Справа № 22-а-3560/2007
Суддя: Берзіньш В.С.
Дата ухвалення: 2007-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-35602007р. Головуючий
Доповідач Берзіньш B.C.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеля­ційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді:
Берзіньш B.C. Суддів: Мельник Т.О.

М»ясоєдової
Т.М. , при секретарі Сунгуровій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.
Сімферополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до військової частини
А-1514 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення за
апеляційною скаргою військової частини А-1514 на постанову Євпаторійського
міського суду Автономної Республіки Крим від 16 березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини А-1514 про
стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення. Позов мотивований
тим, що він є підполковником медичної
служби та проходить дійсну військову службу у в/ч А-1514. До 10 березня 2000р.
він перебував на продовольчому забезпеченні у в/ч А-1514, але за термін з 10.03.2000р. продовольчий
пайок чи грошову компенсацію замість нього він не отримував, у зв'язку з чим сума заборгованості по сплаті
компенсації замість невиданого продовольчого пайку за період з 10.03.2000р. по
08.12.2006р. склала 15 072 грн. Просив визнати дії командування військової
частини А-1514 незаконними та стягнути з військової частини А-1514 компенсацію
за продовольче забезпечення у сумі 15 072 грн.

Постановою
Євпаторійського міського суду АРК від 16.03.2007 року позов задоволено і з в/ч
А-1514 на користь позивача стягнено грошову компенсацію за продовольче
забезпечення у розмірі 15 072 грн. і в дохід держави держмито у сумі 150грн.

Не
погодившись з постановою суду, командир
військової частини А-1514 Ненько A.M.
подав апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування постанови суду,
посилаючись на її ухвалення з порушенням норм матеріального права, зокрема Закону України „Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів", суд не
взяв до уваги ті обставини, що видатки
на продовольче забезпечення чи компенсацію замість нього з 2000 року бюджетом
України не передбачались і не фінансувались; норми харчування, за якою було передбачено виплату компенсації
офіцерському складу, не існує.

В засіданні
апеляційного суду позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на їх необгрунтованність.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи, заперечення на
них та перевіривши матеріали справи,
коллегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням
нової постанови про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно
до ст.
ст. 195, 202ч.1п.3, 4 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення в межах доводів апеляційної скарги; підставами для скасування

2

постанови суду першої інстанції
та ухвалення нового рішення
є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи
постанову про задоволення позову, суд
першої інстанції вважав встановленим факт порушення відповідачем права позивача
на отримання продовольчого забезпечення та що відмова відповідача сплатити
грошову компенсацію за неотриманий пайок суперечить вимогам ст.
ст. 9, 14 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей".

Проте з
такими висновками суду погодитись не можна,
оскільки суд дійшов їх у порушення норм матеріального та процесуального
права.

Так із
матеріалів справи слідує, що позивач
проходить дійсну військову службу у вч А-1514,
просить стягнути компенсацію за продовольчі пайки за період з 10 березня
2000р. по 08 грудня 2006р.

Одержання
військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або грошової
компенсації замість них передбачено ч.2 ст. 9 Закону України „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до ч.2
ст. 1 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від
17.02.2000р. дію частини другої статті 9 Закону України „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині
одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна призупинено. Призупинення дії
закону, так само як і його
скасування, не дає підстав для його
застосування, про що зазначив Верховний
Суд України в рішенні від 20.12.2006 року у справі за позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі про
відшкодування моральної шкоди.

Постанова
Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 p. N 316
"Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних
Сил України та інших військових формувань,
утворених відповідно до законодавства,
військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства
внутрішніх справ", якою було
передбачено виплату офіцерському складу норми харчування №7, втратила чинність з прийняттям Кабінетом
Міністрів України постанови від 29 березня 2002р. №426 „Про норми харчування
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань" і
ця постанова не містить таких положень.

Крім того, ст.
ст. 15, 16 Закону України „Про Збройні Сили України", ст. 9 Закону України „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено
фінансування Збройних Сил України, в
тому числі і забезпечення військовослужбовців продовольчими пайками або виплату
грошової компенсації замість них, за
рахунок коштів Державного бюджету України. Статтею 17ч.2 Конституції
України, на яку послався суд в підтвердження
своїх висновків, також передбачено, що соціальний захист військовослужбовців
забезпечується державою. Таким чином,
забезпечення позивача продовольчими пайками або грошовою компенсацією
замість них за рахунок коштів відповідача - військової частини А-Т514
суперечить принципам фінансування Збройних Сил України та положенням вище
зазначених Законів України.

Посилання
позивача та суду на Єт.22 Конституції України безпідставні, оскільки вказана норма є загальною і
безпосередні не регулює правовідносини,
зазначені у позові. Закон України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів" від 17.02.2000р. не скасований. Конституційним Судом України
таким, що суперечить Конституції
України, не визнаний, тому є діючим на даний час.

з

Стаття
14 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей", на яку послався
суд в підтвердження своїх висновків,
спірні питання не регулює.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 195, 202ч.1п.4 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу військової частини А-1514 задовольнити.

Постанову
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 16 березня 2007
року - скасувати.

ОСОБА_1
у задоволенні позову до військової частини А-1514 про визнання дій командування
військової частини А-1514 незаконними та стягнення з військової частини А-1514
компенсації за продовольче забезпечення у сумі 15 072 грн.- відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена

в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом
одного

місяця.