Справа № 22а-964/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

___ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД___
справа
№22а-964/08 (22а-3094-07)
суддя у 1-ій
категорія статобліку-21
інстанції - Бахаєв І.М.
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого, судді Сафронової С.В. (доповідача),

суддів Поплавського В.Ю.,

Уханенка С.А.,

при секретарі Кочковій А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1. та представника позивача
ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1на постанову Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2007 року

у адміністративній справі № 2а-460/07 за позовом ОСОБА_1до Мелітопольського районного відділу
Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області та Управління
Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області про стягнення
заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и л а :

Постановою
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2007
року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні
адміністративного позову про стягнення на його користь з Мелітопольського
районного відділу УМВС України в Запорізькій області та УМВС в Запорізькій
області заборгованості по заробітній платі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ,
позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом
норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та неправильне
застосування судом норм матеріального права, що привело до неправильного
вирішення справи, просить скасувати постанову
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02
серпня 2007 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні
вимоги.

Заслухавши пояснення
позивача та його представника, перевіривши
матеріали справи щодо правильності
застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, а
також обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 24
вересня.1996 року на посаді помічника начальника відділу - оперативний черговий
Мелітопольського районного відділу УМВС України в Запорізькій області на
підставі наказу № 158 ос та був звільнений 20 січня 2005 року з цієї
посади та з органів внутрішніх справ у
відставку за ст.65 п. «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Відмовляючи у
задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено
річний строк звернення до суду, оскільки його звільнення з органів внутрішніх
справ відбулося 20 січня 2005 року, однак до суду з адміністративним позовом
ОСОБА_1. звернувся лише у лютому 2007 року.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо пропуску
позивачем строку звернення до суду, проте вважає, що до даних правовідносин
судом помилково застосовані норми КАС України.

Так, згідно до ч.7 Прикінцевих та
перехідних положень КАС України, після набрання чинності Кодексом адміністративного
судочинства України, в порядку, встановленому цим Кодексом розглядаються заяви
і скарги у справах що виникають з
адміністративно-правових
відносин, подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства України.

За
твердженням позивача у період з 24.09.1996 р. по 21.12.2004 рік він працював
більше часу ніж встановлено Конституцією та трудовим законодавством, але при
нараховуванні заробітної плати йому не враховувалося відпрацьований надурочний
час, в результаті чого УМВС України в Запорізькій області заборгувало йому
заробітну плату за надурочно відпрацьований час в подвійному розмірі, що
складає 30554,86 грн.

З матеріалів
справи вбачається та позивачем не спростовується, що під час роботи на посаді
помічника начальника відділу - оперативного чергового Мелітопольського
райвідділу УМВС України, позивачем не оскаржувався розмір щомісячно
нарахованого йому грошового забезпечення.

Судом встановлено, що при звільненні позивача
з органів внутрішніх справ, відповідачем було оформлено розрахункові документи
позивачу, з відображенням всіх виплат та надбавок за період його роботи з
врахуванням штатного розпису райвідділу та відпрацьованого часу, в тому числі і
в ночі (а.с.28), грошове утримання позивачем отримано своєчасно.

Таким
чином, про розмір нарахованого грошового утримання без врахування надурочного часу, позивачу
стало відомо під час його звільнення, тобто 20.01.2005 року, а тому перебіг
двомісячного строку подачі скарги до суду закінчився 20.03.2005 року.

До вересня 2005 року при
вирішенні даних спірних правовідносин застосувався Цивільно-процесуальний
кодекс України, яким у ч.1 ст.248-1 передбачалося, що громадянин має право звернутися
до суду (військовослужбовець -
до військового суду)
із скаргою, якщо вважає, що рішенням,
дією або бездіяльністю
органу державної влади,
органу місцевого самоврядування, посадової
і службової особи порушено його
права, свободи чи законні інтереси.

Відповідно
до ст.248-5 ЦПК України, скаргу
можливо було подати в суд у двомісячний строк, обчислений з дня, коли особі
стало відомо або їй повинно було стати відомо про порушення
її прав, свобод
чи законних інтересів.

Позивач підтвердив суду, що про наказ № 158 ос від 20 січня 2005 року про його звільнення, йому
стало відомо 20.01.2005 року, також позивач не заперечує проти того, що у
визначений законом двомісячний строк до суду він не звертався. Разом з тим,
позивач вважає, що ним не було пропущено строк звернення до суду, оскільки у
жовтні 2005 року ним подавався позов в порядку ЦПК України, що призупиняло
перебіг строку позовної давнини. Крім того, позивач посилаючись на вимоги
ст.233 КпЗП України, вказує на своє право звернення до суду без обмеження
будь-якого строку з позовом щодо виплати належній йому заборгованості по
заробітній платі.

Згідно ч.2 ст.248-5 ЦПК
України пропущений строк для подання скарги може бути поновлено судом, якщо
буде встановлено, що
його пропущено з поважних причин.

Статтею 89 ЦПК України
передбачено, що стороні або іншій особі, яка
бере участь у
справі, в разі
пропуску встановленого законом строку з причин, визнаних судом
поважними, суд може поновити пропущений строк. Одночасно з проханням про
поновлення строку належить провести
ту дію або
подати той документ, відносно
якого порушено прохання.

Відповідно до ч.1 ст.102
КАС України, яка вже діяла на час звернення позивача до суду, пропущений з поважних
причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути
поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі

Статтею 100 КАС України передбачено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач не ставив перед судом питання про поновлення
пропущеного процесуального строку, відповідних доказів про поважність причини
пропуску ним строку звернення до суду, перебіг якого з огляду на дату видання
наказу про звільнення закінчився 20 березня 2005 р. суду не надав, а тому суд
першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обмеження
строку звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній
платі з посиланням на положення КпПЗ України, колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки позивачу під час його перебування на службі в органах
внутрішніх справ виплачувалася не заробітна плата, а грошове забезпечення, яке
складалося з посадового окладу, окладу
за званням, надбавки за вислугу років, 100% надбавки, надбавки за секретність,
за відпрацьовані нічні, інших додаткових видів грошового забезпечення, яке
виплачувалися з врахуванням визначеного
позивачу графіком несіння служби чергової частини органів внутрішніх справ.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що у п.2.2.
«Інструкції про організацію роботи чергової частини міського,
районного відділу (управління) внутрішніх справ, лінійного відділу (відділення)
внутрішніх справ на транспорті,
міського, селищного відділу (відділення) міліції» передбачено, що штатним працівникам
чергової частини після зміни надаються відповідна кількість годин відпочинку.
Компенсація зазначеного відпочинку грошовими коштами Інструкцією та іншими
нормативними актами України не
передбачена.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що
судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи
процесуального права, які привели до винесення незаконного рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
- залишити без задоволення, постанову Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 02 серпня 2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її в
повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлений 20 травня 2008 року

Судді:

Копія
відповідає оригіналу

Суддя