Справа № 22А-338/2007
Суддя: Юровська Г.В.
Дата ухвалення: 2007-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№22А-338/2007 Головуючий
14, 37 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляцій­ного суду Київської області
у складі:

головуючого
Юровської Г.В.,

суддів:
Приходька К.П., Данілова О.М. ,

при секретарі
Якимець Ю.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Києві адміністративну спра­ву за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської
області від 21 грудня 2006 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Ірпінської міської ради,
третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1,
про визнання недійсними рішень №360 від 30 грудня 1999 року та №160/10
від 31 травня 2001 року.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

В грудні
2003 року з
вказаним позовом звернувся до суду ОСОБА_3 У зв'язку з його смертю в березні 2005 року до участі у
справі в якості позивача була залучена ОСОБА_2,
яка не змінюючи предмет позову,
уточнила його юри­дичні та фактичні підстави. Вимоги заявленого
адміністративного позову обґрунтову­вала тим,
що після смерті чоловіка ОСОБА_3 набула право на 3/10 частки у праві
власності на жилий будинок АДРЕСА_1. Право
на інші 7/10 часток у
праві власності на цей будинок належало ОСОБА_2

Рішенням
Ірпінського міського суду від 23
квітня 1974 року між
попередніми власниками наведених часток у праві власності на будинок був
встановлений порядок користування земельною ділянкою. За ОСОБА_4було визнано
право на частину земельної ділянки площею 683
кв.м. , за ОСОБА_5- площею 150 кв.м.

У
зв'язку з придбанням в червні 1974
року у ОСОБА_4 права на 3/10
частки у праві власності на будинок до ОСОБА_3 перейшло право користування
час­тиною закріпленої за будинком земельної ділянки площею 683 кв.м.

Не
зважаючи на це, рішенням виконавчого
комітету Ірпінської міської ради №360/3'
від 30 грудня 1999 року у власність
ОСОБА_3 була передана земель­на ділянка площею 436 кв.м. Після уточнення на місцевості її розмірів
рішенням цьо­го ж органу місцевого самоврядування №160/10 від 31 травня 2001
року була затвер­джена технічна документація по складанню державного акту на
право приватної вла­сності на земельну ділянку площею 449 кв.м.

Передачу
земельної ділянки, площа якої виявилась
меншою за площу земельної ділянки, що
перебувала у користуванні ОСОБА_3,
позивачка вважала такою, що
порушувала його право на приватизацію землі. Посилаючись на те, що заяву про

передачу у власність
земельної ділянки площею 436 кв.м.
ОСОБА_3 ніколи не підписував,
просила суд наведені вище рішення виконавчого комітету Ірпінської
міської.ради визнати недійсними.

Постановою
Ірпінського міського суду від 21
грудня 2006 року
позов задоволе­ний. Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради
№360/3 від ЗО грудня 1999 року та №160/10 від 31 травня 2001 року визнанні
недійсними.

В
апеляційній скарзі третя особа, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, прийняти нову, якою у за­доволенні вимог адміністративного
позов відмовити.

Посилається
на те, що висновки суду не відповідають
встановленим у судових засіданнях обставинам справи, ґрунтуються на неналежній оцінці ним доданих
до ма­теріалів справи доказів.

Зокрема, висновок суду про те, що заяву про приватизацію земельної ділянки
площею 436 кв.м. ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ірпінської міської ради
не подавав, про те, що в нього було відсутнє таке
волевиявлення, не відповідають по­казанням
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, протоколу узгоджувальної комісії від 1 грудня 1999 року та
державним актом на право приватної власності на землю, в яких містяться підписи ОСОБА_3 В його
паспорті була вчинена відмітка про використання права на приватизацію землі.

З
протоколу узгоджувальної комісії вбачається,
що порядок користування зе­мельною ділянкою, на якій розташовується спільний будинок, був змінений шляхом встановлення внутрішніх
парканів. Суд залишив це поза увагою, в
основу оскаржува­ного рішення помилково поклав рішення Ірпінського міського
суду від 23 квітня 1974 року та висновок
про те, що встановлений ним порядок
користування земельною ді­лянкою не змінювався.

Крім
того, суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_3,
а відтак і ОСОБА_2 , пропустили
встановлений ст. 99 КАС України строк
звернення до суду, що є підставою для
відмови у задоволенні заявленого адміністративного позову.

На
наведені доводи апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 подала
заперечення, просить апеляційну скаргу
відхилити, постанову суду залишити без
змін, оскільки вважає законною та
обґрунтованою.

Посилається
на те, що суд належним чином здійснив
оцінку доданих до матері­алів справи та оглянутих у судових засіданнях
доказів, повно, всебічно та об'єктивно дослідив фактичні
обставини, що мають значення для правильного
вирішення спору.

Свої
заперечення на доводи апеляційної скарги відповідач до суду апеляційної інстанції
не подав.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З
матеріалів справи, зокрема, копії рішення Ірпінського міського суду від 23 кві­тня 1974 року, вбачається,
що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
були по-

передніми власниками будинку АДРЕСА_1, був встанов­лений порядок користування
закріпленою за будинком земельною ділянкою.

За
ОСОБА_4було визнано право користування частиною земельної ділянки площею 683 кв.м. , за Пильненьким -
150 кв.м.

13 червня 1974 року ОСОБА_3
уклав з ОСОБА_4договір купівлі-продажу,
за умовами якого придбав у останнього 3/10 частки у праві власності на бу­динок. Тим самим у
порядку, передбаченому ст. 42 ЗК УРСР 1970 року, набув право
користування земельною ділянкою площею 683 кв.м.

Рішенням
виконавчого комітету Ірпінської міської ради №360/3 від 30 грудня 1999 року у
власність ОСОБА_3 була передана земельна ділянка площею 436 кв.м. Рішенням цього ж органу місцевого самоврядування №160/10 від 31 травня 2001 року була
затверджена технічна документація по складанню державного акту на пра­во
приватної власності на земельну ділянку площею 449 кв.м.

За
правилом ч.3 ст. 17 ЗК УРСР 1990 року, чинного на час прийняття Ірпінською міською
радою рішень, законність яких
оскаржується, передача у власність
земельної ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадилась
сільськими, селищйими та міськими радами
на підставі його заяви та доданих до неї матеріалів, що підтверджу­вали розмір земельної ділянки.

Судом
встановлено, що передачу земельної
ділянки у власність ОСОБА_3 виконавчий комітет Ірпінської міської ради проводив
на підстави заяви та дода­ного до неї протоколу узгоджувальної комісії №28/1
від 1 грудня 1999 року. При цьому залишив поза увагою рішення Ірпінського
міського суду від 23 квітня 1974 ро­ку,
у відповідності до якого за ОСОБА_4,
а відтак і ОСОБА_3, було виз­нано
право користування земельною ділянкою площею 683 кв.м.

За
наявності такого рішення суду протокол узгоджувальної комісії виконавчого
комітету Ірпінської міської ради №28/1 від 1 грудня 1999 року не може вважатись
до­кументом, який підтверджує розмір
земельної ділянки.

Крім
того, передача ОСОБА_3 земельної ділянки
площею, меншою, ніж площа земельної ділянки, що перебувала в його користуванні, порушила право ОСОБА_3 на приватизацію землі.
Про це, зокрема, свідчить відсутність в матеріа­лах справи
відомостей про те, що протягом 1974 -
1999 років він з власної ініціативи прагнув припинити право користування
частиною земельної ділянки.

Показання
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, протокол
узгоджувальної комісії від 1 грудня 1999 року та державний акт на право
приватної власності на зем­лю, в яких
містяться підписи ОСОБА_3 про приватизацію земельної ділянки площею 436 кв.м.
, наведений висновок не спростовують.

У
зв'язку з цим, колегія суддів
погоджується з висновком суду про незаконність та протиправність рішень
виконавчого комітету Ірпінської міської ради №360/3 від 30 грудня 1999 року та
№160/10 від 31 травня 2001 року,
визнання їх недійсними вважає обґрунтованим.

Доводи апелянта щодо
пропуску ОСОБА_2 строку звернення до суду апеляційний суд оцінює критично, оскільки правила ст. 99 КАС України, що встанов­люють цей строк, вважає такими, що на спірні правовідносини не поширюються.

Докази, які б свідчили про зміну встановленого
порядку користування земель­ною ділянкою,
встановленого рішенням Ірпінського міського суду від 23 квітня 1974 року, в матералах справи відсутні. Протокол
узгоджувальної комісії виконавчого ко­мітету Ірпінської міської ради №28/1 від
1 грудня 1999 року, в якому ніби-то
містять­ся відомості про наявність постійних внутрішніх парканів, таким доказом не є.

З огляду
на наведене, апеляційна скарга підлягає
відхиленню,

постанова
суду -залишенню
без змін.

Керуючись ст.
ст. 198,
200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову
Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Ви­щого адміністративного
суду України протягом одного місяця з дня її викладення у повному обсязі.