Справа № 22ас-714/2007
Суддя: Іващук В.А.
Дата ухвалення: 2007-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
березня 2007 року м.
Вінниця

Колегія суддів
судової палати з
цивільних справ Апеляційного
суду Вінницької області у складі: головуючого: ІващукаВ.А., суддів :
Колоса С.С., Ковальчука О.В., при секретарі: Мазур Ю.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у м. Хмільнику Вінницької області про
призначення пенсії за вислугу років, за апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у м. Хмільнику Вінницької області на постанову
Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2007 року,

установила:

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30
січня 2007 року зазначений позов задоволено.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Хмільнику Вінницької
області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п.
"є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 06
жовтня 2006 року, тобто з моменту звернення за призначенням пенсії.

У апеляційній
скарзі Управління Пенсійного фонду України у м. Хмільнику

Вінницької області просить скасувати постанову
суду та ухвалити нову, якою

відмовити у
задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування

судом обставин
справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У
доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом неправомірно вирішені
питання про встановлення факту, який позивачу слід вирішувати у іншому судовому
провадженні.

Зазначає, що суд не дав належної оцінки доказам у справі,
зокрема довідці СШ №4 м. Хмільника, яка суперечить запису у трудовій книжці.

Справа № 22 ас -
714 2007 р. Категорія: 21 Головуючий у першій інстанції Клімик К.О.

Суддя-доповідач
апеляційної інстанції Іващук В.А.

Посилається на відсутність правових підстав у суду першої інстанції для
вирішення питання щодо підтвердження спеціального трудового стажу, а також на
відсутність права приймати до уваги показання свідків з цих обставин.

Зазначив, що за такою категорією справ є судовий прецедент, який при
вирішенні спірної справи є обов'язковим для застосування.

Позивач заперечував доводи апеляційної скарги посилаючись на їх
безпідставність. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову
суду без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 1 жовтня 1980 року по 1
вересня 1984 року працював в СШ №4 м. Хмільника вчителем малювання
(образотворчого мистецтва) і його стаж роботи вчителя є 25 років і 1 місяць, що
дає йому право на призначення пенсії за вислугу років з моменту звернення.

Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а постанову залишити без
змін, з наступних підстав.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно
і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вимог статей 11, 69, 70 та 72 КАС України, суд першої
інстанції правильно розглянув і вирішив справу на засадах змагальності сторін
та свободи в наданні ними суду своїх доказів, із дотриманням правил, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено тих обставин на яких ґрунтуються його заперечення.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не знайшла обґрунтованими. Такі
доводи не спростовують висновків суду.

Представник відповідача заперечує, що період роботи ОСОБА_1. з 1 жовтня
1980 року по 1 вересня 1984 року може бути зараховано до спеціального стажу для
призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. "є" ст. 55
Закону України "Про пенсійне забезпечення", тому право на призначення
пенсії на вказаних умовах у позивача відсутнє.

Разом із цим представник відповідача не заперечує наявність у позивача
спеціального стажу роботи, що дає право на таку пенсію, у загальному розмірі 21
рік та 11 місяців, що було обраховано посадовою особою відповідача при розгляді
заяви позивача про призначення йому пенсії.

За умовами п.
"є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"
працівники освіти мають право на пенсію за вислугу років при наявності
спеціального стажу роботи від 25 до ЗО років за переліком, що затверджується у
порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від
віку.

Виходячи із цього, з урахуванням наявного спеціального стажу роботи, який
визнається відповідачем (21 рік і 11 місяців), позивачу для призначення
вказаної пенсії необхідно такий стаж роботи 3 роки і 1 місяць.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач згідно із
наказом № 101 від 01 серпня 1980 року був прийнятий на посаду техніка технічних
засобів середньої школи № 4 і вчителем малювання з неповним навантаженням
(трудова книжка, а.с. 8).

Згідно наказу № 142 від 01 жовтня 1980 року та наказу №150 від 1 листопада
1980 року Маніленко В.Т. працював вчителем малювання (а.с 12, 13). Це підтверджується
також іншими документами наданими суду (а.с. 17-30).

Згідно наказу №159 від 1 вересня 1984 року позивач переведений на посаду
учителя математики.

Довідкою Середньої загальноосвітньої школи №4 І-Ш ступенів м.Хмільника від
16 січня 2007 року підтверджені ці обставини (а.с.58).

Відповідний період роботи позивача з 1 жовтня 1980 року по 31 серпня 1984
року становить 3 роки і 11 місяців, що не заперечується відповідачем.

Виходячи із цього, з урахуванням роботи вчителем малювання з 01 жовтня 1980
року по 31 серпня 1984 року, у позивача є більше 25 років спеціального стажу
роботи, що дає йому право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до
пункту "є" ст.55 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Відмова відповідача ОСОБА_1 порушує його права на призначення вказаної
пенсії, тому висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи і
задовольняючи адміністративний позов суд обгрунтовано зобов'язав відповідача
вчинити певні дії, а саме призначити позивачу пенсію, що відповідає правилам
ст. 162 КАС України про повноваження суду при вирішенні справи.

Не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної про
те, що спеціальний стаж роботи вчителем може бути підтверджений виключно
записом у трудовій книжці.

Відповідно п. 1, п.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для
призначення пенсії за відсутності трудової книжки, або відповідних записів у
ній (далі-Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12
серпня 1993 року №637 (із наступними змінами та доповненнями), підтвердження
наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній встановлюється на підставі інших документів,
виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Коли
документи не збереглися, підтвердження здійснюється органами Пенсійного фонду
на підставі показань свідків.

Крім цього п.20 вказаного Порядку передбачає
підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками підприємств,
установ, організацій, або їх правонаступників у випадках, коли в трудовій
книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах
або за вислугу років.

Оскільки
позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років з причин відсутності
у нього спеціального стажу роботи з 1 жовтня 1980 року по 31 серпня 1984 року
(а.с. 4), то він вправі звернутися із адміністративним позовом щодо
незаконності такої відмови за зобов'язання відповідача вчинити певні дії, тому
доводи апеляційної скарги про безспірність прав відповідача у

частині його прав вирішувати питання установлення факту трудового стажу не
можна визнати обґрунтованими.

В даному випадку суд не підміняє орган Пенсійного фонду, оскільки
встановлює законність та обґрунтованість відмови цього органу у призначенні пенсії
особі, яка звернулась із такою вимогою.

Не можна визнати обґрунтованими також доводи апеляційної скарги, що позивач
не має права на вказану пільгову пенсію, оскільки відсутня посада техніка
технічних засобів навчання у Переліку закладів і установ освіти, охорони
здоров'я та соціального захисту і посад, роботи на яких дає право на пенсію за
вислугою років (далі-Перелік).

За обставинами справи позивач не заперечує відсутність такої посади у
вказаному Переліку, а наводить докази свого права на пенсію у зв'язку із тим,
що він працював вчителем малювання (образотворчого мистецтва) у вказаний
спірний період часу і така посада є у Переліку.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування судового прецеденту
при вирішенні справи не можна визнати обґрунтованими. Крім цього у вказаному
представником відповідача судовому рішенні не є спірними питання, які вирішені
судом першої інстанції у оскаржуваній постанові у цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої
інстанції

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому
апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 195, 196, 198 ч.І п.1, 200, 205 ч.І п. 1,ч.4, 206 КАС України,
колегія суддів,

ух валила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хмільнику
Вінницької області залишити без задоволення.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від ЗО січня
2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Протягом одного
місяця з дня набрання законної сили ухвала може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України.