Справа № 22-а-4041/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-4041/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю : представника позивача представника відповідача

Агейченковій К.О.
ОСОБА_2 Ципалєвої В.А.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Тельманівської районної державної
адміністрації

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

20 лютого 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-3858/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Тельманівської районної державної адміністрації

про

визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманих
сум на оздоровлення за 2002 - 2007 роки, -

В С Т А Н О В И В :

У січні
2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії
відповідача неправомірними та стягнути з нього недоотриманні суми на
оздоровлення за 2002-2007 роки, у загальному розмірі 6829,50 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2008 року позов було задоволено частково,
а саме визнано дії УПСЗН Тельманівської районної державної адміністрації
неправомірними та стягнуто з останнього недоотриману щорічну допомогу на
оздоровлення за 2002, 2003, 2004, 2005, 2007 роки в сумі 5519,50 грн.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку
в Управлінні праці та соціального захисту населення Тельманівської районної
державної адміністрації як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, його визнано інвалідом 3
групи, у зв'язку з чим позивач користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Суд задовольнив
позов про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002-2005, 2007 роки і
виходив з того, що ст. 48 вищезазначеного закону передбачає щорічну виплату
допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії 3 групи в
розмірі 4 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної
плати на момент виплати становив: з 1 вересня 2004 року - 237 гривень, з 1
липня 2005 р. - 310 грн., з 1 квітня 2007 року - 420 гривень. Судом
встановлено, що відповідачем позивачу щорічна допомога на оздоровлення
сплачувалась таким чином: допомога за 2002 рік - 21,50 грн. (виплата здійснена
08.09.2004); 2003 рік - 21,50 грн. (виплата здійснена 08.09.2004); 2004 рік -
21,50 грн. (виплата здійснена 23.12.2004); 2005 рік - 90 грн.; 2006 рік - 90
грн. (виплата здійснена 29.03.2006); 2007 рік - 90 грн. (виплата здійснена
25.04.2007).

Таким чином,
судом було встановлено, що фактично за період з 2002 по 2005 та 2007 роки
відповідачем було недоплачено позивачу суму щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 5519, 50 грн.

Суд
відмовив в задоволені позовних вимог в частині перерахунку допомоги за 2006р. у
зв'язку з тим, що дія Закону № 796-ХІІ в частині виплати компенсації і допомоги
у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006р. зупинена.

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, управління зазначило, що здійснювало виплати,
керуючись Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від
12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Представник
відповідача в судовому засідання підтримав доводи апеляційної скарги та просив
її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Позивач до апеляційного суду за викликом не прибув.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи
і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне в їх
задоволенні відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1. є інвалідом третьої групи, що
підтверджується посвідченням, віднесений до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що також підтверджується
відповідним посвідченням.

Відповідно до абз. 3, 4 ч.4 ст.48 Закону № 796-ХП
щорічна допомога інвалідам
2 групи виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а інвалідам 3 групи - у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абз.7 ч.4 ст. 48 Закону № 796-ХП).

Відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення
за 2002 рік 21,50 грн., за 2003 рік в розмірі 21,50 грн. за 2004 рік в розмірі
21,50 грн. встановлену постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в
наслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836)., за 2005 рік в розмірі 90 грн., за 2006 рік в розмірі 90
грн., за 2007 рік в розмірі 90 грн. встановлену постановою Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі -
постанова № 562).

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами № 836 та №
562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи, інвалідам 3 групи постановою № 836 встановлена допомога - 21,50
гривень (за грошовою реформою 1996 року), постановою № 562 встановлена допомога
- 90 гривень.

Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та
Закони України, яким встановлені розміри мінімальної заробітної плати, зокрема
на час виплати допомоги позивачу : з 1 вересня 2004 року - 237 гривень, з 1
липня 2005 р. - 310 грн., з 1 квітня 2007 року - 420 гривень., а не постанови
№№ 836, 562.

Положення пункту
30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно
до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого,
п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини
сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані неконституційними
рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 р.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі 21,50 грн. за 2002 рік, 21,50 грн. за 2003 рік, у розмірі 21,50 грн. за
2004 рік, у розмірі 90 грн. за 2005 рік та у розмірі 90 грн. за 2007 рік, - суд
першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними та стягнув з Управління праці та соціального захисту
населення Тельманівської районної державної адміністрації на корить позивача суми
недоотриманої щорічної допомоги за 2002-2005, 2007 роки.

Тобто суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином,
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Тельманівської
районної державної адміністрації на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2008 року у справі № 2-а-3858/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Тельманівської районної державної адміністрації «про визнання дій
неправомірними, стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002 - 2007
роки» - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі..

Головуючий:

Судді:

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

Іменем України

(вступна та
резолютивна частини)

20 травня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-4041/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю : представника позивача представника відповідача

Агейченковій К.О.
ОСОБА_2 Ципалєвої В.А.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Тельманівської районної державної
адміністрації

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

20 лютого 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-3858/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Тельманівської районної державної адміністрації

про

визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманих
сум на оздоровлення за 2002 - 2007 роки, -

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Тельманівської
районної державної адміністрації на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2008 року у справі № 2-а-3858/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Тельманівської районної державної адміністрації «про визнання дій
неправомірними, стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002 - 2007
роки» - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі..

Головуючий:

Судді: