Справа № 2-а-27/2007
Суддя: Задорожна Л.І.
Дата ухвалення: 2007-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-27
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2007року. Теплщький районний суд Вінницької області

в
складі: головуючої - судді
Задорожної Л.І., при секретарі - Грушовенко О.В.,

за участю
представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Теплик адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до управління праці та соціального захисту населення
Теплицької районної державної адміністрації про стягнення невиплаченої частини
щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій,

установив:

В квітні 2007 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту
населення Теплицької районної державної адміністрації про стягнення
невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги за 2004 - 2005 роки в розмірі 1 752 грн. 25 коп.,
зазначивши, що він сучасником бойових дій і згідно зі cm. 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на
отримання щорічно до 5 травня
відповідного року разової грошової допомоги у розмірі п 'яти мінімальних пенсій
за віком, і відповідачем зазначена допомога йому була виплачена частково в 2004 році -120 грн., в 2005 році - 250 грн..

В
судовому засіданні представник позивача -
адвокат ОСОБА_2. підтримав
заявлені позовні вимоги.

Позивач
ОСОБА_1. в судове
засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просить розглядати
справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник
відповідача -управління праці та соціального захисту населення Теплицькоїрайдержадміністрації'- в судове
засідання не з 'явився, від нього надійшла заява про розгляд справну
відсутність представника управління, проти задоволення вимог
ОСОБА_1заперечують.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1про стягнення невиплаченої частини щорічної разової
грошової допомоги за 2004
- 2005 роки, підлягають задоволенню.

Судом
встановлено, що позивач сучасником бойових дій, це підтверджується посвідченням
серії НОМЕР_1, яке видане 31
жовтня 1996 року
Теплицьким районним військовим комісаріатом. Відповідно до довідки

2

управління праці
та соціального захисту за №339
від 25 квітня 2007 року позивачеві
ОСОБА_1. виплачена
щорічна разова грошова допомога у розмірі 120 грн. за 2004 рік, та 250 грн. за 2005 рік.

Дані
правовідносини регулюються cm. 12
ч.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», яка
встановлює, що щорічно до 5
травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі
п 'яти мінімальних пенсій за віком.

Мінімальна
пенсія за віком у 2004 році,
відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058 -IVстановила
92 грн.45 коп., у 2005 році - відповідно до
Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов 'язкове
державне пенсійне страхування» від 23.12.2004
року № 2291-IV,
та Закону України « Про
державний бюджет на 2005 рік»
становила 332 грн..
Таким чином, позивачу необхідно було виплатити у 2004 році -
462,25 грн. (92,45
грн. х 5), у 2005 році -1660 грн. (332 грн. х 5),
Вказані суми позивачу не були виплачені у повному обсязі,
і недоплата становить: у 2004році - 342.25 грн.(462,25 грн.-120 грн.), у 2005році - 1410 грн.(1660 грн. -250 грн.), а всього 1752 грн.25 коп.(342,25 грн. + 1410 грн.).

Частина
перша статті 17 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії х соціального захисту"
визначає, що фінансування витрат, пов 'язаних з введенням в дію цього Закону,
здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, а щорічну
виплату разової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених статтею 12 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального
захисту населення(ч. 1 cm.
17-1 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Відповідно
до правової позиції Конституційного Суду України, яка висловлена в Рішенні
Конституційного Суду України від 20
березня 2002 року
№5-рп/2002 у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції
України(конституційності) положень статей 58,60
Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік " та Верховного
Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
пунктів 2,3,4,5,8,9 частини
першої статті 58 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2001
рік" і підпункту 1
пункту 1 Закону
України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів "(справа щодо
пільг, компенсацій, і гарантій), оскільки для значної кількості громадян України
пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством,
є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного
права на забезпечення достатнього життєвого рівня(стаття 48 Конституції
України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом, то звуження змісту і обсягів цього права шляхом
прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції
України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення
відповідно до п. 31 ч.1 cm.
85, п. 19 ч.1 ст. 9 2 Конституції
України надзвичайного стану(стаття 64
Конституції України).

Згідно
Рішення Конституційного суду України №
20-рп/2004 від 01.12.2004
року у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції
України(конституційності)

3

положенъ
статей 44, 47, 78, 80 Закону України «Про державний бюджет України на 2004
рік» та Конституційним поданням Верховного
суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
частин другої, третьої, четвертої cm. 78 Закону України
«Про державний бюджет України на 2004
рік»( справа про зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій)
визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
положення ст.44 Закону України «Про державний бюджет України на 2004рік», яким
встановлено, розміри виплату 2004
році щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється у таких
розмірах: інвалідам війни 1
групи -195 грн.,
інвалідам війни II групи -
160 грн., інвалідам війни III групи -130
грн., учасникам бойових дій -
120 грн., особам які мають особливі заслуги перед батьківщиною -195 грн., членам сімей
загиблих та дружин (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасникам
війни, визнаними за життя інвалідами -
65 грн. І відповідно до cm. 152
Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного
Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність. Тому суд вважає, що питання про виплату
разової грошової допомоги учасникам бойових дій за 2005 рік, повинні
вирішуватись аналогічним чином, так як їх виплата проводилась вже після
винесення рішення Конституційного суду України.

Так як
виплата одноразової грошової допомоги позивачу за 2004 рік відповідно
до Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» відбулась в
травні 2004 року, до
винесення рішення Конституційного Суду України, суд вважає, що недоплачена
частина одноразової грошової допомоги за 2004
рік підлягає стягненню на користь позивача у примусовому порядку, в зв
'язку з визнанням неконституційними положень закону, згідно з якими її
виплатили.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого
зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави(ч.1 cm.8 КАС України), та
принципом законності, який визначає, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору,
згода на обов 'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу(ч.4 ст.9 КАС
України), тобто, в даному випадку cm. 22 та cm.
152 Конституції
України.

Суд
також: вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду, оскільки спірні
правовідносини виникли до 01
вересня 2005 року,
тому до них не може бути застосовано, передбачений cm. 99 ч.2 KAС України
річний строк звернення до адміністративного суду, з огляду на неприпустимість
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів -
cm. 22 ч.З
Конституції України. До набрання чинності КАС України позивач мав право
звернутись до суду в межах

4

встановленого ст.
257 ЦК України трирічного строку позовної давності, і
застосування до цих правовідносин річного строку звернення до адміністративного
суду звужуватиме його конституційне право на судовий захист.

Сторони
звільнені від сплати судового збору. Враховуючи викладене, керуючись ст.22, cт. 152
Конституції України, cm. 12, ст. 17, ст. 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Рішенням Конституційного
суду України № 20-рп/2004 від 01.12.2004, ст. ст. 8,9,70, 71, 94,159, 160, 163
КАС України, суд

постановив:

Позов
задовольнити. Стягнути з управління праці та соціального захисту Теплицької
районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1невиплачену частину щорічної
разової грошової допомоги за 2004- 2005 роки в сумі 1752 грн. 25 коп. (одну
тисячу сімсот п 'ятдесят дві гривні, 25
коп.).

На
постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її
проголошення. Апеляційна скарга подається на протязі двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.