Справа № 22-а-3783/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

17 червня 2008 року м. Донецьк

справа №
22-а-3783/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю: позивач представника відповідача

Білоус К.І.
ОСОБА_1Клименка К.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

11 січня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-1692/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Селидівської міської ради

про

визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих
сум, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2007 року позивач звернувся до суду з позовом
до УПСЗН Селидівської міської ради, про визнання дій неправомірними та
стягнення недоотриманих сум.

В
обґрунтування позову ОСОБА_1. зазначала, що вона внесена до Державного реєстру
постраждалих. громадян внаслідок Чорнобильської катастрофи. В 1991 ропі її
батькові ОСОБА_2. була встановлена 3 група інвалідності, внаслідок хвороб,
пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській А.ЕС. Відповідно до
статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щомісячну виплату
50 процентів мінімальної заробітної плати. В порушення зазначеного Закону
відповідач щомісячні виплати проводив відповідно до Постанов Кабінету Міністрів
України. Вважає, що їй недоплачено відповідачем 11491,60 гривень. Просила визнати дії відповідача неправомірними та
стягнути недосплачену суму щомісячної виплати, як особі, віднесеної до
громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 11491,60
гривень за 2001 -2006 роки.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 11 січня 2008 року позов ОСОБА_1задоволено частково,
з відповідача на користь позивача стягнуто недосплачені щомісячні виплати в
розмірі 2520,80 грн. за період з 21.06.2004 року по 01.01.2006 року. В
задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач внесена до Державного реєстру постраждалих громадян
внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з чим користується правами та
пільгами, передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Суд задовольнив
позов про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення з 21.06.2004 року по
01.01.2006 року і виходив з того, що згідно п. 6 ст. 30 Закону України «Про
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачена щомісячна виплата
дітям шкільного віку, батьки яких стали інвалідами 3 групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи у розмірі 50 %
мінімальної заробітної плати., яка на час виплати такої допомоги дорівнювала: з
01.01.2004 р. - 205 грн., з 01.09.2004 - 237 грн., з 01.01.2005 р. - 262 грн.,
з 01.04.2005 р. - 290 грн., з 01.07.2005 р. - 310 грн., з 01.09.2005 р. - 332
грн.

Таким чином, з
урахуванням фактично отриманих позивачем сум та розміру мінімальної заробітної
плати на відповідний період виплати, судом було встановлено, що фактично з
21.06.2004 року по 01.01.2006 року відповідачем було недоплачено позивачу суму
щомісячної виплати на дитину в розмірі 2520,80 грн.

Суд відмовив у
задоволені позовних вимог щодо стягнення недоотриманих сум щомісячної виплати
на дитину за попередні роки, оскільки, ОСОБА_2 звернувся до УПСЗН із
відповідною заявою 21.06.2004 року.

Суд відмовив в
задоволені позовних вимог в частині виплати щомісячної допомоги на дитину за
2006р. у зв'язку з тим, що дія Закону № 796-ХІІ в цій частині на 2006р.
зупинена.

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, управління зазначило, що здійснювало виплати,
керуючись Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Представник
відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив
її задовольнити, проти чого заперечував позивач.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач внесена до Державного реєстру
постраждалих громадян внаслідок Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується відповідними посвідченнями, у зв'язку з чим має право на пільги
і компенсації, встановлені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи» для дітей, які потерпіли внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Згідно
свідоцтва про народження батьком ОСОБА_1є ОСОБА_2

ОСОБА_2 є інвалідом III групи внаслідок хвороб, які пов'язані з участю в роботах по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідним посвідченням категорії
1 та, довідкою МСЕК.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до п. 6 ст. 30 Закону № 796-ХІІ, щомісячна виплата 50% мінімальної заробітної
плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка
евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до
категорії 1 або 2. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається
на відповідний період виплати.

Зазначеною
постановою № 836 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної
допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, на дитину шкільного віку,
постановою № 836 встановлена допомога - 3,30 гривень.

Виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст. 30
Закону № 796-ХІІ та Закони України, яким встановлені розміри мінімальної
заробітної плати, зокрема на час виплати допомоги позивачу відповідно до ст. 89 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2004 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1
січня 2004 року у розмірі 205 гривень на місяць, з вересня 2004 року - 237
гривень на місяць. Відповідно до ст. 83 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня
2005 р. у розмірі 262 гривні на місяць, з 1 квітня 2005 р. - 290 грн. на
місяць, з 1 липня 2005 р. - 310 грн. на місяць, з 1 вересня 2005 року -332 гривні, а не постанова № 836.

Відповідно до ч.
1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст.
9 зазначеного кодексу суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Таким чином, дії
відповідача в частині щомісячної виплати на дитину у розмірі меншому, ніж передбачено Законом України № 796,
- суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними та стягнув з Управління праці та
соціального захисту населення Селидівської міської ради на корить позивача 2520 гривень 80 копійку недоплаченої суми
щомісячної виплати на дитину за 2004, 2005 роки.

Тобто суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином,
підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської
ради на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2008
року у справі № 2-а-1692/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Селидівської міської ради «про визнання дій
неправомірними та стягнення недоотриманих сум» - залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

Іменем України

(вступна та
резолютивна частини)

17 червня 2008 року м. Донецьк

справа №
22-а-3783/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю: позивач представника відповідача

Білоус К.І.
ОСОБА_1Клименка К.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

11 січня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-1692/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Селидівської міської ради

про

визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих
сум, -

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської
ради на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2008
року у справі № 2-а-1692/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Селидівської міської ради «про визнання дій
неправомірними та стягнення недоотриманих сум» - залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: