Справа № 22-а-2324/2008
Суддя: Сухарьок М.Г.
Дата ухвалення: 2008-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя 1-ї інстанції Стріжакова Т.В. справа № 22 -а-
Суддя - доповідач Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23
травня 2008 року м.
Донецьк

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Білак С.В., Гаврищук Т.Г.,

при секретарі
Чуріковій Я.О., сторони в судове засідання не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької області на постанову Торезького
міського суду Донецької області від 14 січня 2007 року по справі № 2-а-2/07 за
позовом

ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту
населення Торезької міської ради
Донецької області, Головного управління Державного казначейства України у
Донецькій області про визнання дій
незаконними, зобов'язання здійснити недоплачену
допомогу на оздоровлення за 2004-2007 роки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з заявою в
якій просив перерахувати щорічні виплати на оздоровлення і стягнути з
відповідача недоплачені суми на оздоровлення, відповідно до вимог ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи” за
період 2004- 2007 роки.

Постановою
Торезького міського суду від 14 січня 2007 року позовні вимоги
задоволені у повному обсязі.

Управління
праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької області з постановою суду не погодилось, подало апеляційну
скаргу, вважаючи, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та
матеріального права, просило рішення суду скасувати.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих
заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова
суду-скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії,
перебуває на обліку в Торезькому УПСЗН та має право на отримання допомоги на щорічне оздоровлення
відповідно до вимог Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи” (далі
Закон №3054-III).

Виплата щорічної
грошової допомоги на оздоровлення розмірах, передбачених цим Законом,
відповідно до статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці та соціального
захисту населення. На УПСЗН покладений обов'язок здійснення виплати разової
грошової допомоги саме в розмірах, передбаченим цим Законом. Таким чином суд
першої інстанції невірно задовольнив вимоги позивача до Управління Державного казначейства України Донецькій області, оскільки останній
не є належним відповідачем у справі.

Суд першої інстанції вірно визначився, що відповідно до
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на
оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції, віднесений до 2 категорії у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Управління праці і соціального захисту населення
виплачувало позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 26 грн. 70
коп., яка була встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року №836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”. В подальшому виплати збільшились, згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України. Постановою №836, на яку
посилається відповідач, всупереч Закону №3054-III , (який встановив
розмір щорічної допомоги як величину кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомога в твердій грошовій сумі, зокрема, - 26 грн. 70
коп. (за грошовою реформою 1996 року). Між тим, з моменту прийняття постанови
№836 встановлені нею розміри щорічної допомога на оздоровлення залишалися
незмінними, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет.

Суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору
підлягають застосуванню ст. 48 Закону України №3054-III та Закони України Про
державний бюджет 2004, 2005 та
2007 роки, тобто суд правильно
задовольнив позов і зобов'язав зробити перерахунок щорічної грошової допомоги з
урахуванням отриманих позивачем коштів, а саме
за 2004 рік -1423, 3 грн.(290грн.х5 - 26,7 грн.), за 2005 рік -1560 грн.
(332 грн. х 5 - 100 грн.), за 2007 рік -2200 грн. (460 грн.х 5 -100 грн.), а
всього -5183 грн. 30 коп.

Разом с тим, вимоги
позивача щодо компенсації на
оздоровлення за 2006 рік судом першої
інстанції задоволені неправомірно, оскільки відповідно до п. 37 ст. 77 Закону
України “Про державний бюджет України на 2006 рік”, на 2006 рік зупинена дія
абзацу 3 частини 4 ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” в частині виплат компенсації і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив
норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 184,
195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області на
постанову Торезького міського суду Донецької області від 14 січня 2007 року по
справі № 2а-2/2007 за позовом ОСОБА_1до
Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області,
Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області про визнання дій незаконними, зобов'язання здійснити недоплачену допомогу на
оздоровлення за 2004-2007 роки-задовольнити частково.

Постанову Торезького
міського суду Донецької області від 14 січня 2007 року по справі №
2а-2/2007 -скасувати.

Позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області в частині відмови ОСОБА_1 у
виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення у відповідності до ст. 48
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” за 2004, 2005 та 2007 роки.

Стягнути з Управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської ради
Донецької області на користь ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2004,2005 та 2007 ріку у
розмірі - 5183 (п*ять тисяч сто
вісімдесят три ) грн., 30 коп., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій
кімнаті та проголошений її повний текст у судовому засіданні 23 травня 2008
року.

Постанова може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий Сухарьок
М.Г.

Судді Білак С.В.

Гаврищук Т.Г.