Справа № 22а-7528/2008
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

«
16 » липня 2008 року справа № 22а-7528/08

м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Геращенка І.В.

суддів Арабей
Т.Г., Малашкевича С.А.

при секретарі судового засідання Літвіновій
Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1.

від відповідача -
не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Микитівського Управління праці та соціального захисту
населення Горлівської міської Ради Донецької області

на постанову Микитівського районного суду м.
Горлівки Донецької області

від 27.05.2008 року

у справі № 2а-66/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до відповідача Микитівського Управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської Ради Донецької області

про визнання дій неправомірними та
стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернувся до Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької
області з позовною заявою до Микитівського Управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської Ради Донецької області про визнання дій
неправомірними, стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2000, 2001,
2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки згідно ст. 48 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та зобов'язання в подальшому виплачувати ці суми з урахуванням змін
в чинному законодавстві України.

Постановою Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від
27.05.2008 року у справі № 2а-66/08 (суддя Каліуш О.В.) позовна заява задоволена частково: визнані
дії неправомірними та стягнуті недоотримані грошові кошти на оздоровлення за
2007 рік, в задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовної заяви в частині стягнення недоотриманих
грошових коштів на оздоровлення за 2000 - 2006 роки суд першої інстанції виходив
з того, що позивачем пропущений строк для звернення до суду з адміністративною
позовною заявою, встановлений ст. 99 КАС України.

Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати
постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви
відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої
інстанції норм матеріального права.

Зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята без урахування розміру цього виду допомоги, встановленому постановою
КМУ від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Всі виплати, передбачені Законом України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, у тому числі виплати щорічної допомоги на оздоровлення, і які
базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачується у розмірах,
встановлених вказаними постановами КМУ.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

Позивач - учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої
категорії (посвідчення серії НОМЕР_1- а.с. 6), визнаний інвалідом ІІІ, а з
24.10.2003 року - ІІ групи (довідка МСЕК
- а.с. 13).

Перебуває на обліку в Микитівському Управлінні праці та соціального захисту
населення Горлівської міської Ради, як особа, яка є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, категорія 1, у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 зазначеного Закону передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних плат, при цьому
розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати.

Фактично відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2000 рік - в сумі 21 грн. 50 коп.,

за 2001 рік - в сумі 21 грн. 50 коп.,

за 2002 рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2003 рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2004 рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2005 рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2006 рік - в сумі 120 грн.,

за 2007 рік - в сумі 120 грн.

Між сторонами немає розбіжностей
щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального права.

Як вважає заявник скарги, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення
треба керуватись розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (для ІІ групи інвалідності
в сумі 26 грн. 70 коп.), а з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (в сумі 120 грн.).

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права
шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення,
визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога
на оздоровлення сплачується органами соціального захисту населення за місцем
проживання громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою
затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь,
відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих
держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання
праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету
за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо
реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає неправомірним висновок суду першої
інстанції про відмову в задоволенні позовної заяви з урахуванням річного строку
звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 99 КАС України Адміністративний позов
може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими законами.

З позовної заяви вбачається, що вона містить вимогу про
відшкодування шкоди, заподіяну здоров'ю, особі, яка стала інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Цивільного Кодексу України
позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що при
розгляді таких спорів річний строк, встановлений ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України, не застосовується.

Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена
щорічна допомога на оздоровлення особам, зокрема, інвалідам ІІ групи - п'ять
мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону
визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для інвалідів
ІІ групи - 26 грн. 70 коп., та з 2005р. -
в сумі 120 грн.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента
України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року
стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2004, 2005, 2007 роки, а не вказані Постанови
КМУ.

Конституція - Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому
колегія суддів приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої
інстанції вірно застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і
гарантій, які Держава надає громадянам.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі 26 грн. 70 коп. за 2003, 2004 роки та у розмірі 120 грн.
за 2005, 2007 роки, неправомірні.

Колегія суддів вважає, також, що за 2000 - 2002 роки
позивачу, недоплачені суми на оздоровлення відповідно до вимог спеціального
Закону, але, оскільки виплату щорічної допомоги на оздоровлення хоча і здійснюють органи соціального захисту
населення, але починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256..

Тобто, в частині стягнення недоотриманих коштів на
оздоровлення за 2000 - 2002 роки позивач пред'явив вимоги до неналежного
відповідача у справі, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в стягненні
коштів за 2000 - 2002 роки саме з цього відповідача.

Колегія суддів вважає, що
в частині стягнення коштів на оздоровлення за 2006 рік, також, слід
відмовити, оскільки дія абзацу другого та третього
частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, зупинена в частині
виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати на 2006 рік згідно з п. 37 ст. 77 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний
неконституційним Конституційним Судом України.

Крім того, колегія суддів вважає, що в частині зобов'язання відповідача
здійснювати такі випрати в майбутньому з урахуванням змін в чинному
законодавстві, оскільки відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином,
неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії при відсутності
факту порушення прав позивача у майбутньому.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що
з відповідача за рахунок Державного бюджету на користь позивача необхідно
стягнути недоотримані суми допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007
роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати у
загальній сумі - 5619 грн. 90 коп. (за
2003 рік - 1158 грн. 30 коп. (237 грн. х 5 - 26 грн. 70 коп.); за 2004 рік -
1158 грн. 30 коп. (237 грн. х 5 - 26 грн. 70 коп.); за 2005 рік - 1423 грн. 30
коп. (290 грн. х 5 - 26 грн. 70 коп.); за 2007 рік - 1880 грн. (400 грн. х 5 -
120 грн.).

Наведені обставини вказують на порушення судом першої
інстанції норм процесуального та матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а тому постанова суду, яка оскаржується,
підлягає скасуванню.

На підставі викладеного керуючись Конституцією України, Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст. 160,
ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.3 ст. 198, п. 1 ст. 202, п. 3 ч. 1 ст. 205, ст.
207, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Микитівського
Управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської Ради
Донецької області на постанову Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької
області від 27.05.2008 року у справі № 2а-66/08 - задовольнити частково.

Постанову Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 27.05.2008 року у справі № 2а-66/08 за
позовом ОСОБА_1 до Микитівського Управління праці та соціального захисту
населення Горлівської міської Ради Донецької області про визнання дій
неправомірними та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2000, 2001,
2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки згідно ст. 48 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Микитівського
Управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської Ради
Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих
коштів на оздоровлення за 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки
згідно ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії
Микитівського Управління праці та соціального захисту населення Горлівської
міської Ради Донецької області щодо відмови в перерахунку та виплаті на користь
ОСОБА_1 недоотриманих коштів на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки
згідно ст. 48 Закону України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Стягнути з Микитівського Управління праці та соціального захисту населення
Горлівської міської Ради Донецької області за рахунок Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 недоотриману суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007
роки в сумі 5619 грн. 90 коп.

В задоволені іншої частини позовної
заяви - відмовити.

Постанова Донецького апеляційного
адміністративного суду вступає в законну силу з моменту проголошення та може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

У судовому засіданні 16.07.2008 року проголошений повний текст постанови.

Головуючий
суддя І.В.Геращенко

Судді С.А.Малашкевич

В.Г.Яманко

З
оригіналом згідно

головуючий
суддя І.В.Геращенко