи та
призначити пенсію за вислугу років з 17.05.2004 року, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість по
пенсійному забезпеченню з травня 2004 року та
відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1500 грн..

Представник відповідача Чернігівського міського військового комісаріату в
судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався
належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник співвідповідача Головного управління
Пенсійного Фонду України в Чернігівській області
позов не визнав і просив відмовити в задоволенні.

Представник співвідповідача Чернігівського обласного
військового комісаріату в судове засідання не
з'явився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався

належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного
висновку.

Як встановлено в судовому засіданні позивач звільнився з лав Збройних Сил
України в грудні 1993
року.

На дату звільнення вислуга років у Збройних силах позивача становила 16 календарних років, загальний трудовий стаж становив 17 років та позивачу на час звільнення складало 34 роки.

У травні 2004
році позивачу становило 45 років та 19
квітня 2006 року ОСОБА_1 звернувся
до відповідача з вимогою про надання відповіді щодо можливості призначення
пенсії за вислугу років згідно Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", в
зв"язку з чим 20.04.2006
року відповідачем було відмовлено позивачу у призначенні
пенсії за вислугою років.

Згідно ст. 12
Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що
право на пенсію за вислугу років мають:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці

надстрокової служби та військової служби за
контрактом, особи, які мають право на

пенсію за цим Законом, які мають на день
звільнення зі служби вислугу 20 років і

більше;

б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці

надстрокової служби та військової служби за
контрактом, особи, які мають право на

пенсію за цим Законом, які досягли на день
звільнення зі служби 45-річного віку і

мають загальний трудовий стаж 25 календарних
років і більше, з яких не менше 12

календарних років і 6
місяців становить військова служба, служба в органах

внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні.

Таким чином, трудовий стаж, що був набутий колишнім
військовослужбовцем після звільнення з військової служби не може бути підставою
для призначення йому пенсії за вислугу років, оскільки на
день звільнення з військової служби позивач не мав загального стажу 25 чи більше календарних років, з яких не менше 12 років і 6
місяців становила б військова служба.

Крім того, не може бути підставою для призначення цього виду пенсії
досягнення колишнім військовослужбовцем 45-річного віку після звільнення з
військової служби чи набуття загального трудового стажу понад 25 років, тому що позивач вже втратив зв'язок з військовою службою і
військовослужбовцем вже не був.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України „Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших
осіб", встановлено, що військовослужбовцям, які мають право на пенсійне
забезпечення ,
пенсії відповідно до норм цього Закону призначаються і
виплачуються після звільнення їх зі служби, тобто цією статтею чітко визначено,
що право на пенсію повинно встановлюватися військовослужбовцю - особі, яка ще має відповідний статус -„військовослужбовець".

Оскільки Закон передбачає призначення пенсій не військовозобов'язаним, а
військовослужбовцям, то право на пенсію визначається саме на день звільнення з
військової служби (
тобто на останній день, коли особа ще має статус
військовослужбовця) і виходячи саме з обставин, які мали місце до цього часу.

Разом з тим, ст.
50 Закону визначено, що військовослужбовцям, які
звільняються зі служби (
чи вже були звільнені ) після його
прийняття чи внесення в нього відповідних змін, пенсії призначаються з дня
звільнення з військової служби.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку,
що в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Оскільки відшкодування моральної шкоди позивач пов'язує саме з незаконними
діями Чернігівського міського військового комісаріату, а в судовому засіданні
такі не встановлені, то в силу ст. ст. 23, 1167 ЦК України відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 2,
7, 17 - 20, 71, 158 - 163, 185, 186 Кодексу
Адміністративного Судочинства України, Закону України „Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб",
Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей", суд

постановив :

в задоволенні позову ОСОБА_1відмовити.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до
Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.
Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.