Справа № 2а-251/2008
Суддя: Бондаренко Г.М.
Дата ухвалення: 2008-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2а-251/08
МІСЬКИЙ СУД
В Т О Н О М Н О Ї Р Е С П У Б Л І К
квітня 2008 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
головуючого - судді Бондаренко Г.М., при секретарі Сизих Є.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Ялтинської міської ради про визнання протиправними дій суб'єкта владних
повноважень, визнання незаконним його рішення та зобов'язання вчинити певні
звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом про
визнання протиправними дій Ялтинської міської ради щодо розгляду його заяви від
13 лютого 2006 року з питання надання у власність земельної ділянки, визнання
незаконним рішення міської ради № 175 від 25 липня 2007 року та зобов'язання
ради на черговому пленарному засіданні ухвалити рішення про надання йому згоди
на розроблення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських споруд (присадибної ділянки), що розташована
за адресою: АДРЕСА_1.
свої вимоги, позивач зазначив, що міська рада у відповідності до постанови
Ялтинського міського суду була зобов'язана прийняти рішення про надання або
ненадання згоди позивачу на розробку проекту відведення спірної земельної
ділянки, але, на його думку, цього не зробила, чим порушила його охоронювані
відповідача позов не визнав та зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення
міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений
Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядком розгляду
Ялтинською міською радою заяв громадян та клопотань юридичних осіб з земельних
питань, затвердженим рішенням міської ради від 20 липня 2007 року.
пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши надані сторонами докази,
дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд
дійшов наступних висновків.
відповідності зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод,
ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожний при вирішенні
питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і
справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Це в повному
обсязі узгоджується зі змістом ст. 6 КАС України, яка кожному гарантує право на
захист його свобод та інтересів неупередженим судом.
з частиною 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень органів державної влади та місцевого самоврядування. В
цьому відношенні не може бути будь-яких обмежень або виключень, оскільки
частина 2 ст. 124 Конституції України зазначає, що юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, які виникають у державі. Це положення було закріплене рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2002
від 09.07.2002р. (справа про досудове врегулювання спорів) та знайшло
відображення в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р.
«Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».
компетенцію щодо вирішення справи, суд виходив з приписів частини 3 ст. 140
Конституції України, зі змісту якої випливає, що місцева рада є представницьким
органом місцевого самоврядування - суб'єктом, який здійснює владні управлінські
в позовній заяві ставиться питання не про захист суб'єктивних прав, що виникли
з цивільних, житлових, земельних, трудових, сімейних, спадкових та інших
правовідносин шляхом їх встановлення або визнання, а про поновлення прав
позивача, закріплених Конституцією та законами України, суд дійшов висновку, що
ця справа є публічно-правовим спором, на який поширюється компетенція
адміністративних судів, з огляду на зміст частини 1 ст. 2 КАС України, з якої
вбачається, що захист прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій є завданням адміністративного
судочинства.
1 ст. 17 та частина 1 ст. 18 КАС України встановлюють, що на спори із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності
поширюється компетенція адміністративних судів. При цьому адміністративні
справи, у яких однією зі сторін є орган місцевого самоврядування, підсудні
місцевим загальним судам.
розгляду справи судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
звернувся до Ялтинської міської ради із заявою про надання у власність
земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового
будинку, господарських споруд (присадибної ділянки), що розташована в районі
2007 року Ялтинський міський суд, розглянувши адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1№ 2а-306/2007 (головуючий - суддя Прищепа О.І.), ухвалив постанову, якою
зобов'язав Ялтинську міську раду прийняти рішення про надання або ненадання
позивачу згоди на розробку проекту відведення зазначеної ділянки.
2007 року Ялтинська міська рада постановила рішення № 175 про відмову ОСОБА_1 у
наданні у власність ділянки у зв'язку з відсутністю матеріалів узгодження її
оскаржуваним рішенням не погодився, вважаючи, що його заява по суті розглянута
рішення у справі, суд взяв до уваги, що у відповідності до ст. 14 Конституції
України кожному громадянинові гарантується право власності на землю.

Підстави
набуття права власності на землю встановлені ст. 116 ЗК України, яка
передбачає, що однією з таких підстав є одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Згідно з
частиною 1 ст. 143 Конституції України майном, що є в комунальній власності,
управляє територіальна громада, здійснюючи це безпосередньо або через органи
місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК
України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у
приватну власність, та земель, на яких розташовані державні підприємства,
здійснюють відповідні місцеві ради.

У
відповідності до ст. 12 ЗК України до виключної компетенції міських рад у
галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями
територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у
власність фізичних осіб. Такі норми узгоджуються зі змістом частини 1 ст. 26
Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Частина 2
ст. 19 та частина 1 ст. 144 Конституції України містять імперативне правило,
згідно з яким органи публічної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок
приватизації земельних ділянок регулюється ст. 118 ЗК України, частина 2 якої
встановлює, що рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів,
що підтверджують розмір земельної ділянки.

Перелік
технічних матеріалів (матеріалів попереднього узгодження), які необхідні для
вирішення земельного питання по суті, та послідовність їх розгляду в органах
ради встановлені Порядком розгляду Ялтинською міською радою заяв громадян та
клопотань юридичних осіб з земельних питань, затвердженим рішенням міської ради
п'ятого скликання № 47 від 20 липня 2007 року, зі змісту якого вбачається, що
попередній розгляд заяв фізичних осіб здійснюється профільною депутатською
комісією ради, яка готує попередні рекомендації та висновки.

Суд
вважає, що встановлений міською радою порядок відповідає приписам Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні», частина 1 ст. 46 якого
передбачає, що робота міської ради складається з пленарних засідань ради, а
також засідань її постійних комісій. Прим цьому, зі змісту частини 1 ст. 47
зазначеного Закону вбачається, що постійні комісії є органами ради, що
обираються для вивчення і попереднього розгляду питань, які належать до її
відання.

Судом встановлено,
що перед внесенням питання про надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки на
розгляд пленарного засідання чергової сесії міської ради, заява була вивчена
постійною депутатською комісією з землекористування та екології, яка
рекомендувала позивачу надати необхідні документи попереднього узгодження.

ОСОБА_1
рекомендації комісії не виконав, що стало причиною для відмови Ялтинською
міською радою у наданні йому земельної ділянки у власність та ухвалення
оспорюваного рішення.

Вирішуючи
спір суд бере до уваги зміст частини 7 ст. 118 ЗК України, яка передбачає, що
місцева рада надає дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки лише
у разі згоди на передачу її у власність. Отже, у випадку незгоди на передачу
ділянки у власність, рада колегіально ухвалює рішення про відмову у її наданні.

Таким
чином, органи місцевого самоврядування мають дискреційне (самостійне) право
щодо розпорядження комунальною власністю, в тому числі - землею територіальної
громади, та при ухваленні рішень з цього питання повинні застосовувати принцип
розумності, співмірності та справедливості.

На думку
суду, оскаржуване рішення не позбавляє позивача конституційного права повторно
звернутися з аналогічними вимогами до Ялтинської міської ради або іншого органу
місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесений розгляд питань щодо
надання землі у власність фізичним особам.

Суд не
може підмінювати акти колегіальних органів місцевого самоврядування.

Ухваливши
рішення про спонукання міської ради надати згоду на складання проекту
відведення земельної ділянки на безальтернативній основі, суд фактично вийде за
межі наданих процесуальним законом повноважень та розпорядиться комунальною
власністю, що є порушенням основних засад діяльності публічної влади, які
викладені у ст.ст. 6, 7 Конституції України та полягають у її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову при визнанні та гарантуванні місцевого
самоврядування.

У
відповідності до частини 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Порушуючи
фундаментальні приписи процесуального закону позивач не надав допустимих та
достовірних доказів на підтвердження правомірності своєї позиції. В той же час
представник Ялтинської міської ради довів відсутність в діях відповідача
порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_1

Враховуючи
викладене, суд вважає, що відмовляючи позивачу у наданні у власність земельної
ділянки в районі будинку АДРЕСА_1, місцева рада діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а рішення
ухвалене обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, безсторонньо, неупереджено,
з дотриманням рівності перед законом та необхідного балансу між несприятливими
наслідками для прав, свобод та інтересів інших осіб.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 13, 14, 19, 55, 124, 140, 143,
144 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод
людини, ст.ст. 12, 116, 118, 121, 186, п. 12 розділу Х Земельного кодексу
України, ст.ст. 10, 26, 34, 46, 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в
Україні», ст.ст. 2, 6, 17, 18, 71, 72, 159-163 КАС України, суд

п о с т а
н о в и в :

У
задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ялтинської
міської ради про визнання протиправними дій Ялтинської міської ради щодо
розгляду заяви від 13 лютого 2006 року, визнання незаконним рішення Ялтинської
міської ради № 175 від 25 липня 2007 року та зобов'язання Ялтинської міської
ради на черговому пленарному засіданні прийняти рішення про надання згоди на
розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка),
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - в і д м о в и т и.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів
з дня її проголошення шляхом подання до апеляційного адміністративного суду
через Ялтинський міський суд заяви про апеляційне оскарження з наступним
поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги у порядку передбаченому ст.
186 КАС України.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги, якщо таку заяву або
скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

С у д д я
-