Справа № 22-а-5071/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий 1 інстанції - Хрімлі О.Г.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2008 року справа №
22-а-5071/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача представника
відповідача

Василенко Л.А., Дяченко С.П. Скопинській А.О. ОСОБА_1
Хребтань Н.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

04 березня 2008 року

по справі

№ 2-а-3688/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області

про

Визнання дій незаконними, стягнення
недоотриманої додаткової пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2008
року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському
районі м. Горлівки Донецької області щодо
відмови у призначені додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському
районі м. Горлівки Донецької області
призначити щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку встановленого законом мінімального розміру пенсій за віком.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду
від 04 березня 2008 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському
районі м. Горлівки Донецької області задоволено частково.

Не
погодившись з таким рішенням, Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області
подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та
постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права.

Суд першої
інстанції при розгляді справи встановив, що позивач отримує пенсію як особа,
які постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - ЧАЕС), і є
інвалідом 2 групи (категорія 1), а тому згідно Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” повинен отримувати щомісячну додаткову пенсію в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, розрахунок якої повинен визначатися на рівні
прожиткового мінімуму відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

В
судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги
та просив її задовольнити, проти чого заперечував позивач.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції
необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до
ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,
встановленого Законом.

ОСОБА_1
належить (віднесений) до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія А № НОМЕР_1від
13.02.2006 року, є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням, наявним
у матеріалах справи (а.с.9).

З 1 січня 2004
року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його преамбули
визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим
преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до
цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне
забезпечення.

Право громадян
України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розділ 8 Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (надалі -
спеціальний закон) передбачає правила призначення та виплати пенсій і
компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу
визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
відповідних розмірах, зокрема інвалідам 2 групи -75 відсотків мінімальної
пенсії за віком, інвалідам 3 групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Визначення
прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії
громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий
мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України „Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 5 жовтня 2000 року №
2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для
визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до
статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3
статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що
діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу,
а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Прожитковий
мінімум на 2006 рік відповідно до статті 65 Закону України „Про Державний
бюджет на 2006 рік” на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на
місяць складає: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня -
366 гривень.

Статтею 62
Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006
року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття
була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій
редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка
втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406
гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом,
яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за
віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня
2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11
коп.

Таким чином, для
позивачів як інвалідів 2 групи, особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір додаткової пенсії повинен
розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Позиція
Управління ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд
яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що будь-якою із них
визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня
пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Колегія суддів не приймає доводи
відповідача, як з огляду на недоведеність приписів зазначених постанов до
спірних відносин, так і з огляду на положення принципу законності, визначених
пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною
1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не
може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного
права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи
зазначене суд 1-ої інстанції правильно визнав дії Управління
Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької
області неправомірними та зобов'язав перерахувати додаткову пенсію.

Приймаючи
викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини справи
та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

В повному обсязі
ухвала складена 03.06.2008 року.

Керуючись
статтями 184, 195, 196, 198, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області - залишити без
задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2008 року у справі №
2-а-3688/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області «про перерахунок
додаткової пенсії» - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту складення
її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: