Справа № 3/221
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

16 год. 37 хв.

22.05.2008 р.
№ 3/221

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючої судді
Блажівської Н. Є., суддів Вовка П. В. та Цвіркуна Ю. І., при секретарі судового
засідання Яремій Г. В.

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом

ОСОБА_1(надалі
-Позивач)

до

Державного
комітету у справах національностей та релігій (надалі -Відповідач)

про

скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії

На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 22 травня
2008 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В

Громадянин Куби ОСОБА_1 звернувся до
Окружного адміністративного суду міста Києва з позовними вимогами до Державного
комітету у справах національностей та релігій про скасування рішення
Відповідача № 1246 від 27 грудня 2007 року та зобов'язання прийняти рішення про
надання статусу біженця.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що будучи жертвою переслідувань через належність до
певної соціальної групи та маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою
переслідувань у майбутньому, ОСОБА_1 залишив Кубу та прибув до України, де
звернувся за наданням статусу біженця. Позивач вважає необґрунтованим рішення
Відповідача про відмову в наданні статусу біженця в зв'язку з тим, що існують
реальні побоювання повернутися на Батьківщину. А саме, зазначає, що
співпрацював з організацією, яка пов'язана з політичною опозицією і займався
виготовленням буклетів про неправомірні ув'язнення. Позивач також зазначив, що
його батько ув'язнений і його самого заарештовували та погрожували позбавленням волі.

Відповідач
проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог. Представник Державного комітету у справах національностей та
релігій зазначив, що у Позивача відсутні побоювання стати жертвою переслідувань
за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до
певної соціальної групи або політичних переконань. Також вказав, що до
інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які були б пов'язані з його
расовою, національною, релігійною належністю, політичними поглядами Позивач
причетний не був. Жодних фактів переслідувань на свою адресу заявник не навів.

Розглянувши
подані сторонами документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків:

Громадянин
Куби ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю кубинець, за віросповіданням
баптист.

21
вересня 2004 року легально літаком прибув до України з Куби транзитом через
Москву. У листопаді 2004 року намагався перетнути кордон України з Словакією,
але його депортували назад в Україну. До січня 2006 року в Україні проживав
нелегально.

19
червня 2006 року Позивач звернувся із заявою про надання статусу біженця до
Управління міграційної служби в Київській області. В даній заяві, зокрема,
вказав, що покинув Батьківщину через те, що його батько є політичним в'язнем.
Зазначив, що і його неодноразово заарештовували на Кубі та погрожували йому та
родині.

На
співбесіді 11 липня 2006 року ОСОБА_1 повідомив, що з 2004 року по 2006 рік
проживав в Україні нелегально. 30 січня 2006 року вилетів з України рейсом
Київ-Париж-Гавана. Під час польоту знищив паспорт і звернувся за наданням
статусу політичного біженця в аеропорту Парижу і 10 лютого 2006 року його
депортували на Україну.

27
грудня 2007 року Державний комітет України у справах національностей та релігій
прийняв рішення № 1246 про відмову в наданні статусу біженця Переса Унзаги Орестеса Альберто.

Відповідно
до абзацу 5 статті 10 Закону України «Про біженців»№ 2557-III від 21 червня
2001 року (надалі -ЗУ «Про біженців») статус біженця не надається особі яка
вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності,
як їх визначено у міжнародному праві; яка вчинила тяжкий злочин неполітичного
характеру за межами України до прибуття в Україну з метою набуття статусу біженця,
якщо таке діяння віднесено Кримінальним кодексом України до тяжких злочинів;
яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації
Об'єднаних Націй; стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом 2
статті 1 цього Закону, відсутні; яка до прибуття в Україну була визнана
біженцем або отримала притулок в іншій країні; яка до прибуття в Україну з
наміром набути статусу біженця перебувала в третій безпечній країні. Дія цього
абзацу не поширюється на дітей, розлучених з сім'ями, а також на осіб, які
народилися чи постійно проживали на території України, а також їхніх нащадків
(дітей, онуків).

Під
біженцем, відповідно до положень статті 1 Закону розуміється особа, яка не є
громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства
(підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань,
перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може
користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом
внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може
чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Зважаючи
на Загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства
Європейського Союзу, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 5
статті 4 Директиви Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для
кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як
осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті
захисту, що надається»від 27 квітня 2004 року №8043/04 заяви є обґрунтованими,
якщо виконуються такі умови:

-
заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву;

- усі
важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне
пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів;

-
твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать
конкретній та загальній інформації за його справою;

-
заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник
не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви;

-
встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

В
судовому засіданні Позивачем не надано аргументованих та обґрунтованих пояснень
з урахуванням вищевикладених критерії про причини, з яких Позивач не може
повернутися в країну своєї громадянської належності. Зважаючи на це, та
враховуючи інформацію надану самим Позивачем, не підтверджується наявність
умов, передбачених абзацом 2 статті 1 Закону.

Таким
чином, суд доходить до висновку, що наявність на Кубі певних переслідувань
громадян, не може бути ствердженням того, що такі переслідування мали місце
відносно Позивача.

Посилання
Позивача на те, що при його поверненні на Батьківщину можуть мати місце
обґрунтовані побоювання зазнати переслідування, суд не може прийняти до уваги,
оскільки вони не підтверджуються ніякими достовірними доводами і носять
характер припущення.

Суд
також звертає увагу сторін на те, що з Куби Позивач виїхав легально - на виїзд
мав відповідний дозвіл влади, після того як пройшов інтерв'ю у міграційній
службі Куби і отримав паспорт для виїзду за кордон. В Україні Позивач звернувся
до посольства Куби за поновленням знищеного паспорту і відповідно 4 липня 2006
року отримав національний паспорт. Таким чином, не вбачається можливість
загрози свободи ОСОБА_1 в країні його
громадянської належності.

Оскільки
Відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі положеннями Закону України «Про біженців»,
підстави для визнання його дій неправомірними відсутні.

Таким
чином, Позивач не надав суду належних доказів, як це передбачено частиною 1
статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що
розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні
перед судом їх переконливості, а також частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За
таких обставин суд приходить до висновку, що обставини, якими обґрунтовуються
вимоги Позивача, щодо скасування Рішення Державного комітету України у справах
національностей та релігій № 1246 від 27 грудня 2007 року та зобов'язання
Відповідача прийняти рішення про надання Позивачу статусу біженця - Позивачем не доведено.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи Позивача є необґрунтованими, а тому в задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 17, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста
Києва -

П О С Т А Н О В И В

У задоволенні позовних вимог
-відмовити повністю.

Постанова, відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої
інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча Суддя
Н. Є. Блажівська

Суддя П. В.
Вовк

Суддя
Ю. І. Цвіркун