Справа № к-5403/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2008 року м.
Київ

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді Бутенка В.І.,

суддів: Лиски Т.О., Панченка
О.І., Сороки М.О., Штульмана І.В.,

при секретарі Мацюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 08 серпня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 10 грудня 2003 року у справі за
позовом ОСОБА_2до Жовтневої районної в м. Луганську ради, ОСОБА_1про визнання
незаконними рішень виконавчого комітету Жовтневої районної в м.
Луганську ради, -

встановила:

У червні 2003 року позивач ОСОБА_2звернулась до суду з позовом до Жовтневої
районної ради в м. Луганську та до ОСОБА_1про визнання незаконними рішень
виконавчого комітету Жовтневої районної ради в м. Луганську про виділення в
користування ОСОБА_1. земельної ділянки поАДРЕСА_1, а також знесення самовільно
збудованого гаражу на її земельній ділянці і визнання недійсним Державного акту
на право приватної власності на землю №4139 від

08.11.2001 р., виданого на ім'я відповідачки.

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 08 серпня 2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 10 грудня 2003 року, позовні
вимоги ОСОБА_2. було задоволено -
визнано незаконними і скасовано рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради в м. Луганську № 241/8 від 17.10.2000 р. про виділення в
користування ОСОБА_1. земельної
ділянки площею 93 кв.м. та 187 кв.м. по АДРЕСА_1, № 298/13 від 16.10.2001 р. про передачу безоплатно у приватну
власність ОСОБА_1. земельної ділянки площею 918 кв.м. за цією ж адресою.

Визнано недійсним
Державний акт про право власності на землю №4139 від 08.11.2001 р., виданий на
ім'я ОСОБА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1.
звільнити та повернути ОСОБА_2. частину земельної ділянки, яка зайнята
самовільними прибудовами, привести в належний для використання стан вказану
частину земельної ділянки та демонтувати за власний рахунок гараж і частину
огорожі, що знаходяться на ділянці.

Не погоджуючись із
постановленими по справі судовими рішеннями, ОСОБА_1. звернулася до Верховного
Суду України з касаційною скаргою в порядку визначеному ЦПК України 1963 року,
в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просила вказані
судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Листом Верховного Суду
України від 23.09.2005 р. на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень
Кодексу адміністративного судочинства України зазначену касаційну скаргу зі
справою було передано до Вищого адміністративного суду України для вирішення в
порядку касаційного провадження.

Заслухавши доповідача,
перевіривши правильність застосування судами першої й апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства з наступних підстав.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги Корнієнко
виходив з того, що Державний акт про право власності на землю № 4139 від
08.11.2001 р. виданий на ім'я ОСОБА_1. з порушенням вимог закону, оскільки
частина цієї земельної ділянки належить на праві приватної власності позивачці
на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 1999 року.

З таким висновком
погодився і суд апеляційної, залишивши без змін рішення суду першої інстанції.

В згаданому вище листі
Верховного суду України з посиланням на п.10 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень
Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що дана справа є
справою адміністративної юрисдикції.

Проте з таким висновком
погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1
частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа
адміністративної юрисдикції (далі -адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією
зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські
функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Судами встановлено, що
спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з наданням рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної ради в м.
Луганську № 241/8 від 17.10.2000 року у користування ОСОБА_1 частини
земельної ділянки площею 93 кв.м. і 187 кв.м. для ведення городництва, яка
належить на праві приватної власності
позивачці на підставі рішення того ж органу від 14 жовтня 1997 року, про що в матеріалах справи є
відповідні копії рішень та державних актів на право постійного користування
землею та на право приватної власності на землю (а.с.11-15).

Предметом спору в даній
справі є право користування земельною ділянкою, зокрема, відновлення порушеного
права зі сторони відповідача, який, як і позивач, на підставі рішень владного
органу використовує спірну земельну ділянку. Тобто між сторонами існує спір про
право, який належить розглядати в порядку цивільного судочинства, що в свою
чергу виключає можливість її розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог
пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд
закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо
провадження за заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного
судочинства, було помилково порушено, суд закриває провадження у справі на
підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст. ст.157,
230, 231 КАС України, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України , -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
залишити без розгляду.

Касаційне провадження по
справі закрити.

Справу за позовом
ОСОБА_2до Жовтневої районної ради в м. Луганську, ОСОБА_1про визнання
незаконними рішень виконавчого комітету Жовтневої районної ради в м. Луганську
повернути до Верховного Суду України.

Ухвала набуває законної
сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, за винятком випадків,
передбачених ст. 237 КАС України.

Головуючий

Судді:

Судовими
інстанціями встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 2
липня 1983 року ОСОБА_3. та ОСОБА_4. належить по 1/4 частині будинку АДРЕСА_2.
Рішенням Софіївсько - Борщагівської сільської ради від 4 жовтня 2003 року
ОСОБА_5. та ОСОБА_3. передана у спільну сумісну власність земельна ділянка
площею 0,0323 га для обслуговування будинку та 0,0737 для ведення особистого
селянського господарства. ОСОБА_4. передана безоплатно у приватну власність
земельна ділянка площею 0,0957 га для обслуговування будинку. Рішенням
Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14 вересня 1999 року ОСОБА_4.
передана у власність земельна ділянка площею 0,10 га в АДРЕСА_3 для
обслуговування будинку.

Колегія
суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Постановляючи судові рішення суди виходили з того, що даний
спір є справою адміністративної юрисдикції. Проте з таким висновком погодитися
не можна виходячи з наведеного.

Відповідно до
пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією
зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські
функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Судами
встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з
переходом права власності на частину спільного будинку від ОСОБА_3. до ОСОБА_6.
та наданням 4 жовтня 2003 року Софіївсько-Борщагівською сільською радою у
спільну сумісну власність земельних
ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_5 для обслуговування будинку та ведення особистого
селянського господарства які протягом попередніх 22 років перебували у
спільному користуванні ОСОБА_6., ОСОБА_5. та ОСОБА_4

Предметом спору в даній справі є реалізація
повноважень приватного власника щодо володіння, користування і розпорядження
своєю власністю.

Компетенція
адміністративних судів, встановлена ст.17 Кодексу, на цей спір не поширюється,
оскільки даний позов не є адміністративним, тому, що вимоги позивача не
стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, він повинен розглядатись
в порядку цивільного судочинства.

Тобто між
сторонами існує спір про право, що в свою чергу виключає розгляд зазначеної справи
в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи
викладене, і ту обставину, що помилки при визначенні виду судочинства відносно
даної справи допустили саме суди, роз'єднавши позов, а помилка судів не може
бути перешкодою гарантованого конституційного права на судовий захист, усі
ухвалені в даній справі судові рішення відповідно до п. 4 частини 1 статті 230
Кодексу адміністративного судочинства України
підлягають скасуванню з
направленням справи на
новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.
221,223,230,231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,-

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити
частково.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська від 08 серпня 2003 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області від 10 грудня
2003 року скасувати і справу направити на новий розгляд в порядку
цивільного судочинства до суду першої інстанції.

Ухвала набуває
законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, за винятком
випадків, передбачених ст. 237 КАС України.

Головуючий

Судді: