Справа № 22-а-5429/2008
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2008 року справа № 22-а-5429/08

зал судового
засідання у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Бадахової Т.П.

Старосуда М.І.

при секретарі
судового засідання

Чуріковій Я.О.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився

від відповідача:

не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління
Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька

на постанову Донецького
окружного адміністративного суду

від

02 квітня 2008
року

по адміністративній справі

№ 2-а-6379/08 (суддя Могильницький М.С.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька

про

визнання дій
неправомірними та зобов'язання провести
перерахунок пенсії

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02
квітня 2008 року частково задоволені
позовні вимоги ОСОБА_1, внаслідок чого
відмову Управління Пенсійного
фонду України в Будьонівському районі м. Донецька у перерахунку додаткової
пенсії ОСОБА_1 виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність визнано неправомірною, зобов'язано провести
перерахунок додаткової пенсії із розрахунку прожиткового мінімуму для
непрацездатних громадян з 01.12.2007
року. В решті позовних вимог щодо подальшого
збільшення пенсії позивачу у відповідності із змінами чинного
законодавства та про зобов'язання виплатити недоотриману пенсію -
відмовлено.

Постанова, виходячи із приписів
спеціального Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-12
(з наступними змінами та доповненнями), вмотивована необхідністю їх
застосування у межах спірних відносинах.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись
на порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої інстанції.

Сторонами
були надані заяви про
розгляд справи без їх участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Позивач належить (віднесений) до другої
категорії як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням серії Б № НОМЕР_1 від 25 листопада 1992 року (арк. справи 4).

Позивачу призначена пенсія за віком, як
особі, віднесеної до другої
категорії, яка постраждала внаслідок
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист
потерпілого населення, визначені Законом України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (надалі
спеціальний закон), оскільки відповідно до статті 50 Конституції України кожен
має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування
завданої порушенням цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Нормами статті 51 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” визначені підстави та умови призначення
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії П. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як
віднесеного до категорії П.

Частиною 1 статті 51 Закону України „ Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визначено щомісячний розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до категорії П в розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за
віком. Виплата зазначеної пенсії
відповідно до ст. 53 даного Закону здійснюється повністю не залежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Колегія судів не приймає посилання
відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1
частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною
третьою доповнена Законом України № 2505 від 25 березня 2005 року (набрав
чинності 31 березня 2005 року), тоді як статті 51 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” змінена Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VІ (набрав чинності з 01.01.2008
року). Саме неврахування відповідачем зазначених змін стало однією з причин хибного
висновку щодо неможливості застосування стосовно позивача норм абзацу 1 статті
28 загального закону в частини визначення мінімального розміру пенсії за віком
на рівні прожиткового мінімуму.

Правовою підставою вимог є частина 3 статті
67 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” якою зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір
пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, у тому числі віднесеним
до категорії 2. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Правові засади формування та застосування державних
соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених
конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначені
Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-3. Статтею 17 даного Закону до основних
державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір пенсії за віком.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні державні соціальні гарантії,
які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового
мінімуму, встановленого законом. Стаття 19 зазначає, що виключно законами
України визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний
захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній
життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та
закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У
рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею
22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційне розгляд справи і
ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що
конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24
Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є
виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції
щодо необхідності застосування норм спеціального закону у межах спірних
відносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку,
що судом першої інстанції постанова прийнята з додержанням норм матеріального
права.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного
фонду України в Будьонівському районі м. Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02
квітня 2008 року у справі № 2-а-6379/08 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02
квітня 2008 року у справі №
2-а-6379/08 - залишити без змін.

Другій абзац резолютивної частини постанови
Донецького окружного адміністративного суду
від 02 квітня 2008 року у справі № 2-а-6379/08 виправити замість
“виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність” замінити на “ виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком”.

Третій абзац резолютивної частини
постанови Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2008 року у справі №
2-а-6379/08 виправити замість “із розрахунку прожиткового мінімуму для
працездатних громадян” замінити на “ із розрахунку мінімальної пенсії за віком”.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками
перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
Р.Ф. Ханова

Судді: Т.П.
Бадахова

М.І. Старосуд