Справа № 313-ас/2007
Суддя: Ювченко Л.П.
Дата ухвалення: 2007-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №313- ас Головуючий
1 інстанції Мальований Ю.М.
36 Доповідач
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючої:
Ювченко Л.П.

Суддів: Азевича
В.Б., Єлгазіної Л.П.

При секретарі:
Арутюнян Г.В.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку апеляційну скаргу Головного
Управління МВС України у Донецькій області на постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у
Донецькій області про стягнення грошових сум.Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення по справі, перевіривш матеріали справи, суд апеляційної інстанції,-

ВСТАНОВИВ:

До
апеляційного суду Донецької області надійшла апеляційна скарга Головного
Управління МВС України в Донецькій області, якою оскаржується постанова
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2006 року,
якою задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за невидане
форменне обмундирування та стягнено на його користь 6036 грн84коп.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої
інстанції і прийняття нового рішення про відмову в позові, а також про
притягнення до участі по справі відповідачем МВС України.

Суд
апеляційної інстанції вважає необгрунтованими вимоги про притягнення в якості
відповідача МВС України у зв"язку з тим, що п.1.3 Положення про
забезпечення речовим майном органів внутрішніх справ та військовослужбовців
внутрішніх військ МВС України передбачає, що функції речового постачання
здійснюються речовою службою, а саме ГУМВС, УМВС,УМВСТ. Отже ГУ МВС України в
Донецькій області є належним відповідачем по справі.

З
матеріалів справи вбачається, що на протязі 25 років 7 місяців 14 днів, у
пільговому обчисленні на протязі 34 років 11 місяців 15 днів до 02.12.2005 року
ОСОБА_1 проходив
службу в органах внутрішніх справ. Звільнений у запас за п.64 „ж" (за
власним бажанням). При звільненні йому не сплачена

заборгованість за
речове забезпечення за
час проходження служби
на суму 6036грн. 84коп.Просив
стягнути вказану суму.

Представник
відповідача проти позову заперечував, вказав, що позивачу не належить до
виплати вказана сума, з 1998року кошторисом УМВС за кодом економічної
класифікації видатків (КЕКВ) №1134 грошові кошти на вказані витрати не
передбачались.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з вимог ст.16 Закону України „Про
міліцію" та п.3.21 „Положення про забезпечення речовим майном ОВС та
військовослужбовців внутрішніх військ МВС України" №1489 від 05.12.03р.
Суд стягнув компенсацію за невидане речове забезпечення позивача ОСОБА_1за
період з 01.09.2000р. до 01.09.2003 року, в сумі 6065грн44коп.

Право
осіб рядового і начальницького складу ОВС на забезпечення речовим майном та
отримання грошової компенсації при звільненні було передбачено п.3.10
(примітка), 3.21, 3.26 Положення про забезпечення речовим майном осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців
внутрішніх військ МВС України, затвердженого наказом МВС України від
05.12.2003р. № 1489, за якими у разі несвоєчасної видачі чи невидачі речового
майна дозволялось замість нього видавати грошову компенсацію на день
звільнення.

Наказом
МВС України від 30.12.2005 року №1265 в вищезазначене Положення внесені зміни,
якими виключена примітка до п.3.10, п.3.21, 3.26, що передбачали право особи
рядового і начальницького складу на отримання такої грошової компенсації.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції не врахував, що Законом України №1459-111 від 17
лютого 2000 року „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" з метою
економії бюджетних коштів призупинена дія деяких нормативних актів в частині
надання пільг, гарантій та компенсацій певним категоріям громадян, зокрема дія
ч.2 ст.9 Закону України „Про соціальний правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей."

Відповідно
до Указу Президента України „Про невідкладні заходи щодо посилення соціального
захисту військовослужбовців та членів їх сімей" від 21.08.1993р.,та ст.3
Указу Президента України від 15. 12.1993р. „Про поширення чинності ст.3 Указу
Президента України від 2) серпня 1993р. на осіб рядового і начальницького
складу МВС України" ,чинність ст.3 Указу від 21 серпня 1993року поширена
на осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

Отже з
17.02.2000 року не підлягали виплати компенсації за речове забезпечення
позивачу ОСОБА_1

Крім
того, ст.2 Закону України від 30.06.1999р. №783-Х1У „Про джерела фінансування
органів державної влади" передбачено, що органи державної влади здійснюють
свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування і в межах
передбачених Законом України про державний бюджет на відповідний рік.

Суд не
врахував, що з 1999 року Держбюджетом не передбачалось фінансування витрат по
сплаті компенсації за неотримане обмундирування. Наданими відповідачем
виписками з кошторису підтверджується, та обставина, що в дійсності видатки на
обмундирування по УМВС України в Донецькій області не передбачались, кошти не
виділялись з 1998р.

Наведене свідчить що в позові ОСОБА_1слід відмовити. Суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи, але задовольняючи позов,
порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
питання. Апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції
- скасуванню з ухваленням по справі нової постанови.

Керуючись ст.ст.
198; 202;207 КАС України, Суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Головного Управління МВС України у Донецькій області задовольнити.
Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня
2006 року скасувати.

В позові ОСОБА_1
до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій
області про стягнення грошової суми відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом місяця у касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України.