Справа № 22-а-1944/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-1944/2008
інстанції: П'янова Я.В.
Категорія: 41 Доповідач:
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого судді - Шевцової Н.В.,
Суддів Бенедик А.П., Кононенко
секретаря Маймуліної А.В.
представників позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Харкова на
постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2007р. по справі №2-а-3994/07
позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2
до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському
визнання недійсними податкові повідомлення - рішення -
Фізична особа підприємець ОСОБА_2, (надалі по тексту позивач) звернувся до
суду з позовом до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі
м. Харкова (надалі по тексту відповідач, ДПІ в Орджонікідзевському районі м.
Харкова), в якому просив суд визнати нечинним податкове повідомлення - рішення
прийняті податкові повідомлення - рішення не відповідають та суперечать вимогам
чинного законодавства, а саме законам з питань оподаткування, на які
посилаються перевіряючи в акті перевірки, фактичним обставинам справи та
зроблені при довільному трактуванні норм чинного законодавства.
Відповідач проти позову
заперечував, мотивуючи тим, що позивачем порушено абз. 8 ст. 4 Указу президента
України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва», оскільки перевіркою встановлений доход позивача, що
перевищив 500 000 грн.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від
05.12.2007р. позов задоволено. Визнано нечинними податкові повідомлення
11.10.2007 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на доходи
Не погодившись з постановою
суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
відповідач просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити.
обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення
судом першої інстанції при прийнятті постанови, ст.1, абз. 8 ст. 4 Указу
президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва». При цьому, відповідач зазначає, що перевіркою
встановлено отримання позивачем доход, що перевищує 500 000 грн.
Перевіривши доводи апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом
першої інстанції встановлено, що в період з
11.06.2007 р. по 22.06.2007 р. працівниками ДПІ в Орджонікідзевському районі
м.Харкова було проведено планову виїзну
перевірку дотримання вимог податкового законодавства ФОП ОСОБА_2 за період
з 01.04.2004 р. по 31.03.2007 р., за результатами якої було складено акт №
На підставі акту перевірки ДПІ в
Орджонікідзевському районі м. Харкова було прийнято податкове повідомлення -
рішення № /0 від 06.07.2007р., за яким позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб суб'єктів підприємницької
діяльності на суму 42157,95 грн.,
відповідно до п.п. 4.2.2 п.4.2 ст. 4 закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими
фондами" №2181-111 від 21.12.2000р. та ст. 13 р. 4 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян" № 13-92 від
26.12.1992р.

Судом також
встановлено, що податкові повідомлення - рішення з позначкою після дробі
„1" та „2" прийняті за результатами адміністративного оскарження вищевказаного
податкового повідомлення - рішення.

В акті
перевірки відповідачем вказується на порушення позивачем абз. 8 ст. 4 Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", п.8 Порядку
видачі свідоцтва про сплату єдиного податку - порушення ведення книги обліку
доходів та витрат, ст. 1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва". Зазначені порушення обґрунтовуються тим, що з 2 кварталу
2004 року позивач отримав дохід, що перевищує
500 000 грн., згідно з ст. 5 цього Указу переведено на загальну систему
оподаткування, п.п. б п. 19.2 ст. 19 Закону України „Про податок з доходів
фізичних осіб", а саме: не відображено в книзі
обліку доходів і витрат фактично отриману суму виручки на розрахунковий рахунок
за здійснення операцій з продажу продукції та ст. 13 р. 4 Декрету КМУ „Про
прибутковий податок з громадян", внаслідок
чого занижено податок з доходу від підприємницької діяльності. Такого висновку
відповідач дійшов через не відображення позивачем в книзі обліку доходів
і витрат фактично отриману суму виручки на
розрахунковий рахунок за здійснення операцій з продажу продукції за період з
01.04.2004р. по 31.12.2004р. (стор. 11 акту). При цьому, відповідач зазначив,
що у 2 кварталі 2004 року позивачем було перевищено граничний обсяг
виручки від реалізації товарів, оскільки до обсягу виручки враховувались лише
комісійні винагороди, суми доходу за товар
від власного продажу та наданих послуг (оренди), а суми отримані за здійснення
операцій з продажу товару комітента не враховувались, а саме за цей період не
внесено до книги обліку доходів і витрат та
не включено до звіту платника надходження від продажу товару в сумі 907428,92
грн. (стор. 12-13 акту), на підставі чого з 01.07.2004р. позивач був
переведений на загальну систему оподаткування.

Крім того,
судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_2 в періоді, що перевірявся,
був платником єдиного
податку.

Свідоцтва
платника єдиного податку були видані позивачу відповідно до Указу Президента
«Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів
підприємницької діяльності» № 727/98 від 03.07.1998 р.

З наданих суду платіжних доручень
про сплату єдиного податку, ФОП ОСОБА_2, судом встановлено, що позивач належним
чином сплачував суми єдиного податку.

Судом також
встановлено, що позивач виступав комісіонером у договорі комісії № 63к від
07.11.2002р., відповідно до умов якого позивач
здійснював реалізацію продукції від свого імені та за рахунок комітента - ТОВ
„ІПК "Техніка".

Зазначені обставини встановлені
судом з договору комісії, додаткових угод та актів виконаних робіт. Розмір
комісійної винагороди відповідно до актів про надання послуг за договором
комісії у ФОП ОСОБА_2 за 2004 рік склав - 319840,86 грн., за 2005 рік -
465879,73 грн., за 2006 рік - 498989,03 грн., 1 квартал 2007 року - 127900 грн.

У зазначеному договорі комісії,
позивач виступав комісіонером та здійснював реалізацію товару від свого імені
за рахунок комітента та отримував за це комісійну винагороду.

За договором комісії №63к від
07.11.2002р. майно, яке знаходиться у комісіонера на підставі договору комісії
є власністю комітента.
Факт перерахування грошових коштів, які є власністю комітента ТОВ
„ІПК»Техніка", ФОП ОСОБА_2
підтверджується виписками банку, платіжними дорученнями та не спростовується відповідачем, оскільки актом перевірки,
встановлено, що отримані кошти перераховані комітенту, (а.с. 3 акту).

Крім
того, в перевіряємому періоді позивач
здійснював торговельно-закупівельну діяльність, надавав послуги суб'єктам
господарської діяльності - фізичним особам по зберіганню товару.

Суд першої інстанції також
встановив, що після оскарження в адміністративному порядку податкового повідомлення - рішення №
/0 від 06.07.2007 р., відповідачем були прийняті нові податкові повідомлення - рішення на ту ж саму суму
податкового зобов'язання, а саме - № /1 від 02.08.2007 р., №
/2 від 11.10.2007 р.

Задовольняючи
позов суд першої інстанції виходив з того, що Договір комісії відноситься до договорів про
надання послуг, тобто комісіонер надає послугу і отримує за це відповідну плату, тому комісіонер
продає не товар, а свою послугу, таким чином обсяг виручки фізичної особи - суб'єкта підприємницької
діяльності, який є платником єдиного податку згідно Указу, і здійснює діяльність згідно з договорами
комісії і виступає в цьому договорі Комісіонером, складається з сум комісійної
винагороди, одержаної таким Комісіонером згідно договору комісії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з
наступного.

Відповідно до
ст. 2 Указу Президента України „Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" суб'єкти малого
підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку. Ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації
залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200
гривень на місяць.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивачем своєчасно сплачувався єдиний податок, що підтверджено
матеріалами справи.

В апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що судом при
прийнятті постанови не враховано, що виявлені порушення допущені позивачем,
пов'язані з тим, що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та звітності
підприємцем був перевищений граничний обсяг виручки за 1 квартал 2004 р., у
зв'язку з чим перевіркою ФОП ОСОБА_2 з 01.07.2004 р. переведений на загальну
систему оподаткування та йому була визначена сума валового доходу і валових
витрат.

Проте, судом на підставі наявних в
матеріалах справи доказах обґрунтовано встановлено, що позивач виступав
комісіонером у договорах комісії та здійснював реалізацію товару від свого
імені та за рахунок комітента і отримував за це комісійну винагороду. Отримання
товару та подальший його продаж здійснювалися в межах договору комісії № 63к
від 07.11.2002 року.

Зазначені факти відповідачем не
спростовані.

Інша
частина виручки, що була включена до складу виручки позивача, виникла внаслідок
торговельно-закупівельної діяльності, надання послуги СГД - фізичним особам по
зберіганню товару, що підтверджується первинними документами.

Відповідно до ст. 1011
Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої
сторони (комітента) за плату вчинити
один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії
відноситься до договорів про надання послуг, тобто комісіонер надає послугу і отримує за це плату, він продає не
товар, а свою послугу, таким чином
обсяг виручки фізичної особи - підприємця, який є платником єдиного податку та здійснює діяльність згідно з договором
комісії і виступає у цьому договорі
Комісіонером, складається з сум комісійної винагороди, отримуваної таким Комісіонером згідно з договором комісії.

Розмір комісійної винагороди, який
не заперечувався відповідачем, відповідно до актів про надання послуг за
договором комісії у ФОП ОСОБА_2 за 2004 рік склав - 319840,86 грн., за 2005 рік
- 465879,73 грн., за 2006 рік - 498989,03 грн., 1 квартал 2007 року - 127900
грн.

Отже,
колегія суддів погоджується з висновками суду, що обсяг виручки позивача від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищував 500 тис. гривень.

Відповідно до
ст. 6 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності» № 727/98 від
03.07.1998 р. суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є
платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), а саме податку
на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

З акту перевірки
вбачається, що перевіряючими встановлено ведення позивачем Книги обліку доходів
та витрат, відповідно до Порядку ведення
книги обліку доходів і витрат, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001р. № 1269.

Згідно з абз. 5 ст. 1 Указу
Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення
операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно з ч. 3 ст. 21 Закону України „Про комітети Верховної Ради
України" комітети з питань, віднесених до предметів їх відання, мають
право надавати роз'яснення щодо застосування положень законів України.

Відповідно до листа Комітету Верховної ради України з питань фінансів і
банківської діяльності № 06-10/206 від 11.04.2001р. у нормах Указу Президента
України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва" мова може йти лише про виручку від реалізації
(продажу) продукції (товарів, робіт, послуг), що належить суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній особі за правом власності. Обсяг виручки
фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, який є платником єдиного
податку згідно з Указом та здійснює діяльність згідно з договором комісії і
виступає у цьому договорі комісіонером, складається з сум комісійної
винагороди, отримуваної таким комісіонером згідно з договором комісії.

У даному випадку майно, яке знаходиться у комісіонера на підставі договору
комісії є власністю комітента.

Факт перерахування грошових коштів, які є власністю комітенту, а саме
підприємства ТОВ „ІПК „Техніка” позивачем підтверджуються виписками банку,
платіжними дорученнями і відповідачем не заперечується.

Відповідно до листів Державного комітету України з питань регулярної
політики та підприємництва № 2151 від 05.04.04 р., № 9375 від 26.10.05 р., №
2274 від 24.03.06 р., № 2588 від 04.04.06 р. кошти, що надійшли транзитом на
розрахунковий рахунок суб'єкта підприємницької діяльності - платника єдиного
податку, не є власністю даного суб'єкта, оскільки підлягають обов'язковому
перерахуванню відповідній третій особі, а тому ці кошти не є виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). Тобто такі кошти не можуть бути
предметом оподаткування єдиним податком. У склад виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) у даному випадку може бути врахована тільки
сума комісійної винагороди.

У п. 1.31 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств" (даний Закон застосовується СПДФО при визначенні бази
оподаткування) встановлено, що продаж товарів - це будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі
товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також
операції з безплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з
надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання),
доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав
власності на такі товари.

Відповідно положенням п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств" валовим доходом є загальна сума доходу платника
податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так
і за її межами. При цьому валовий доход включає загальні доходи від продажу
товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв,
що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою
дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з
їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення
(ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до
закону).

Оскільки операції позивача у межах договору комісії не є продажем товару,
то у перевіряючих не було законних підстав включати до валового доходу кошти,
які надійшли на її розрахунковий рахунок від комісійних операцій.

Таким чином висновки перевіряючих та доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на довільному тлумаченні норм чинного законодавства і не враховують фактично
проведені господарські операції.

Оскільки надані до
матеріалів справи докази підтверджують той факт, що у з 01.07.2004р. по
31.12.2004 року, загалом у 2005р. та 2006р., а також з 01.01.2007р. по
31.03.2007р. підприємець у кожному зазначеному періоді не перевищив граничний
обсяг виручки в розмірі 500000,0 грн., у відповідача не було законних підстав
переводити його на загальну систему оподаткування та звітності, у зв'язку з цим
визначати податкові зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і приймати оскаржене в даному провадженні податкове
повідомлення-рішення.

Крім того, колегія суддів погоджується з
висновками суду щодо задоволення позовних вимог в частині визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень № /1
від 02.08.2007р., №/2 від 11.10.2007р., прийнятих після оскарження позивачем в адміністративному порядку податкового повідомлення-рішення №
/0 від 06.07.2007р., оскільки прийняття відповідачем нових
податкових повідомлень-рішень на ту ж саму суму податкового зобов'язання,
суперечить приписам ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», яка не передбачає прийняття нового податкового
повідомлення-рішення в разі залишення оскарженого податкового
повідомлення-рішення без зменшення або збільшення нарахувань.

Отже, колегія суддів, підтверджує, що при прийнятті судового рішення у
справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Харкова - залишити без задоволення,
а постанову Харківського окружного адміністративного
суду від 05.12.2007р. по справі №2-а-3994/07
- без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця з дня складання ухвали у повному обсязі,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий (підпис) Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) А.П.Бенедик

(підпис)
З.О.Кононенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.
Шевцова