Справа № 22-а-1440/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-1440/08 (№ 22-а-3886/2007) Головуючий 1 інстанції:
Доповідач: Шевцова Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатова Ю.М.

Суддів Шевцової Н.В.,
Водолажської Н.С.

за
участю

секретаря Волошиної Я.В.

представника позивача: Єлісеєв М.І.

представника
відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м. Харкові
адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції в Київському районі м.
Харкова на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05
листопада 2007 року по справі
№2-а-446/07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
„Харківські геоінформаційні системи"

до
Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова

про визнання недійсним податкового повідомлення
рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Харківські геоінформаційні системи" (надалі по тексту позивач, ТОВ „Харківські
геоінформаційні системи") звернулось до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Київському районі м. Харкова (надалі по тесту
відповідач, ДПІ у Київському районі м. Харкова), в якому просило суд визнати
недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова від
11.06.2007 року №/0, яким ТОВ „Харківські геоінформаційні
системи" визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 629662,00грн., у тому числі основний платіж в сумі 502187,00грн. та
штрафні (фінансові) санкції в сумі 127475,00грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05 листопада 2007 року позов задоволено. Скасоване податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова від
11.06.2007 року № /0 та стягнуто з Державного бюджету України на
користь ТОВ „Харківські геоінформаційні системи" судовий збір у сумі З грн. 40 коп.

Відповідач не погодившись із постановою
суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в
задоволені позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а саме п.п.4.1.6
п.4.1. ст..4, п.6.1 ст.6, п.п.8.3.1., п.п. 8.3.2 п.8.3. ст.. 8 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств».

Позивачем було подано заперечення на
апеляційну скаргу, в яких посилаючись на прийняття постанови суду першої інстанції з додержанням
норм матеріального та процесуального права, просив, апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача,
пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Київському
районі м. Харкова була проведена виїзна планова перевірка ТОВ «Харківські
геоінформаційні системи» з питань дотримання вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2005 року по 30.09.2006 року.

За результатами вказаної перевірки
ДПІ у Київському районі м. Харкова був складений акт перевірки № 88223-531061655 від 16.03.2007 року, в якому зазначено, що
позивачем були порушені вимоги пп.4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п.6.1 ст.6, п.п.
8.3.1, п.п.8.3.2 п. 8.3 ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994року №
33494-ВР та донараховано податок на прибуток на загальну суму 502187,00
грн., в т.ч. за 4 квартал 2005року - 90125,00 грн., за 3 квартал 2006року -
412062,00.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № 0 від 11.06.2007 року, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 629662грн. 00коп., у тому числі основний платіж в сумі 502187,00грн.,
та штрафні (фінансові) санкції в сумі 127475,00 грн.

Актом перевірки від 16.03.2007 року, в частині
правильності визначення валових витрат встановлено
завищення підприємством суми валових витрат за 4 квартал 2005 року на 2269,8
тис. грн. в порушення п.6.1 ст.6 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств». Підставою такого висновку стали результати попередніх
планових перевірок ( акт від 29.12.2005 року №3053/23-3/31061655 та акт від
02.11.2004 року №23-104/462) якими встановлено, що підприємством було
неправомірно зменшено збитки в сумі 2269,8 тис. грн. (в т.ч. за 2 півріччя 2003
року - 598,1 тис. грн., за 1 кварталі 2004 року - 352,1 тис. грн., 1 півріччя
2004 року - 2269,8 тис. грн.) чим, порушено пункт 5.1 ст. 5 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств". Висновок податкового органу
ґрунтується на тому, що підприємство здійснило продаж яблук та груш за цінами
нижчими ніж ціна придбання, однак у податковому обліку до витрат, пов'язаних із
здійсненням власної господарської діяльності відносяться лише ті, які платником
податку використані (направлені) на отримання прибутку.

Зазначеною перевіркою було встановлено, що підприємством
не було віднесено до валового доходу у 2 кварталі 2006 року сума 40000 грн.,
яка надійшла на рахунок підприємства за договором комісії від 16.06.2006 року
від фізичної особи ОСОБА_3 на здійснення купівлі мініелектростанції, а також у
3 кварталі 2006 року сума 1873000 грн.,
яка надійшла на рахунок підприємства за угодою від 18.07.2006 року до
договору доручення №79/1-К від 18.07.2006 року з фізичною особою ОСОБА_4 на
купівлю цінних паперів.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що висновки акту перевірки ДПІ у Київському
районі м. Харкова не відповідають дійсним обставинам та ґрунтуються на
помилковому застосуванні норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Відповідно до п. 5.1 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємства" валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формі, здійснюваних як компенсація вартості товарів
(робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для
їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, фактичні витрати вартості придбаних товарів
(робіт, послуг) підлягають віднесенню до
складу валових витрат виробництва (обігу) за умови придбання таких товарів для
їх подальшого використання у власній господарській діяльності таким
платником податку, а тому позивач правомірно включив до складу валових витрат
вартість товару, придбаного з метою подальшого продажу (використання у
господарській діяльності).

Законом України
„Про оподаткування прибутку підприємств" передбачене виключення коли сума
збитків не підлягає віднесенню до складу валових витрат. Відповідно до 5.3.9
Закону не підлягають віднесенню до складу валових витрат суми збитків платника
податку, понесених у зв'язку з реалізацією товарів (робіт, послуг) або їх
обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку
особам.

Колегія суддів
погоджується з висновками суду, що зазначена норма не підлягає застосуванню у
спірних правовідносинах, оскільки податковим органом не доведено здійснення
господарських операцій з пов'язаною особою, а отже підприємство обґрунтовано
віднесло до складу валових витрат за 2005 рік від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього року на суму 2269,8 тис. грн., а тому, колегія
суддів, вважає безпідставними доводи ДПІ у Київському районі м. Харкова про
відсутність від'ємного значення Декларацій про податок на прибуток за 4 квартал 2005 року та за 1 квартал
2006 року внаслідок віднесення до валових витрат суми збитків 2269,8
тис. грн.

З урахування
наведеного, колегія суддів підтверджує висновки суду щодо неправомірності донарахування підприємству податку на прибуток за 4 квартал 2005 року на суму 90125
грн. та за 1 квартал 2006 року 46585 грн.

Відповідно до п. 1.22.2 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств" поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана
платнику податку у користування на визначений
строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів
або надання
інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Згідно ст.. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер)
зобов'язується за дорученням другої
сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого
імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ст. 1016 ЦК України комітент
зобов'язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов'язку
перед третьою особою.

Договір комісії відноситься до договорів про надання
послуг, тобто комісіонер надає послугу і
отримує за це плату, він продає не товар, а свою послугу, таким чином обсяг виручки фізичної особи - підприємця,
який є платником єдиного податку згідно з Указом та здійснює діяльність
згідно з договором комісії і виступає у цьому договорі
Комісіонером, складається з сум комісійної винагороди, отримуваної таким Комісіонером згідно з договором комісії.

З матеріалів
справи вбачається, що за договором комісії від 16.06.2006 року комісіонер -ТОВ
„Харківські геоінформаційні системи" зобов'язується за дорученням
комітента - фізичної особи ОСОБА_3 здійснити купівлю мініелектростанції, з цією
метою, згідно п. 2.3.1 договору комітент перераховує комісіонеру грошові кошти
у сумі 40 тис. грн.

Відповідно до ч.1
ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений)
зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Відповідно до ч.2 ст. 1007 ЦК України довіритель
зобов'язаний забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання
доручення.

Згідно договору доручення від 18.07.2006 року №79/1 та
угоди від 18.07.2006 року фізична особа
ОСОБА_4 доручив, а ТОВ „Харківські геоінформаційні системи" взяло
на себе зобов'язання придбати у власність цінні папери ВАТ „Турбоатом". З
цією метою, згідно ч.3 угоди ОСОБА_4 була здійснена передоплата на суму 1873000
грн.

За змістом п. п. 7.9.1 п.7.9. ст. 7
Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" не включаються до валового доходу і не підлягають
оподаткуванню кошти або майно, отримані платником
податку на підставі договору концесії, комісії, консигнації, довірчого
управління, схову (відповідального зберігання), а також згідно з іншими
цивільно-правовими договорами, що не передбачають передачі права власності на
таке майно.

Таким чином, колегія суддів, вважає необґрунтованим
твердження відповідача щодо порушення судом при ухваленні рішення зазначених
положень Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Перевіркою ДПІ у Київському районі м. Харкова було
встановлено завищення позивачем суми амортизаційних відрахувань з 3 кварталу
2006 року на суму 26959 грн., внаслідок придбання за договором купівлі-продажу
від 14.03.2006 року у пов'язаної особи ОСОБА_5 нежитлової будівлі площею 67,3 м
2 за 2500 тис. грн. більше ніж за звичайну ціну, визначену відповідним
компетентним органом (344000 грн.). На
думку податкового органу сума амортизації повинна розраховуватися з суми 344
000 грн. та скласти у 3 кварталі 2006 року 4300 грн.

Звичайна ціна договору 344 тис. грн. визначена ДПІ у
Київському районі м. Харкова виходячи з вартості майна, згідно витягу з реєстру
прав власності на нерухоме майно, виданого КП „Харківське міське бюро технічної
інвентаризації" від 13.03.2006 року.

Відповідно до підпункту 7.4.2 статті 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств»,
витрати, понесені платником податку у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг) у пов'язаної особи визначаються
виходячи із договірних цін, але не більших за звичайні ціни, що діяли на дату
такого придбання.

Пунктом 1.18 статті 1 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» звичайна ціна - ціна, визначена звичайною за правилами,
встановленими Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п.п. 1.20.2 п. 1.20 статті 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу
такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів
(наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови
платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що
можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними,
якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути
економічно обґрунтована. При цьому
враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки
чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з
сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги),
втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати
закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або
низько ліквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні
товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів
з метою ознайомлення з ними споживачів.

Відповідачем не було проведено
співставлення фактичних договірних умов з іншими суб'єктами підприємницької діяльності в
спірний період та за аналогічними умовами, як це передбачено п.п. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств», а тому посилання відповідача
на порушення судом норм п.1.20 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств”.

Отже, виходячи із наведеного,
колегія суддів дійшла до висновку, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та
процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Київському районі м.
Харкова - залишити без задоволення, а постанову
Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2007 року
- без змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця з дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий (підпис) Ю.М.Філатов

Судді: (підпис) Н.В. Шевцова

(підпис)
Н.С.Водолажська

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.Шевцова