Справа № 22-а-217/2008
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2008-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008
року
м.Львів
справа № 22а-217/08

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду, у складі:

головуючого у справі судді Любашевського В.П.

суддів Довгополова
О.М.

Нос С.П.

секретаря судового засідання Каблака Т.П.

осіб, які взяли участь у справі:

від позивача -
не прибув;

від відповідача -не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

апеляційною скаргою Солотвинської
селищної ради Тячівського району Закарпатської області

на постанову Тячівського районного суду Закарпатської
області від 30 листопада 2005 року у
справі № 2-1905/2005

за позовом ОСОБА_1

до Солотвинської
селищної ради Тячівського району Закарпатської області

про визнання нечинним
рішення виконавчого комітету Солотвинської селищної ради,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1звернувся до Тячівського районного суду
Закарпатської області з позовом до відповідача - Солотвинської селищної ради
Тячівського району Закарпатської області в якому просить суд визнати нечинним
рішення Солотвинського селищного голови ОСОБА_2. про відмову йому у
реконструкції адміністративного приміщення під житлову квартиру та
зобов'язати Солотвинського селищного
голову ОСОБА_2. в установленому законом порядку вирішити питання про надання
йому дозволу на реконструкцію приміщення під житлову квартиру та його
реєстрацію по цьому місцю проживання.

Постановою
Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2005 року у справі №
2-1905/2005 (суддя Розман М.М.) позов
задоволено:

визнано нечинним рішення виконкому
Солотвинської селищної ради № 103 від 18 жовтня 2005 року про відмову ОСОБА_1у
наданні дозволу на реконструкцію адміністративного приміщення під житлову
квартиру;

зобов'язано
Солотвинську селищну раду в установленому порядку вирішити питання про надання
ОСОБА_1дозволу на реконструкцію приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1 під
житлову квартиру та його реєстрацію по вказаному місцю проживання.

Постанова суду
першої інстанції з посиланням на Конституцію України, Перший Протокол до
Конвенції про захист прав і основних свобод людини, Закон України «Про

_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст.суддя М.М. Розман
ряд. ст. зв. № 48

Тячівський районний суд
Закарпатської області, справа № 2-1905/2005

Доповідач у 2-й інст.суддя
Любашевський В.П.

місцеве самоврядування в Україні» мотивована тим, що
відання виконавчих органів селищних рад належать делеговані повноваження щодо
рганізації роботи, пов'язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру
населених пунктів. При винесенні постанови суд першої інстанції виходив з того,
що позивачу належить на праві приватної власності торгово-виробничий комплекс,
розташований по АДРЕСА_1, приміщення адміністративного будинку пристосоване до
проживання і ОСОБА_1там переважно проживає.

Відповідач -
Солотвинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області в
апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду
першої інстанції, вважаючи її незаконною, необгрунтованою, та такою, що
прийнята із невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою в адміністративному
позові ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради Тячівського району
Закарпатської області про визнання нечинним і скасування рішення виконкому
Солотвинської селищної ради № 103 від 18 жовтня 2005 року про відмову ОСОБА_1у наданні дозволу на реконструкцію
адміністративного приміщення під житлову квартиру відмовити. Апелянт
посилаючись на Житловий кодекс України зазначає, що належне позивачу на праві
власності нерухоме майно безпосередньо призначене для ведення підприємницької
діяльності (виробничої та торговельної) діяльності, а тому не може вважатися
житловим приміщенням і відноситися до житлового фонду. Відповідач також вказує
на те, що відповідно до п.7 «Інструкції з санітарного утримання приміщень та
обладнання виробничих підприємств», затвердженої Головним
санітарно-епідеміологічним управлінням Міністерства охорони здоров'я СРСР, від
31.12.1966р. №658-66 на території
підприємств не дозволяється зводити житлові будівлі або влаштовувати
житлові приміщення, а також забороняється проживання будь-якого персоналу
підприємства, а постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на тереторії
України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991р. №1545-ХІІ
встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на тереторії
України застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не
врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать
Конституції та законам України.

За даних
обставин справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова
суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нової постанови, з наступних
підстав:

Колегією суддів
встановлено, що апелянт є власником торгово-виробничого комплексу, що
розташований в АДРЕСА_1». Право
власності підтверджується наявним у матеріалах справи Свідоцтвом про право приватної власності на
нерухоме майно № 12 від 02 лютого 2005 року (а.с.26).

23.05.2005 року,
апелянт звернувся із заявою, де просить надати дозвіл на реконструкцію
адміністративного приміщення, виробничої бази в АДРЕСА_1 під житлову квартиру.

Рішенням
виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Тячівського району від 18
жовтня 2005 року № 103, у наданні дозволу на реконструкцію під житлову квартиру
адміністративного приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 в промисловій зоні
відповідно до карти генеральної забудови селища відмовлено.

Вказане рішення
скасовано постановою Тячівського
районного суду Закарпатської області від
30 листопада 2005 року у справі № 2-1905/2005 із наведених у описовій частині
постанови мотивів.

Проте, висновки
суду першої інстанції, які стали підставою для скасування рішення міської ради
є незаконними, оскільки скасоване рішення Солотвинської селищної ради № 103 від
18 жовтня 2005 року жодним чином не порушує гарантоване ст. 1 Першого Протоколу
до Конвенції про захист прав та основних свобод людини права мирно володіти
своїм майном. Судом першої інстанції не враховано, що таке володіння повинно
здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку.

Так, статтею 2
Закону України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в Україні»
передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без
громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються
свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за
винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, рішенням Солотвинської селищної ради Тяцівського району від 18
жовтня 2005 року № 103 не обмежується гарантоване Конституцією України право на
володіння користування та розпорядження обєктами права приватної власності,
оскільки ним не обмежувалося право апелянта на проживання в адміністративному
приміщенні, що знаходиться в АДРЕСА_1,
вказаним рішенням лише відмовлено у наданні дозволу на реконструкцію під
житлову квартиру.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», реєстрація - внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу
спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань
реєстрації.

Зобовязавши
Солотвинську селищну раду вирішити питання про надання ОСОБА_1дозволу на
реконструкцію приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1 під житлову квартиру та
його реєстрацію по вказаному місцю проживання судом першої інстанції не
враховано, що для офіційної реєстрації, необхідним є дотримання встановленого
порядку, чому передує переведення нежитлового
фонду в житловий із дотриманням вимог санітарних та інших норм.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить
до висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи
та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або питання, що згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України, є підставами для скасування постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну
скаргу Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області на
постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2005 року у справі №
2-1905/2005 задовольнити, а постанову
суду - с к а с у в а т
и.

2. Прийняти нову постанову, якою у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради Тячівського
району Закарпатської області про визнання нечинним рішення виконавчого комітету
Солотвинської селищної ради в і д
м о в и т и.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подання касаційної
скарги, безпосередньо до адміністративного суду касаційної
інстанції протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Судді
В.П. Любашевський

О.М.Довгополов

С.П. Нос