Справа № 22-а-1399/2008
Суддя: Усенко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №
22-а-1399/08 Головуючий у І інстанції: Кашперська Т.Ц.
Суддя-доповідач: Усенко В.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2008 року м. Київ

Колегія
суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого -
судді Усенка В.Г., суддів Попович О.В. та Ситникова О.Ф., при секретарі
Літоміній Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою Бучанської міської ради на постанову Ірпінського міського
суду Київської області від 19 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до Бучанської міської ради про визнання протиправними рішення
Бучанської селищної ради та зобов'язання Бучанської міської ради передати
земельну ділянку у приватну власність, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2007 року позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про визнання
протиправними рішення 10 сесії 5 скликання Бучанської міської ради від 26
жовтня 2006 року №367 про відмову у передачі у приватну власність 1970 кв.м.
земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та
зобов'язання передати земельну ділянку у приватну власність.

Свою позовну заяву позивачі
мотивували наступним чином. Позивачам на праві спільної часткової власності
належить жилий будинок АДРЕСА_1 Кожному з позивачів належить по Ѕ частині
будинку. За будинком зареєстрована земельна ділянка площею 3470 кв.м., з яких
1200 кв.м. - у постійному користуванні, а 2270 кв.м. - у тимчасовому
користуванні. 8 серпня 2006 року позивачі звернулись до Бучанської селищної
ради Київської області з заявою про надання у приватну власність земельної
ділянки розміром 1970 кв.м. (далі - спірна земельна ділянка) для ведення
особистого селянського господарства в межах земельної ділянки, що зареєстрована
за будинком і складає 3470 кв.м. Право на отримання у власність спірної земельної ділянки позивачі мотивують
статтею 121 Земельного кодексу України та тою обставиною, що така земельна
ділянка фактично і постійно перебувала у користуванні позивачів. Рішенням від
26 жовтня 2006 року Бучанська селищна рада Київської області відмовила позивачам у наданні у власність для
ведення особистого селянського господарства спірної земельної ділянки. Позивачі
вважають, що таке рішення відповідача порушує їх право на безкоштовне отримання
земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, передбачене
статтею 121 Земельного кодексу України. В позовній заяві просили скасувати
рішення Бучанської селищної ради Київської області від 26 жовтня 2006 року та
зобов'язати відповідача передати позивачам безкоштовно у приватну власність
спірну земельну ділянку розміром 1970 кв.м. для ведення особистого селянського
господарства.

19 квітня 2007 року Ірпінський
міський суд Київської області виніс постанову, якою задовольнив позовні вимоги
в повному обсязі, а саме: визнав протиправними та скасував рішення Бучанської
селищної ради Київської області від 26 жовтня 2006 року про відмову ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в задоволенні заяви щодо переведення з тимчасового користування
земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в селищі Буча
Київської області; та зобов'язав Бучанську міську раду Київської області
передати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безкоштовно у спільну власність 1970 кв. м.
земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в м. Буча
Київської області.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, відповідач по справі, Бучанська міська рада Київської
області, звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, просить скасувати
постанову Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2007 року
та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
та ОСОБА_2.

Відповідач вважає, що при
винесенні оскаржуваної постанови суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення
неправосудного рішення. Свою апеляційну скаргу відповідач мотивує наступним
чином.

Земельна ділянка, щодо якої
винесене оскаржуване рішення відповідачем є землею, що використовувалась
позивачами, як земля домоволодіння. В листопаді 2003 року позивачі вже
звертались до відповідача з заявою про безкоштовну передачу у власність
(приватизацію) земельної ділянки площею 3470 кв.м., що знаходиться в
користуванні позивачів, як власників житлового будинку. Щодо цієї заяви
рішенням Бучанської селищної ради Київської області № 772-24 від 26 лютого 2004
року позивачам було передано у спільну сумісну власність земельну ділянку
площею 1500 кв.м. - для будівництва та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в селищі Буча поАДРЕСА_1. Одночасно даним
рішенням позивачам був даний дозвіл на виготовлення державного акта на право
власності на землю розміром 1500 кв.м. При цьому апелянт вказує на порушення
статті 86 КАС, відповідно до якої суд повинен досліджувати всі докази по справі
повно, всебічно та об'єктивно. Так суд першої інстанції не зважив на ту
обставину у справі, що землі, яких позивачі просили відповідача виділити спірну
земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства належать до
категорії земель житлової забудови. Неврахування цієї обставини призвело до
невірного застосування норми п. «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу
України невірного вирішення справи по суті.

Окрім того апелянт вказує на те,
що суд першої інстанції порушив статтю 17 КАС, вийшовши за межі своєї
компетенції та прийнявши рішення щодо питання, яке стосується виключного
повноваження відповідача. Апелянт вважає, що оскаржувана постанова суду першої
інстанції порушує вимоги статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування»
в Україні, з якої слідує, що саме та виключно органи місцевого самоврядування, до
яких належить відповідач, від імені та в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та
розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі
майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у
постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам. Також суд
першої інстанції порушив і статтю 118 Земельного кодексу, оскільки вирішив
питання про передачу земельної ділянки у власність без виготовлення проекту
відведення щодо спірної земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачі по
справі задали письмові заперечення. З заперечення позивачів щодо апеляційної
скарги сліду, що вони не згодні з доводами апелянта і вважають постанову суду першої
інстанції законною. В запереченнях позивачі посилаються на постанову
Ірпінського міського суду Київської області від 16 червня 2006 року, яким було
скасовано рішення відповідача від 26 лютого 2004 року щодо передачі спірної
земельної ділянки в оренду та від 26 січня 2006 року - щодо приватизації
земельної ділянки згідно мирової угоди. Окрім того позивачі вважають, що
оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята на підставі статей 118 та
121 Земельного кодексу України та є законною по суті позовних вимог. У зв'язку
з зазначеним, позивачі просять залишити оскаржувану постанову суду першої
інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Судом першої інстанції були
встановлені наступні обставини.

Позивачі є співвласниками будинкуАДРЕСА_1
в рівних частках: ОСОБА_1 на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою
Ірпінського міського суду від 21 червня 2000 року у справі №2-1448, а ОСОБА_2.
- на підставі свідоцтва про право на спадщину.

За вказаним будинком
зареєстрована земельна ділянка площею 3470 кв.м. на підставі рішення
виконавчого комітету Бучанської селищної ради від 19 січня 1955 року.

14 листопада 2003 року позивачі
звертались до відповідача з заявою, в якій просили земельну ділянку за адресою
АДРЕСА_1 площею 2270 кв.м., що досі перебувала у тимчасовому користуванні під
обслуговування житлового будинку, приватизувати по 1500 кв.м. на обох з
позивачів, а залишок, що становить 470 кв.м. - надати у оренду з настпним
правом викупу.

29 січня 2004 року відповідач
прийняв рішення №730-23-XXIV, яким надано дозвіл позивачам на виготовлення
технічної документації по оформленню договору оренди земельної ділянки площею
2270 кв.м. для обслуговування житлового будинку та на оформлення договору
резервування зазначеної земельної ділянки.

26 лютого 2004 року рішенням
Бучанської селищної ради Київської області № 772-24 позивачам було передано у
спільну сумісну власність земельну ділянку площею 1500 кв.м. - для будівництва
та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селищі
Буча поАДРЕСА_1. Одночасно даним рішенням позивачам був даний дозвіл на
виготовлення державного акта на право власності на землю розміром 1500 кв.м.
Тобто заява позивачів щодо приватизації земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1
була задоволена в частині норми передбаченої п. «б» частини 1 статті 121
Земельного кодексу України.

Рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 16 червня 2006 року було скасовано рішення
Бучанської селищної ради № 772-24 від 26 лютого 2004 року лише в частині
надання дозволу на оформлення документації на оренду земельної ділянки площею в
1970 кв.м.

8 серпня 2006 року позивачі
звернулись до Бучанської селищної ради з заявою про передачу їх на підставі
статті 121 Земельного кодексу України безкоштовно у приватну власність тої ж
земельної ділянки площею в 1970 кв.м., однак
- вже не для обслуговування житлового будинку, а для ведення особистого
селянського господарства.

Рішенням від 26 жовтня 2006 року
Бучанська селищна рада Київської області
відмовила позивачам у задоволенні заяви від 8 серпня 2006 року, а саме у наданні у
власність для ведення особистого селянського господарства спірної земельної
ділянки.

Постановою Верховної Ради України
від 9 лютого 2006 року №3434-IV, яка набула чинності з 1 січня 2007 року,
селище міського типу Буча Ірпінської міської ради Київської області було
віднесене до категорії міста на отримало статус міста обласного значення.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний
адміністративний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої
інстанції при винесенні оскаржуваної постанови було порушено статтю 86
КАС, оскільки - не було досліджено всебічно всіх обставин та доказів по справі.
Зокрема, суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що землі, які позивач
просив надати у особисте селянське господарство відносяться до земель житлової
забудови. Суд першої інстанції допустив грубе порушення норм матеріального
права, не застосувавши до вирішення справи по суті норму статті 22 Земельного
кодексу України.

В цьому аспекті суд апеляційної
інстанції звертає увагу, що позивачі звертались до Бучанської міської ради з
заявою про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого
підсобного господарства. Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України,
землі для ведення особистого селянського господарства віднесені до земель
сільськогосподарського призначення. Відповідно до акта обстеження
будинковолодіння від 24 листопада 2003 року спірна земельна ділянка знаходиться
в межах селища Буча Київської області в лісовій зоні. Відповідно до рішення
Бучанської селищної ради №71/14-XXIV від 25 червня 2002 року землі, вкриті
деревною рослинністю в межах Бучанської селищної ради, тобто - в межах
населеного пункту, були віднесені до земель житлової та громадської забудови.
Таким чином спірна земельна ділянка не відноситься до земель
сільськогосподарського призначення. Відповідно до статті 22 Земельного кодексу
України земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства
надаються громадянам у власність з земель, які належать до категорії земель
сільськогосподарського призначення. Зважаючи на вищезазначене Бучанська міська
рада не має повноважень надавати спірну земельну ділянку у власність саме для
ведення особистого селянського господарства. Відповідно, чинним законодавством
не передбачено права позивачів наотримання земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства в межах земель житлової забудови, до яких
відноситься земельна ділянка площею 1970 кв.м. по АДРЕСА_1

Тому суд першої інстанції
допустив помилкове рішення, що оскаржуване рішення Бучанської селищної ради від
26 жовтня 2006 року має бути скасоване, як таке, що порушує право позивачів на
приватизацію.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає
правильними доводи апелянта про те, що
суд першої інстанції порушив статтю 17 КАС, вийшовши за межі своєї
компетенції та прийнявши рішення щодо питання, яке стосується виключного
повноваження відповідача, а саме повноваження - передбаченого статтею 60 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Разом з тим суд апеляційної
інстанції звертає увагу на те, що відповідно до статті 2 КАС, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони серед іншого: обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії).

З обставин справи та пояснень відповідача у справі
слідує, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 26 жовтня 2006 року відповідач не досліджував питання можливості
надання землі позивачам саме у особисте селянське господарство, а відмова у
задоволення заяви позивачів від 08
серпня 2006 року - взагалі не мотивована. В судовому засіданні відповідач
пояснив, що відмова була мотивована, що позивачі вже отримали у приватну
власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 1500
кв.м., і вже використали право на приватизацію земельної ділянки під житловим
будинком. Тобто фактично відповідач, приймаючи рішення від 26 жовтня 2006 року
вирішував не те питання, щодо якого була подана заява позивачами. У зв'язку з
зазначеним суд вважає, що рішення Бучанської селищної ради від 26 жовтня 2006
року має бути скасоване, як таке, що прийняте без врахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення (вчинення дії) та не достатньо мотивоване.

За таких обставин, суд першої правильно
задовольнив позов в частині скасування рішення Бучанської селищної ради від 26 жовтня 2006 року, однак невірно
мотивував таке рішення. В той же час, невірним та незаконним є рішення суду
першої інстанції по задоволення позову в частині зобов'язання позивача передати
земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до статті 202 КАС
у разі порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або питання, суд апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції та ухвалює нове рішення.

Керуючись
ст.ст.195, 196 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного
суду ,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну
скаргу Бучанської міської ради задовольнити частково.

Постанову
Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2007 року, -
скасувати в частині зобов'язання
Бучанської міської ради передати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безкоштовно у спільну власність 1970 кв.м.
земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в місті Буча
Київської області по АДРЕСА_1

В решті
постанову залишити без змін.

Постанова
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну
скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий-суддя: Усенко
В.Г.,

судді: Попович
О.В.,

Ситников О.Ф.