Справа № 22а-298/2007
Суддя: Лісовий О.О.
Дата ухвалення: 2007-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а - 298 2006 року Головуючий
21 Доповідач
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

18
квітня 2007 року Апеляційний суд Донецької
області в складі:

Головуючого ЧЕРВИНСЬКОЇ М.Є.

Суддів: ЛІСОВОГО О.О., АЛЄЄКСЄЄВА А.В.

При секретарі МАРТІРОСОВІЙ А.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
постанову Кіровського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 12 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1
до управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної
адміністрації Макіївської міської ради про визнання дій неправомірними та
стягнення та стягнення недоотриманих сум на оздоровлення -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2006
року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати дії
Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної
адміністрації Макіївської міської ради неправомірними та стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення недоотриманих сум на оздоровлення за
період з 2002 року по 2005 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, мотивуючи свої вимоги тим, що Управління відмовило йому у
виплаті різниці виплаченої компенсації на оздоровлення в порушення вимог ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи". Він же із січня 1994 року був
визнаний інвалідом 3 групи, як ліквідатор наслідків на ЧАЕС, а в січні 2003
року йому була встановлена 2 група інвалідності з тих же підстав. Вважає, що
йому передбачені щорічні компенсаційні виплати на оздоровлення у розмірі
кратному мінімальній зарплаті:

2002
рік - 660 грн /165 * 4/ - 21,50 = 638,50 грн.

2003
рік - 925 грн/185 * 5/ - 26,70 = 898, 30 грн

2004
рік - 1185 грн/237 * 5/ - 26,70 = 1158, 30 грн

2005
рік - 1650 грн/332 * 5/ -120 = 1530 грн

а всього 4365,
10 грн., при цьому розмір мінімальної зарплати повинен братися на момент
виплати компенсації.

Постановою Кіровського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 12 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної
адміністрації Макіївської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення
та стягнення недоотриманих сум на оздоровлення в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

На дану
постанову суду надійшла апеляційна
скарга від позивача, в якій останній просить постанову суду скасувати та
задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши
доповідача, позивача, ознайомившись з матеріалами адміністративної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з
таких підстав:

Судом першої
інстанції при розгляді справи встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи як
учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, до січня 2003 року був
інвалідом 3 групи, має право на щорічну допомогу на оздоровлення.

Відповідач
сплачував позивачу щорічну допомогу у 2002-2005 роках у розмірах, встановлених
постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. №836, а саме - за
довідкою, виданою відповідачем /а.с. 4/, позивачу була виплачена щорічна
компенсація на оздоровлення та різниця одноразової компенсації за шкоду здоров"я у 2002 21,50 грн., у 2003
році та у 2004 році - по 26,70 грн, а у
2005 - 120 грн.

Позивач
просив стягнути з відповідача недоплату за період з 2002 по 2005 рік та
звернувся з позовом до суду 17 лютого 2006 року.

Відмовляючи
у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із вимог Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1992 року № 796-ХП та Постанови Кабінету міністрів
України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836, згідно із якими
позивачу як інваліду третьої а потім другої групи була виплачена щорічна
допомога на оздоровлення, у встановленому Постановою KM України,
розмірі.

Але з
таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно
до статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна
компенсація на оздоровлення, зокрема, інвалідам третьої групи у розмірі 4-х
мінімальних розмірів заробітної плати, а інвалідам другої групи - у розмірі
5-ти мінімальних розмірів заробітної плати. При цьому, на підставі абзацу 7
частини 4 статті 48 вказаного Закону розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Встановлений
у 1996 році Постановою KM України № 836 від 26 липня 1996 року розмір щомісячної
допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає
розміру, встановленому іншими законами України.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами
при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає стаття 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і відповідні Закони України про державний бюджет, а не Постанова KM
України № 836 від 26 липня 1996 року.

Виходячи
із встановлених фактів і наданих сторонами доказів, апеляційний суд вважає, що
суд першої інстанції неправильно застосував матеріальне право, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до
пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення

норм
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Оскільки
судом першої інстанції встановлені всі фактичні обставини справи, але
неправильно застосовані норми матеріального права, постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Згідно
із статтею 71 ЦК Української
РСР в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

За
статтею 80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення
позову є підставою для відмови в позові.

Позивач
не надав доказів щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, а
тому у задоволенні позову про стягнення компенсації на оздоровлення за період
2002 року необхідно відмовити через пропуск строку позовної давності.

Вирішуючи
питання щодо позовних вимог про стягнення недоплати щорічної компенсації за
2003 - 2005 роки, з урахуванням отриманої позивачем суми у розмірі 174,40 грн.
та розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент виплати на
листопад 2003 року у розмірі 185 грн., на листопад 2004 року у розмірі 237
гривень і на вересень 2005 року у розмірі 332 гривні, на користь позивача
підлягає стягненню 3568,60 гривень ( (185 * 5) - 26,70) + ( 237 х 5)-26.70 ) +
((332 х5 )-120) = 3568,60 грн.

Керуючись
статтями 202, 207 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 12 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної
адміністрації Макіївської міської ради про визнання дій неправомірними та
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення скасувати.

Стягнути з
управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної
адміністрації Макіївської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотриманої суми на
оздоровлення у розмірі 3568 грн.60 коп. / три тисячі п"ятсот шістдесят
вісім грн. 60 коп./ за період 2003 - 2005 років.

В задоволенні
позову про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002 рік
відмовити, через пропуск строку
позовної давності.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.