Справа № 22-а-779/2008
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-779/08
Головуючий у першій інстанції: Гуль В.В.
Доповідач: Саприкіна І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18
червня 2008 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Бараненка І.І., Маслія В.І.,

при
секретарі: Трибой
І.В.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1на рішення Печерського районного суду м. Києва від
19.04.2007 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6до Печерської районної ради депутатів м. Києва, третя особа - Приватне
підприємство «Вір"єм» про визнання нечинним рішення Старокиївської
районної ради депутатів у м. Києві № 357 від 11.09.2001 року в частині
затвердження на приватизацію нежитлового приміщення, -

В С
Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися до Печерського районного суду м. Києва з
адмінпозовом до Печерської районної ради депутатів м. Києва, третя особа -
Приватне підприємство «Вір”єм» про визнання нечинним рішення Старокиївської
районної ради депутатів у м. Києві № 357 від 11.09.2001 року в частині
затвердження на приватизацію нежитлового приміщення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2007 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, позивачка
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконне рішення суду першої інстанції та постановити
постанову, якою позов
задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на його незаконність, неповне
з'ясування обставин, що мають значення для справи, численне порушення норм
матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового
рішення.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При винесенні рішення по суті
заявлених вимог, суд першої інстанції знайшов позовні вимоги такими, що не
обґрунтовані нормами чинного законодавства, а тому відмовив в задоволенні
позову. При цьому керувався нормами ЦПК України, що в даному випадку є
неправомірним, оскільки дані правовідносини є публічно-правовими, а тому
підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Печерський
районний суд м. Києва прийшов до висновку, що спірний будинок належить
територіальній громаді, а тому нібито цілком правомірним є здача в оренду
спірного нежитлового приміщення, що не призначене для забезпечення експлуатації
будинку та його відчуження, діяльність третьої особи не суперечить встановленим
нормам використання приміщення у жилих будинках та не завдає шкоди інтересам
співвласників (користувачів).

Судова колегія жодним чином не може
погодитися з такими висновками суду першої інстанції та приймає доводи
апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 24.02.2006 року вимогу про визнання
нечинним рішення Старокиївської районної ради депутатів у м. Києві № 357 від
11.09.2001 року в частині затвердження на приватизацію нежитлового приміщення,
було роз'єднано та відокремлено від
низки вимог позивачів, оскільки остання повинна розглядатися в порядку
адміністративного судочинства, тобто в даному випадку є єдина вимога позивачів
- визнання нечинним рішення органу місцевого самоврядування.

Правомірними є доводи апелянта
щодо неповного з'ясування обставин справи, які призвели до неправильного
вирішення спору.

Адже, на момент прийняття спірного рішення №
357 Старокиївської районної ради
депутатів у м. Києві від 11.09.2001 року ще не існувало рішення Київської
міської ради від 27.12.2001 року, на яке послався суд першої інстанції, відсутні докази того, що спірне підвальне приміщення,
загальною площею 38 кв. м входило до нежилих приміщень, загальною площею 829,30
кв. м. Тому суд повинен був прийти до висновку, що спірне приміщення на підставі рішення №
208/1642 від 27.12.2001 року «Про формування комунальної власності
територіальних громад районів міста Києва» не належало до комунальної
власності.

Згідно даних технічного
паспорту, загальна площа нежитлового приміщення
АДРЕСА_1. Проте суд не врахував ту обставину, що згаданий паспорт було
складено в 2003 році (після прийняття оскаржуваного рішення). Договір оренди №
968 від 28.05.2001 року вказує на те, що на момент його укладення не існувало
спірного приміщення № 52-А.

У відповідності з додатком № 4 до протоколу
Установчих зборів власників квартир і нежитлових приміщень будинку, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 від 09.07.2002 року, ПП «Фірма «Вір”єм»
орендували приміщення VI, XI, загальною площею 38 кв. м, а не спірне
приміщення № 52-А. А тому висновок суду про передачу в орендне користування
третій особі спірного приміщення більшої площі, ніж зазначено в розпорядженні
Старокиївської РДА № 399 від 23.05.2001 року, є неправомірним. Поверховий план
також підтверджує не існування нежилого приміщення № 52-А станом на 09.08.2002
року.

За таких
обставин суд першої інстанції
неправомірно не прийняв до уваги Технічне заключення обстеження
існуючого теплового пункту в підвальному приміщенні під'їзду АДРЕСА_1, проведеного
Державним науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом НДІ
ПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ, за висновками якого при наявності орендаря ПП “Вірм”єм”
відсутня можливість проводити профілактичні та ремонтні роботи вузлу теплового
вводу з елеваторним вузлом для потреб системи опалення і вузлу приготування
гарячої води для потреб побутового призначення даного будинку, також відсутня
необхідна вентиляція, мають місце невиправдані витрати тепла, перегрів стелі
існуючого теплопункту, що викликає зміну комфортних умов житлових
приміщень і скарги мешканців будинку.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 10
Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду, власники квартир
багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку,
технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати
участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення
(кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно
і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст. 1 Закону
України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», допоміжні
приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення
експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові
клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні,
кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Згідно із
рішенням Конституційного Суду України № 4-рп2004 від 02.03.2004 року про офіційне тлумачення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону
України “Про приватизацію державного житлового фонду” допоміжні приміщення
(підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у
спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності не потребує здійснення додаткових дій, ..
в тому числі, і реєстрації в бюро технічної інвентаризації тощо.

При цьому, суд
першої інстанції, посилаючись на вищевказане рішення Конституційного суду
України, прийшов до висновку, що перелік допоміжних приміщень, перелічених в
даному Рішенні, нібито не є офіційним тлумаченням цього терміну, а за таких
підстав Печерський районний суд м. Києва застосував свою інтерпретацію
зазначених термінів, обґрунтовуючи прийняте ним рішення.

Апеляційна
інстанція не може прийняти таку правову позицію і вважає її помилковою, з
огляду на наступне:

Відповідно до
ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в... цивільній
справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті саме особи, щодо яких встановлені ці обставини. В даному
випадку в справі беруть участь ті саме особи (громадяни - власники
багатоквартирного будинку та органи місцевого самоврядування, що здійснюють
приватизацію цих квартир). Якщо рішенням Конституційного суду України визначено
перелік допоміжних приміщень, щодо правового статусу яких виник судовий спір,
суд першої інстанції не мав правових підстав робити інший висновок всупереч
прийнятому судовому рішенню.

За таких
обставин висновок суду про необхідність
документального підтвердження, що спірне
підвальне приміщення загальною площею 48 кв.м. призначене для
експлуатації будинку та використовується мешканцями для побутових потреб, є
незаконним, а тому судова колегія не може його прийняти.

Завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України,
суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого
органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС
України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем дана норма Закону дотримана не була, ним не
доведено правомірність свого рішення.

Згідно
зі ст.198 ч.1 п. 4 та ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції та приймає нове рішення, якщо встановить
порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладені обставини, Печерський районний суд м. Києва дійшов невірного
висновку щодо неналежного обґрунтування позивачами своїх позовних вимог.

При вирішенні даного спору не
правильно застосовано норми матеріального і
процесуального права та невірно вирішено заявлений спір, а саме, відмовлено в
задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, судова колегія знаходить
за необхідне звернути увагу на порушення судом ст. 158 КАС України, за вимогами
якої судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається в формі
постанови, судове рішення, означене як РІШЕННЯ, за правилами адміністративного
судочинства, за якими розв'язано спірні правовідносини, Законом не передбачено.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно встановлені
обставини справи, судове рішення ухвалено з недотриманням норм матеріального та процесуального права,
відповідач не довів правомірність свого рішення, діяв всупереч вимогам Конституції та законів
України, відбулося порушення законних прав позивачів, які є власниками
допоміжних приміщень, а тому є всі підстави для скасування оскаржуваного
рішення.

За таких
підстав апеляційна скарга ОСОБА_1на рішення
Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2007 року за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6до Печерської районної ради
депутатів м. Києва, третя особа - Приватне підприємство «Вір”єм» про визнання
нечинним рішення Старокиївської районної ради депутатів у м. Києві № 357 від
11.09.2001 року в частині затвердження на приватизацію нежитлового приміщення, підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції
- безумовному скасуванню.

Керуючись ст.ст.
2, 9, 71, 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2007 року -
скасувати, постановити постанову, якою позовні вимоги
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6до Печерської районної ради
депутатів м. Києва, третя особа - Приватне підприємство «Вір"єм» про визнання
нечинним рішення Старокиївської районної ради депутатів у м. Києві № 357 від
11.09.2001 року в частині затвердження на приватизацію нежитлового приміщення
задовольнити.

Визнати нечинним рішення Старокиївської районної ради депутатів у м. Києві
№ 357 від 11.09.2007 року в частині затвердження на приватизацію шляхом викупу
приватним підприємством «Вір”єм»
підвального приміщення, площею 38,0 кв. м, багатоквартирного житлового
будинку № 13 по вул. Круглоуніверситетській в м. Києві

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий
суддя:

Судді: