Справа № 22а-117/2007
Суддя: Карпусь С.А.
Дата ухвалення: 2007-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2007 року м.
Хмельницький

Колегія судців
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь
С.А., суддів : Харчука
В.М., Кізюн О.Ю. при секретарі Тимощук М.В. з участю:

відповідача
представника управління праці та соціального захисту населення Теофіпольської
райдержадміністрації Щепи І.В. розглянула у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу №
22а-111 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Теофіпольського районного суду від 16 січня 2007 року за позовом
ОСОБА_1 до начальника управління праці та соціального захисту населення в
Теофіпольському районі про визнання неправомірними дій та відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія судців,

встановила:

В жовтні 2006 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника управління праці та соціального
захисту населення в Теофіпольському районі про визнання неправомірними дій та
відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказував, що він є
ветераном праці, має хронічне захворюванням органів травлення та перебуває на
обліку осіб, які потребують санаторно-курортного лікування, в управлінні праці
та соціального захисту населення. Відповідно до ст. 7 Закону України
„Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні" він має переважне право на забезпечення
санаторно-курортним лікуванням. У зв'язку з цим неодноразово звертався до
відповідача з заявами про виділення йому путівки, але йому було відмовлено на
підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №187 „Про
затвердження порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких
категорій громадян органами праці та соціального захисту населення".
Вважає такі дії відповідача неправомірними, просить задовольнити позов та
стягнути на його користь 6000
грн. моральної шкоди.

Постановою Теофіпольського районного суду від 16 січня 2007 року ОСОБА_1 в
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з постановою суду незгідний, просить її
скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права. Суд не прийняв до уваги положення ст.7 Закону України „Про основні
засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в
Україні", якою регулюються питання надання путівок ветеранам праці.

В своєму запереченні начальник управління праці та соціального захисту
населення Теофіпольської районної державної адміністрації просить відхилити
апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість судового
рішення. Судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 200
КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу суду -
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом вірно
встановлені фактичні обставини, дана їм належна оцінка, а його висновки

Головуючий у
першій інстанції - Бурлак
Г.І. Справа
№ 22а-117

Доповідач - Карпусь С А. Категорія
№ 36

2

щодо
необґрунтованості вимог ОСОБА_1 узгоджуються з матеріалами справи, відповідають
нормам діючого законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є ветераном праці та відповідно до медичних
рекомендацій потребує санаторно-курортне лікування органів травлення, з приводу
чого перебуває на обліку осіб, які потребують санаторно-курортного лікування, в
управлінні праці та соціального захисту населення Теофіпольської районної
державної адміністрації з 17
січня 2006 року під
номером 8.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, посвідченням НОМЕР_1 на ім'я позивача
виданого 21 березня 2006 року, довідкою
для одержання путівки від 13
грудня 2005 року,
заявою ОСОБА_1 від 17 січня 2006 року про надання
путівки, витягом із журналу обліку осіб, які потребують санаторно-курортного
лікування з приводу захворювання органів травлення, поясненнями сторін.

Відповідно до ст. 7 Закону
України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших
громадян похилого віку в Україні" ветерани праці мають переважне право на
забезпечення санаторно-курортним лікуванням, а також на компенсацію вартості
самостійного санаторно-курортного лікування в порядку і розмірах, що
визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 Порядку
забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян органами
праці та соціального захисту населення, затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 22
лютого 2006 року № 187 органи праці та
соціального захисту населення забезпечують за рахунок коштів державного бюджету
безплатними путівками до санаторно-курортних закладів інвалідів усіх категорій,
ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та осіб, зазначених в
абзацах другому, третьому, четвертому і п'ятому частини першої статті 6 Закону України
„Про жертви нацистських переслідувань".

У відповідності з п. 4
Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного
лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17
червня 2004 року № 785 ветеранам праці
виплачується за їх бажанням компенсація вартості самостійного
санаторно-курортного лікування.

З вимогами про відшкодування вартості самостійного санаторно-курортного
лікування ОСОБА_1 до суду не звертався.

Згідно видаткових ордерів в 2006
році безплатні санаторно-курортні путівки ветеранам праці не надходили.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, врахувавши наведені
вимоги закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
правомірність дій начальника управління праці та соціального захисту населення
Теофіпольської районного державної адміністрації при вирішенні питання
забезпечення безплатною путівкою ОСОБА_1 і відсутність у зв'язку з цим підстав
для відшкодування моральної шкоди. Тому обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої інстанції.

Постанова суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених
обставинах справи, ухвалена з дотриманням вимог матеріального і процесуального
права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених в суді першої інстанції вимог не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195,
198, 200, 205, 206, ч.5 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Теофіпольського районного суду від 29 листопада 2005 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого
Адміністративного Суду України протягом одного місяця після набрання нею
законної сили.