Справа № 22-а-5060/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Станько Л.Л. Справа № 22-а-5060/08
суд Львівської області ряд. стат. звіту №
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Неміш
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1на постанову господарського
суду Львівської області від 30 жовтня 2007 року у справі № 13/284 А за його
позовом до державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова про
визнання нечинним рішення про застосування штрафних санкцій, -

в с т а н о в и л а :

Приватний підприємець ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом про визнання нечинним рішення про
застосування штрафних (фінансових) санкцій державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова № від 16 березня 2007 року на суму
1000,00 грн. на підставі вимог п. 1 ст. 17 та ст. 22 Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг”.

Постановою господарського суду Львівської області від 30
жовтня 2007 року у справі № 13/284 А у задоволенні позову було відмовлено
повністю.

Оскаржуючи у апеляційному порядку вказану постанову суду
позивач ОСОБА_1. просив суд апеляційної інстанції її скасувати та прийняти нову
про задоволення його позовних вимог, покликаючись на те, що судом не було
враховано при вирішенні даного спору того, що гральний автомат є сам по собі
реєстратором розрахункових операцій, який у автоматичному режимі надає за
готівкові кошти або із застосуванням платіжних карток, жетонів тощо послуги і
забезпечує відповідний облік їх кількості та вартості, як автомат з продажу
товарів у розумінні вимог Закону України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. У
листі ДПА України від 05.07.2005 року № 13302/7/23-2317 “Щодо виконання
постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року № 121” передбачено, що
при переведенні суб'єктів підприємницької діяльності, які надають послуги
гральних автоматів, на облік розрахункових операцій у готівковій та
безготівковій формі із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій
здійснюється шляхом оснащення зазначених автоматів запам'ятовуючими пристроями
(фіскальною пам'яттю). Однак, будь-яких запам'ятовуючих пристроїв, якими
повинен бути оснащений гральний автомат, у Державному реєстрі реєстраторів
розрахункових операцій не було зареєстровано, а зареєстровані там пристрої, що
можуть застосовуватися для здійснення розрахунків у сфері грального бізнесу, не
забезпечують функції роботи грального автомату у автоматичному режимі. Крім
того, вважає безпідставним використання судом при вирішенні цього спору
положень Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності” та листа Державного комітету України з питань регуляторної політики
та підприємництва від 08.12.2002 року № 5-532/5378 для визначення поняття
“гральний бізнес”, одночасно покликаючись на те, що Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” не містить визначення цього поняття. Тому ототожнення
контролюючим податковим органом поняття застосування реєстраторів розрахункових
автоматів у сфері грального бізнесу та застосування реєстраторів розрахункових
операцій при використанні гральних автоматів вважає безпідставним.

Представник апелянта у ході апеляційного розгляду вимоги
за апеляційною скаргою підтримав повністю, давши пояснення, аналогічні до
викладеного у самій скарзі.

Представник державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова під час апеляційного розгляду вимоги апелянта
повністю заперечив, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог приватного
підприємця ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив із того, що постановою
Кабінету Міністрів України № 121 від 7 лютого 2001 року “Про термін переведення суб'єктів
підприємницької діяльності на облік розрахункових операцій у готівковій та
безготівковій формі із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій”
передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють такий вид
діяльності, як використання гральних автоматів, переводяться на облік
розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі із застосуванням
реєстраторів розрахункових операцій з 31 грудня 2006 року. Відповідальність за
порушення правил застосування реєстраторів розрахункових операцій передбачено
статтею 17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. Суб'єкти підприємницької
діяльності, які надають послуги у сфері грального бізнесу, до яких відноситься
позивач, повинні застосовувати вузькоспеціалізовані реєстратори розрахункових
операцій і у Державному реєстрі
реєстраторів розрахункових операцій є три моделі таких реєстраторів, які можуть
застосовуватися для здійснення розрахунків у сфері грального бізнесу.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції у контексті
доводів апелянта, викладених у поданій апеляційній скарзі, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з таких
міркувань.

Як безспірно встановлено у ході судового розгляду
приватний підприємець ОСОБА_1. проводив діяльність із організації та проведення
азартних ігор на гральних автоматах, які працюють у автоматичному режимі та надають
послуги за готівкові кошти.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001
року N 121 “Про терміни переведення суб'єктів підприємницької діяльності на
облік розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі із
застосуванням реєстраторів розрахункових операцій” передбачено переведення
таких суб'єктів підприємницької діяльності на облік розрахункових операцій у
готівковій та безготівковій формі із застосуванням реєстраторів розрахункових
операцій з 31 грудня 2006 року.

Як безспірно встановлено у ході судового розгляду і не
заперечувалося представником апелянта у ході апеляційного розгляду, на час
проведення перевірки 01 березня 2007 року позивачем ОСОБА_1. здійснювалася
організація та проведення азартних ігор на гральних автоматах без застосування реєстраторів розрахункових
операцій.

Покликання апелянта на те, що будь-яких запам'ятовуючих
пристроїв, якими повинен бути оснащений гральний автомат, зазначених у листі
ДПА України від 05.07.2005 року № 13302/7/23-2317 “Щодо виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року № 121”, у Державному реєстрі
реєстраторів розрахункових операцій на той час зареєстровано не було, на думку
колегії суддів, не заслуговують на увагу з огляду на те, що протокольним
рішенням Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів
контролю та управління товарним і грошовим обігом від 27.06.2002 року № 13
передбачено три моделі реєстраторів розрахункових операцій, які можуть
застосовуватися для здійснення розрахунків у сфері грального бізнесу, що самим
апелянтом не заперечується. Крім того, вказаний лист ДПА України не носить
нормативний характер.

Використання судом першої інстанції при вирішенні цього публічно-правового спору
положень Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності” та листа Державного комітету України з питань регуляторної політики
та підприємництва від 08.12.2002 року № 5-532/5378 для визначення поняття
“гральний бізнес”, на думку колегії суддів, є цілком виправданим з огляду на відсутність
такого визначення у Законі України “Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Відтак
колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції було повно
встановлено фактичні обставини справи та вирішено даний спір у відповідності до
вимог матеріального права. Порушення норм процесуального права, що проявилося у
розгляді справи у відсутності позивача або його представника у порушення вимог
п.2 ч. 1 ст. 128 КАС України, не призвело до неправильного вирішення справи, а
відтак не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої
інстанції. Доводи апелянта не спростовують висновків суду і підстав для скасування постанови суду першої інстанції з
ухваленням нової про задоволення позовних немає.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1залишити без задоволення, а постанову господарського суду
Львівської області від 30 жовтня 2007 року у справі № 13/284 А за його позовом
до державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова про визнання
нечинним рішення про застосування штрафних санкцій - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий Т.В.Онишкевич

Судді
В.М.Багрій

В.З.Улицький