Справа № 2а-519/2008
Суддя: Попович С.С.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

С права № 2а-519/2008 року
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2008 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд,
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді:
Попович С. С.

cекретаря: Черкес У.О.

сторін та їх представників : представника позивачів
ОСОБА_4., представника третьої особи на стороні відповідача Мартинюк М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Івано-Франківську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до виконкому Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні
відповідача ТзОВ “Новекс” про визнання незаконним п. 12 рішення виконкому
Івано-Франківської міської ради № 171 від 15 квітня 2003 року , -

в с т а н о в и в:

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, хоч про день та час слухання справи був судом повідомлений
під розписку, про причини неявки суд не повідомив. А тому суд відповідно до
змісту ст. 128 ч. 4 КАС України, виходячи з того, що представник відповідача не
повідомив суд про причини неприбуття, вирішував спір на підставі наявних у
справі доказів, виходячи з того, що під час попереднього судового засідання
представник відповідача був присутній і міг при бажанні надати суду необхідні
для вирішення спору документи-докази.

Представник
третьої особи на стороні відповідача ТзОВ “Новекс” вважає, що у задоволенні
позову слід відмовити виходячи з того, що оскаржуване позивачами рішення
виконкому прийняте в межах чинного законодавства і не порушує законних прав
позивачів.

Вислухавши
представників сторін. вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід
задовольнити виходячи з наступного.

Текст
витягу з п. 12 рішення виконкому Івано-Франківської міської ради № 171 від 15
квітня 2003 року підтверджує, що виконком, розглядаючи матеріали подані
управлінням архітектури та містобудування міськвиконкому, вирішив : “У зв”язку
з будівництвом проектної АДРЕСА_2, вважати такими, що підлягають знесенню
будинкиАДРЕСА_1Знесення будинків, споруд та гаражів, відселення мешканців
вказаних будинків провести коштами нових забудівників, визначених тендерною
комісією. Контроль за виконанням даного пункту покласти на начальника
комунального підприємства “Івано-Франківське міське управління капітального
будівництва” В. Ковальчука ( а.с. 6, 34-37 ).

Ст. 71 КАС
України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини на яких
грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 КАС
України. Ця ж стаття, ч. 2, передбачає, що у справах про протиправність рішення
суб”єкта владних повноважень обов”язок доказування правомірності свого рішення,
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході
попереднього судового засідання суд вимагав від представника виконкому надати
суду всі ті документи-докази які послужили підставою для прийняття
оскаржуваного рішення, а також докази у підтвердження підставності
оскаржуваного рішення виконкому. Проте представником виконкому та представником
третьої особи суду було надано тільки повний текст оскаржуваного рішення виконкому,
з додатками до нього та ряд інших документів які долучено до справи і яким буде дано правову оцінку в ході
аналізу правомірності оскаржуваного рішення. При цьому суд також враховує, що
справа слухається після скасування раніше постановленого судового рішення і
знаходиться у провадженні суду з 25 жовтня 2006 року. Тому представник
відповідача мав достатньо часу для того щоб надати суду докази необхідні для
підтвердження законності прийнятого виконкомом рішення, п. 12 якого
оскаржується позивачами.

Позивачі
надали суду докази того, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_3 що
підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності ( а.с. 8 ).

Позивачі
проживали на час винесення оскаржуваного рішення і проживають по даний час у
будинку, що знаходиться за вказаною вище адресою. Будинок знаходиться на
відповідній земельній ділянці. Позивачі як співвласники будинку мають право на
користування прибудинковою територією біля будинку у якому проживають, а той
факт, що біля будинку рахується певна прибудинкова територія підтверджується і
наданою представником відповідача викопіровкою з вул. Північний бульвар ( а.с.
39 ). Тому їх слід вважати як власниками відповідної квартири так і
землекористувачами земельної ділянки поАДРЕСА_3

Текстом
оскаржуваного рішення виконком фактично втрутився у питання власності громадян,
вирішив питання їх власності на квартири, що знаходяться у цих будинках. І сам
же вирішив хто і яким чином буде позбавляти громадян, в тому числі позивачів,
права власності на відповідне житло, хто і за чиї кошти буде вирішувати питання надання їм іншого житла, не питаючи
при цьому самих позивачів.

В той же
час відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Примусове відчуження
об”єктів права приватної власності може бути застосовано лише як виняток з
мотивів суспільної небезпеки і то за умови попереднього і повного відшкодування
їх вартості. Виконком же вказаним рішенням фактично вирішив питання про
примусове відчуження будинку з квартирою позивачів, чого не мав би права
робити.

Ст. 52
Закону України “Про власність” ( чинна на той час ) передбачала, що припинення
права власності на будинок ( частину його у вигляді квартири ) у зв”язку з
вилученням земельної ділянки на якій розташований будинок, допускається лише у
випадках і порядку, встановлених законодавчими актами України і з попереднім
відшкодуванням збитків в обсязі, передбаченому п. 4 ст. 48 цього Закону. У разі
незгоди власника з рішенням, що тягне за собою припинення права власності, воно
не може бути виконано до вирішення спору судом. В даній ситуації попереднього
відшкодування позивачам збитків ( чи у вигляді іншої квартири чи у грошовій
компенсації, але за їх згодою ) не вирішувалось.

Згідно
зі змістом ст. 55 Закону України “Про власність” власник не може бути
позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим
Законом та іншими законодавчими актами України.

Відповідно
до ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської збудови
належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для
житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об”єктів загального
користування. А ст. 39 Кодексу передбачає, що використання таких земель
здійснюється відповідно до генерального плану забудови населеного пункту, іншої
містобудівної документації з дотриманням державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил забудови.

Ст. 42
Земельного кодексу України передбачає, що земельні ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки ( що має місце і в даному випадку ) та
прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються у
постійне користування підприємствам які здійснюють управління цими будинками (
в даному випадку ЖЕК ). Порядок використання земельних ділянок, на яких
розташовані багатокватирні будинки, визначається співвласниками. Що
підтверджує, що позивачі хоч і не були власниками земельної ділянки на якій
розташовано їх будинок, але в той же час мають право на користування як
вказаною ділянкою так і прибудинковою територією біля їх будинку.

Ст. 149 Земельного Кодексу України
передбачає, що міська рада вилучає земельні ділянки комунальної власності
відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні,
для всіх потреб, крім особливо цінних земель. Але право на прийняття такого
рішення має рада, тобто рішення повинно бути прийняте сесією ради. Відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу
України, що діє з 01 січня 2003 року і яким слід керуватися в даному випадку,
до повноважень міської ради відноситься в тому числі і вилучення земельних
ділянок із земель комунальної власності. Даною статтею Кодексу на відміну від
раніше чинного Земельного кодексу України уже не передбачено право ради
делегувати виконкому питання в тому числі вилучення земельних земельних ділянок
та інших питань пов”язаних з надання та вилученням земельних ділянок. Тому слід
виходити з того, що у випадку необхідності вилучення земельних ділянок на яких
розташовані житлові будинку, в тому числі і для проектної вулиці міста, повинно
бути прийняте відповідне рішення сесії ради. Такого рішення суду не надано. Що
може свідчити тільки про те що його як такого прийнято не було.

Ст. 152
Земельного Кодексу України, ч. 2, передбачає, що землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не
пов”язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, в тому числі ( ч.
3, п. г ) шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Фактично
відповідач та третя особа на вимогу суду надали тільки викопіровку однієї з
проектних вулиць, самого ж генерального плану забудови міста в цій частині та
рішення про внесення змін у раніше чинний генеральний план, рішення про
облаштування нової проектної вулиці, про проведення її забудови, рішення ради
про надання тієї чи іншої частини земельної ділянки на проектованій вулиці яка
у встановленому законом порядку затверджена як нова вулиця по генеральному
плану забудови міста, ТзОВ “Новекс” для проведення на ній будівництва тих чи
інших об”єктів, суду не надано. А рішення виконкому про надання земельної
ділянки в оренду, а після і передачу їх ТзОВ “Новекс” для подальшого на ній
будівництва, не можуть вважатись належними рішеннями для виділення для таких
потреб земельних ділянок оскільки такі рішення вправі приймати тільки сесія
ради, в компетенцію виконкому вирішення таких питань не входить. Тому суд вважає,
що такі рішення та інші питання вирішені на підставі цих рішень не можуть
братись судом до уваги ( хоч і не ставиться питання про визнання їх незаконними
).

Досліджені
судом докази достовірно підтверджують, що виконком у перевищення своїх повноважень
виніс рішення яким втрутився у право власності громадян, ущемивши своїм
рішенням право власності громадян на квартиру в будинку по АДРЕСА_3, вирішивши
сам, що будинок вже підлягає знову, хоч питання про відселення власників
квартир не було завчасу до цього вирішено. А таке питання не може вирішуватись
після і особою якій в порушення вимог чинного законодавства надано в оренду
земельну ділянку і яка вирішувала питання надання позивачам квартири на свій
розсуд і не до того як буде вирішено питання знесення їх будинку, а вже після
цього. Хоч як це визнали сторони та їх представники до цього часу проектна
вулиця не облаштовується, а тільки забудівники ( і зокрема ТзОВ “Новекс” )
вирішують питання про те як отримати земельну ділянку на якій могли б проводити
будівництво. А так бути не повинно. Якщо є потреба у будівництві нової вулиці,
то сесія ради повинна винести про це відповідне рішення, вирішивши і питання
про попереднє забезпечення житлом громадян які мають на праві власності будинки
чи квартири на земельній ділянці, що підлягатиме вилученню у зв”язку з таким, і
тільки після виносити рішення по суті будівництва вулиці, а так на ній і
виділення у встановленому чинним земельним законодавством порядку ділянок для
того чи іншого будівництва. Оскільки виконком порушив вимоги зазначеного вище
законодавства при винесенні оскаржуваного рішення ( частини рішення ) то його
слід визнати незаконним і скасувати у цій частині.

На підставі викладеного, ст.ст.
6,7,9,11,51,5354,69,70,71,72 КАС України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.
52,55 Закону України “Про власність”, ст.ст. 12,38,39,149, 152 Земельного
Кодексу України, керуючись ст. ст. 163,
167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати,
що п. 12 рішення виконкому Івано-Франківської міської ради № 171 від 15 квітня
2003 року в частині “У зв”язку з будівництвом проектної АДРЕСА_1 вважати
такими, що підлягають знесенню будинкиАДРЕСА_2. Знесення будинків, споруд та
гаражів, відселення мешканців вказаних будинків провести коштами нових забудівників,
визначених тендерною комісією” є незаконним та скасувати його в цій частині.

Заяву
про апеляційне оскарження постанови суду до Львівського апеляційного
адміністративного суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення
постанови, апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подачі заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано.

У разі подання заяви про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова суду
набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя:
Попович
С. С.

Копія вірно