Справа № 22а-2847/2008
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хрімлі А.Г.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04
червня 2008 року справа
№ 22-а-2847/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Геращенка І.В.

суддів при секретарі

Арабей Т.Г., Малашкевича
С.А. Літвіновій Л.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Куйбишевської районної ради м. Донецька

на постанову

Донецького окружного
адміністративного суду

від

28 листопада 2007 року

у адміністративній справі

№ 2-а-5297/07.

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Куйбишевської районної ради м. Донецька

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2003-2007 роки, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2007 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Куйбишевської районної ради м. Донецька про стягнення недоплачених
сум на оздоровлення за 2003 - 2007 роки, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на день фактичної виплати.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 28 листопада 2007 року позов ОСОБА_1було задоволено
частково, з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по недоотриманим
сумам на оздоровлення за 2003, 2004, 2005 та 2007 роки. В решті позову у
задоволенні було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме: без урахування розміру цього виду допомоги,
встановленого постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Всі виплати,
передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної
допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної
плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними постановами КМУ.

Суд першої інстанції
при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку в управлінні
праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради як особа, яка
є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
1, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», передбачена щорічна допомога на оздоровлення першої
та другої категорії в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, інвалідам 3
групи - чотири мінімальні заробітні плати, при цьому розмір мінімальної
заробітної плати на момент виплати становив: з 1 січня 2003 році - 185 грн., з 1
грудня 2003 року - 237 грн., з 1 січня 2004 року - 205 грн., з 1 вересня 2004
року - 237 грн., з 1 січня 2005 року - 262 грн., з 1 квітня 2005 року - 290
грн., з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн., з 1
січня 2006 року - 350 грн., з 1 липня 2006 року - 375 грн., з 1 грудня 2006
року - 400 грн., з 1 квітня 2007 року - 420 грн., з 1 липня 2007 року - 440
грн. та з 1 жовтня 2007 року - 460 грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: в вересні 2004 року
за 2003 рік - 21 грн. 50 коп., в грудні 2004 року за 2004 рік - 21 грн. 50
коп., в грудні 2005 року остаточно за 2005 рік - 90 грн. 00 коп.; в липні 2006
року за 2006 рік - 90 грн.; в березні 2007 року за 2007 рік - 90 грн.

Таким чином, суд
першої інстанції вирішив, що фактично за 2003, 2004, 2005, 2007 роки
відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у
розмірі 4601 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної
інстанції при розгляді справи встановив, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,
(категорія 1), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.10.2005 року, наявною у
матеріалах справи.

З 2003 року по
теперішній час позивач має 3 групу інвалідності у зв'язку з участю у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією довідки МСЕК
та поясненнями відповідача.

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон №
796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, віднесеним до
першої і другої категорії - п'ять мінімальних заробітних плат, інвалідам 3
групи - чотири мінімальні заробітні плати.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір такої допомоги
встановлений для інвалідів 3 групи в 21,50 грн., а з 2005 року - постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі - постанова № 562), якою розмір зазначеної допомоги інвалідам 3 групи
встановлений в 90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами №№ 836, 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для
інвалідів 3 групи - 21,50 грн. та з 2005р. для інвалідів 3 групи - 90 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови №№ 836, 562, згідно частини 4 статті 9 КАС
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до
пункту 2 Указу Президента України «Про Єдиний державний реєстр нормативних
актів» від 27.06.1996 року (зі змінами) стосовно преюдиції нормативних актів.

Конституція - Основний Закон
України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів приходить до
висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно застосував
конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які Держава надає
громадянам.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 21,50 гривень за період 2003, 2004 та у розмірі 90 грн. за 2005, 2007
рік, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку, відносно відмови у задоволенні позову в частині
визнання дій відповідача неправомірними при нарахуванні позивачеві допомоги на
оздоровлення в 2006 році, оскільки дія абзацу другого
та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік», який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року
№ 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь,
відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих
держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання
праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).
Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за
рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону та приписів п.п. 1-3 Порядку використання коштів Державного
бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 936 від
20.09.2005 року у управління праці та соціального захисту населення з'явився обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
щодо, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Тому, звернення з позовними вимогами до управління праці та соціального
захисту населення щодо стягнення щорічної допомоги є обґрунтованим.

Статтею 63 спеціального Закону фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Зазначене доводить, що Управління, як
розпорядник коштів Державного бюджету України, є належним відповідачем.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами апеляційної
скарги висновки суду не спростовуються, а тому постанова підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Куйбишевської районної ради м. Донецька на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2007 року у справі № 2-а-5297/07 -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2007
року у справі № 2-а-5297/07 за позовом ОСОБА_1до Управління праці та
соціального захисту населення Куйбишевської районної ради м. Донецька про
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин, з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий: І.В.
Геращенко

Судді: Т.Г.
Арабей

С.А.
Малашкевич