Справа № 2а-4/2007
Суддя: Дармограй І.І.
Дата ухвалення: 2007-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

Іменем
України

28.04.2007 року Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Дармограя І.І.

при секретарі Євтушок М.Т.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача

управління МВС України

в Житомирській
області Заруцького B.C.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт Ємільчине справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління МВС України в
Житомирській області, Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області про зобов'язання УМВС України в Житомирській області перерахувати Ємільчинському РВ УМВС
України в Житомирській області, а Ємільчинському РВ УМВС України в Житомирській
області виплатити кошти за невикористану відпустку
за 2006 рік та перебування у відрядженні з
23.08.2006 року по 30.08.2006 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління МВС України в Житомирській області,
Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області
в якому вказав, що він працював в Ємільчинському РВ УМВС в Житомирській області
дільничним інспектором з 1999 року по 30.11.2006 року, а
30.11.2006 року він звільнився за вислугою років. Хоча він звільнився 30.11.2006 року, але управління МВС в Житомирській області повністю не розрахувалось з ним до
цього часу. Так, йому не виплачено коштів за
невикористану відпустку за 2006 рік /40 кал.днів/, не сплачені кошти за
відрядження /з 23.08.2006 року по 30.08.2006 року/. Майже всі перераховані виплати управління МВС в Житомирській області
перерахувало в Ємільчинський РВ УМВС в Житомирській області, але бухгалтер на місці безпідставно з ним не розраховується.
Крім того, не надає довідки про заборгованість і будь-якої відповіді на
неодноразові його звернення. На запит адвоката ОСОБА_2 від 26.02.2007 року до Ємільчинського РВ УМВС в Житомирській області про повний
розрахунок йому фактично відмовили.

Позивач в позові просив зобов'язати
управління МВС України в

2

Житомирській області перерахувати Ємільчинському РВ
УМВС України в Житомирській області, а Ємільчинському
РВ УМВС України в Житомирській області виплатити йому кошти за
невикористану відпустку за 2006 рік та кошти за
відрядження з 23.08.2006 року по 30.08.2006 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити, зіславшись на обставини викладені в адміністративному позові, також пояснив суду, що
перебуваючи у відрядженні з 23.08. по 30.08.2006 року
забезпечувався трьох разовим харчуванням безкоштовним,
житлом, а також їхав туди і назад безкоштовно.

Представник відповідача управління
МВС України в Житомирській області Заруцький B.C. позовні вимоги позивача не визнав в
повному обсязі та пояснив, що позивач проходив службу
в органах внутрішніх справ з 22.05.1988 року і був
звільнений з 30.11.2006 року наказом начальника УМВС № 223 о/с від 30.11.2006
року по ст. 64 п. «ж» /за власним бажанням/ «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР», затвердженого постановою KM Української РСР № 114 від
29.07.1991 року.

В роз'ясенні
Верховного Суду України № 1-4/83 від 23.03.1998 року, порядок проходження
служби рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України регулюється не КЗпП України, а законодавством про ці органи, в тому числі ЗУ «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
Української РСР.

Порядок
відшкодування витрат на відрядження в межах України в органах внутрішніх справ,
передбачено постановою КМУ № 663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування
витрат на відрядження в межах України та за кордон».

Заборгованість
Управління МВС передОСОБА_1 по вказаній виплаті відсутня, оскільки останнім в порушення «Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон» затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України від
13.03.1998 року № 59 після прибуття з відрядження
не було подано належно оформлені документи, а саме посвідчення про
відрядження та фінансовий звіт.

В той же час
УМВС в Житомирській області та Ємільчинський РВ УМВС, являються бюджетними установами і фінансуються виключно за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Видатки по
виплатам відповідно до кошторису здійснює МВС, разом з тим відповідно до кошторису на 2006 рік видатки на виплату компенсації за невикористані дні відпустки та відрядження Управлінню МВС
по загальному фонду не виділялися.

Заборгованості
УМВС перед позивачем по грошовому забезпеченню на час звільнення
не має.

Представник
відповідача Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області в судове
засідання не з'явився хоча був повідомлений належним чином
про час та місце слухання справи.

Свідок ОСОБА_3 - головний бухгалтер
Ємільчинського РВ УМВС суду показала, що вона
працює в Ємільчинському

3

РВ УМВС України в Житомирській області головним
бухгалтером, в обов'язки якої входить нарахування
працівникам заробітної плати, коштів за відрядження, доплат, ведення бухгалтерського обліку, рахунків. Позивач ОСОБА_1 працював дільничним інспектором з 1999 року по ЗО.
11.2006 року, а 30.11.2006 року він звільнився за власним
бажанням. Коли працівники міліції їдуть у відрядження, то в бухгалтерії вони отримують бланки, які вони повинні
оформити і здати звіт в бухгалтерію. Після цього вона проводить їх по бухгалтерії і вже тоді виплачують кошти за відрядження із
загального фонду. До бухгалтерії звіт про відрядження
позивач не надав, а тому підстави для виплати за відрядження йому
відсутні.

Свідок ОСОБА_4 - працівник
Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській
області суду показав, що 23.08.2006 року по 30.08.2006 року він перебував разом
із позивачемОСОБА_1 у відрядженні по охороні церкви у
с.Сокирча Попільнянського району. По відрядженні
їм видали табельну зброю, а в бухгалтерії вони отримали пусті бланки по відрядженню, які вони повинні були заповнити та
скласти звіт. Проживали вони в бувшій конторі
с.Сокирча та забезпечувались трьох разовим харчуванням в
місцевій столові.

30.08.2006
року до них приїхала заміна, вони відмітили бланки про відрядження в Попільнянському РВ УМВС і поїхали в смт Ємільчине. По приїзді
в Ємільчинский РВ УМВС вони здали зброю та посвідчення про відрядження. Про те, що потрібно скласти звіт про
відрядження їм ніхто не говорив, тому вони звіт не складали. Кошти за
відрядження він не отримував.

Вислухавши
пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи: копію трудової книжки ОСОБА_1(а.с.2); заперечення
управління МВС України в Житомирській області
від 16.03.2007 року № 21/512 (а.с. 19-21); довідку видану Ємільчинським РВ УМВС України в Житомирській області від
12.03.2007 року за № 1104 про те, що платіжним дорученням № 31 від 20.02.2007 року ОСОБА_1 перераховано вихідну допомогу в
ЖОД АППБ «Аваль» в сумі 5 804 грн. 39 коп.
(а.с.25); довідку видану Ємільчинським РВ УМВС України в Житомирській області
від 12.03.2007 року за № 1104 про те, що ОСОБА_1 заборгованості по виплаті за
відрядження не має (а.с.26); довідку видану Ємільчинським РВ УМВС
України в Житомирській області від 12.03.2007
року за № 1104 про те, що ОСОБА_1ї заборгованості по виплаті за невикористану відпустку за 2006 рік не має (а.с.27);
грошовий атестат Ємільчинськиго РВ УМВС України в Житомирській області від
06.03.2007 року на ОСОБА_1 (а.с.28); копію журналу обліку
посвідчень про відрядження працівників управління (а.с. 29-32); копію листа управління
праці та соціального захисту населення Ємільчинської РДА від 02.03.2007 року за
№ 705/10 (а.с.33); лист управління МВС України в житомирські області від
26.03.2007 року за № 21/512 (а.с.34); копію плану-розрахунку оперативно-профілактичних заходів по забезпеченню охорони культових
споруд та магазинів на території Житомирської
області в період з 19.07.2006 року по 23.07.2006 року (а.с.45-49), оглянувши в
судовому засіданні особову справу позивача суд рахує, що позов безпідставний та
задоволенню не підлягає.

Так в суді було встановлено, що
позивач працював в Ємільчинському РВ УМВС України в
Житомирській області дільничним інспектором з 1999 року

4

по
ЗОЛ 1.2006 року, а ЗОЛ 1.2006 року
він звільнився за власним бажанням. Позивач в
позові просить зобов'язати управління УМВС та Ємільчинский РВ УМВС перерахувати і виплатити всі кошти, що
належать працівнику при звільнені, але заборгованість перед позивачем відсутня,
оскільки з ним проведені всі розрахунки. Щодо
виплати коштів за відрядження, то позивач до бухгалтерії Ємільчинського РВ УМВС не здав заповнений належним чином звіт
про відрядження. У відрядженні позивач забезпечувався трьох разовим харчуванням
та житлом, їздив позивач в с.Сокирча Попільнянського району безкоштовно, що підтверджується його показами та показами
свідка ОСОБА_4

Позивач на час звільнення мав
спеціальне звання старший лейтенант міліції, а
тому компенсація за невикористані дні щорічної відпустки йому не передбачена.

Приймаючи рішення суд керується
слідуючим:

Відповідно до
п.2 ст. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від
24.12.1999 року передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок
вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців
та прирівнених до них осіб.

В ч.1 ст. 18 ЗУ «Про міліцію» від 20.12.1999 року порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням
про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджених
Кабінетом Міністрів України.

В ст. 1.12
«Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордоном» витрати у зв'язку з відрядженням, що не
підтверджується відповідними документами (крім
добових витрат) працівникові не відшкодовуються.

В ст. 19 ЗУ «Про міліцію» вказано, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом
Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для
комплектування якісного особового складу міліції,
диференційовано враховувати характер і умови роботи,
стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

В ч.5 ст. 7 ЗУ «Про міліцію» від 20.12.1999 року
вказано, що права та обов'язки, організація роботи та структура підрозділів міліції
визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ
України.

Відповідно до
ст. 2 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України РСР» затвердженого Постановою KM УРСР від 29.07.1991 року № 114 із змінами та доповненням,
внесеними востаннє Постановою КМУ від 08.06.2005
року № 428 спеціальне звання «старший лейтенант»
відноситься до середнього начальницького складу. В ст. 2 даного положення «особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення
за нормами, встановленими законодавством».

В п.4 ст. 21 «Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
Української РСР» говориться, що особи рядового і начальницького складу
зобов'язані проходити

5

службу
там, де це викликано інтересами служби і обумовлено
показами прямих начальників.

В п.56
«Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР» вказано, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу
звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан
здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення за їх бажанням, надається
чергова відпустка, тривалість якої
визначається відповідно до п. 51 даного Положення.

Особам рядового і начальницького
складу (крім осіб, які вказані в абзаці 1-му цього
пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану відпустку в році звільнення виплачується грошова компенсація відповідно
до законодавства.

Як було
встановлено в суді позивач був старшим лейтенантом міліції, що відноситься до середнього начальницького складу, тобто
відповідно до абз. 2 п.56 «Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР» не має права на компенсацію за невикористану
відпустку при звільненні. Позивач не виявив бажання піти у чергову відпустку відповідно до п.56 даного Положення,
при цьому звільнився він на підставі ст. 63 «ж» - за власним бажанням.

В п.68
«Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР» вказано, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися за особистим проханням, попереджають прямого начальника
органу внутрішніх справ про прийняте ним рішення не пізніше як за три місяці до
дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Після
звільнення позивач зробив особисто в особовій справі запис про те, що
претензій до УМВС не має.

Правовідносини,
що виникли між сторонами регулюються Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, Законом України «Про міліцію», Постановою
КМУ від 29.07.1991 року № 114 «Про затвердження Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
Української РСР» із змінами та доповненнями, внесеними постановами
КМУ - остання постанова № 428 від 08.06.2005 року, «Інструкцією про службові
відрядження в межах України та за кордоном» затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від 13.09.1998 року № 59 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 218/2658
від 31.03.1998 року.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 70, 71, 76, 77, 79, 87, 90, 158 ч.1, 159, 160 ч.1, 161, 162, 163, 167, 186 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до управління МВС України в Житомирській області,
Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області про
зобов'язання УМВС України в Житомирській області
перерахувати Ємільчинському РВ УМВС України в Житомирській області, а Ємільчинському РВ УМВС України в Житомирській
області

6

виплатити кошти за невикористану
відпустку за 2006 рік та перебування у відрядженні з
23.08.2006 року по 30.08.2006 року - відмовити.

Витрати
понесені судом при розгляді справи відносяться за рахунок держави.

На постанову суду може бути подано
заяву про апеляційне оскарження до Ємільчинського
райсуду
протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного адміністративного суду через Ємільчинський районний суд
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.