Справа № К-28862/06
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2008-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09
квітня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів
Вищого адміністративного суду
України у складі :

Суддів: Бутенка В. І.,

Лиски Т. О. (доповідач),

Панченка О. І.,

Сороки М. О.,

Штульмана І. В.,

провівши
в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи
за позовом Червоноградського міського центру
зайнятості до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про
стягнення 270 грн. 47 коп. заборгованості, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 14 червня 2006 року, -

В С
Т А Н
О В И
Л А:

Червоноградський міський центр
зайнятості звернувся
до Господарського суду Львівської області з позовом до
СПД ОСОБА_1 про стягнення 270 грн. 47 коп.
заборгованості по сплаті внесків на випадок безробіття.

Постановою Господарського суду
Львівської області від 30 березня 2006 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 14 червня 2006 року постанова суду першої інстанції
скасована та прийнята нова, якою позов задоволено. Стягнуто з СПД ОСОБА_1 на
користь Червоноградського
міського центру зайнятості 270,47 грн. несплачених внесків на випадок
безробіття.

У касаційній скарзі на постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 14 червня 2006 року СПД ОСОБА_1 ставить питання про скасування
оскаржуваної постанови в зв'язку з неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права та залишення в силі постанови суду першої
інстанції.

В обґрунтування доводів касаційної скарги відповідач посилається на те, що
внески до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на
випадок безробіття є загальнообов'язковим збором (платежем), а не якоюсь
«формою резервування заробітної плати для забезпечення матеріальної підтримки й
надання соціальних послуг у разі настання страхового випадку», а також
відповідно до ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» платники фіксованого податку звільняються від сплати
нарахувань на фонд оплати праці, збору на обов'язкове соціальне страхування.

Позивач надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити
касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без
змін, оскільки вона прийнята відповідно до норм матеріального права та на
підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної
скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Червоноградським міським центром
зайнятості 16.11.2005 року проведено перевірку правильності нарахування,
своєчасності і повноти перерахування страхових внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на випадок безробіття до Фонду
загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок
безробіття за період з 01.01.2003 року по 10.11.2005 року.

За результатами даної перевірки складено Акт № 172 правильності нарахування
своєчасності і повноти перерахування страхових внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на випадок безробіття до Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування України на випадок безробіття від 16.11.2005
року.

Згідно з додатком до Акта перевірки (розрахунок заборгованості та пені за
результатами перевірки), заборгованість СПД ОСОБА_1 щодо сплати внесків до
Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на
випадок безробіття становить 270 грн. 47 коп., з яких 251 грн. 89 коп. -
прострочена заборгованість, 18 грн. 58 коп. - нарахована пеня.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того,
що аналіз положень Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закону
України «Про систему оподаткування» не дає підстав для віднесення страхових
внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок
безробіття до податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з ст. 67 Конституції України розмір податків і зборів, а також
порядок їх сплати встановлюється законом. Таким загальним законом є Закон
України «Про систему оподаткування».

Статтею 1 даного Закону встановлено, що ставки, механізм справляння
податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та
збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову
енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний
газ для споживачів усіх форм власності і пільги щодо оподаткування не можуть
встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про
оподаткування.

Перелік податків і зборів (обов'язкових платежів), наведений у ст. ст. 14,
15 даного Закону, є вичерпним. Податки і збори (обов'язкові платежі),
справляння яких не передбачено цим Законом, крім визначених Законом України
«Про джерела фінансування дорожнього господарства України», сплаті не
підлягають.

Пунктом 2 Розділу 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що до приведення
законодавства України у відповідність із цим Законом, закони та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому
Закону, а тому посилання відповідача на положення Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з громадян» є безпідставними.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про
систему оподаткування» від 18.02.1997 року встановлено, що дія цього Закону
поширюється на відповідні правовідносини у сфері соціального страхування щодо
зборів на соціальне страхування до прийняття законів України з питань
соціального страхування.

Страхові внески, зокрема, на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування на випадок безробіття, не включені до податків і зборів
(обов'язкових платежів), встановлених Законом України «Про систему
оподаткування». Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не може розширювати
перелік податків і зборів (обов'язкових платежів) або поширювати порядок
погашення зобов'язань платників податків на платежі, які не включені в систему
оподаткування.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування на випадок безробіття» встановлено, що Фонд загальнообов'язкового
державного соціального страхування України на випадок безробіття є цільовим
централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти
фонду не включаються до складу Державного бюджету України ( п. 5 ст. 8 Закону).

З наведеного вбачається, що Фонд загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на випадок безробіття не є державними цільовим
фондом, а є цільовим централізованим страховим фондом, кошти якого не
включаються до складу Державного бюджету України.

Включення Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» органів фондів
державного соціального страхування у перелік контролюючих органів, не змінює статусу
внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок
безробіття, і зв'язку з чим вони не можуть вважатись податком чи збором у
розумінні законів України про оподаткування і не можуть стягуватись в іншому
порядку, ніж це передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок безробіття».

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що
заборгованість відповідача щодо сплати внесків до Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування України на випадок безробіття в розмірі 270
грн. 47 коп. підтверджена документально, тому вимоги позивача є обґрунтованими
і не суперечать законодавству України.

Відповідно до ч.3
ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу
слід відхилити, оскільки постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.
2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного
судочинства України, колегія суддів
,-

У Х В
А Л И
Л А:

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 відхилити, а постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 14 червня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених ст.. 237 КАС України.

Судді :

В.
І. Бутенко

Т.
О. Лиска

О.
І. Панченко

М.
О. Сорока

І.
В. Штульман