Справа № 22а-410/2008
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2008-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-410/08
Головуючий суддя у 1 -ій
Категорія статобліку - 29
№ А36/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді - Туркіної Л. П.

суддів - Коршуна А. О., Проценко О. А.

при секретарі - Гулій
О.Г.

За участі представників сторін:

позивача - не прибув

відповідача - Мотов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Дніпропетровську апеляційну
скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції, м.
Нікополь

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 березня
2005 року

у справі № А36/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний
дім «Престиж», м. Нікополь

до Нікопольської
об'єднаної державної податкової інспекції, м. Нікополь

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №
/0-35942 від 07.10.2004 р., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із
позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції (далі по
тексту Нікопольська ОДПІ) про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення № /0-35942
від 07.10.2004 р. про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 35 905,93 грн. та нарахування штрафу у сумі 14 362,37 грн.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24.03.2005 р. задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний
дім «Престиж» (далі по тексту «ТД «Престиж»).

При
розгляді справи, суд встановив, що донарахування податку та штрафних санкцій
здійснено на підставі того, що перевіряючими зроблено висновок, що
підприємство, перейшовши на загальну систему оподаткування, не мало права
враховувати залишки товарів, які виникли на початок звітного періоду в сумі
113567,9 грн. при розрахунку приросту (убутку) балансової вартості товарів, так
як підприємство не включало затрати на придбання товарів до валових витрат у
періоді знаходження підприємства на спрощеній системі оподаткування.

Рішення суду про задоволення позову мотивовано тим, що на момент
переходу на загальну систему оподаткування підприємство понесло витрати на
придбання товарів та матеріалів, тому воно мало право відобразити залишки цих
товарів та матеріалів у Відомості про балансову вартість товарних запасів.

Не погодившись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невірне
застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати
рішення суду та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних
вимог.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 01.11.2005 р. рішення господарського суду
Дніпропетровської області залишено без змін, а апеляційну скаргу Нікопольської
ОДПІ - без задоволення.

Не погодившись із постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду відповідач подав касаційну
скаргу.

Постановою Вищого Господарського
Суду України від 27.06.2007 р. касаційну скаргу відповідача задоволено
частково, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від
01.11.2005 р. скасовано, справу повернуто на новий розгляд, у зв'язку з тим, що
дана справа мала вирішуватись апеляційним господарським судом за правилами
Кодексу адміністративного судочинства.

Ухвалою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2007 р. відповідно до п. 5, п. 6 Розділу VII
«Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, справу № 36/14 передано для
розгляду до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

У
апеляційній скарзі апелянт вказує наступне.

Відповідно до Указу Президента
України «Про внесення змін до Указу Президента України» від 03.07.1998 р. № 727
«Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» позивач у період з 01.01.2003 р. по 30.09.2003 р. знаходився на
спрощеній системі оподаткування обліку та звітності і самостійно обрав ставку
єдиного податку в розмірі 6 %.

Листом від 15.09.2003 р. № 15
позивач повідомив Нікопольську ОДПІ про добровільний перехід на загальну
систему оподаткування.

Податкова інспекція зазначає, що
для ТОВ «ТД «Престиж» першим звітним податковим періодом з податку на прибуток
є період з 01.10.2003 р. по 31.12.2003 р.

Нормами Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» не передбачено особливих умов відображення
у податковому обліку витрат, понесених суб'єктом підприємницької діяльності, який
знаходився на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності після
переходу його на загальну систему оподаткування зі сплатою податку на прибуток,
а тому висновки Нікопольської ОДПІ щодо порушення позивачем п. 5.9 ст. 5, п.
11.1 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на прибуток за 2003 р. (4 квартал) у сумі 35
905,93 грн., повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що посилання
позивача на рішення Нікопольського міськрайонного суду від 12.11.2004 р. про
визнання неправомірними дій Нікопольської ОДПІ по донарахуванню податку на
прибуток у сумі 35 905,93 грн. є неналежним доказом, оскільки рішення не
відповідає вимогам ч.3 ст. 248-7 ГПК України.

Позивач до суду не прибув, про час та
місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача доводи
апеляційної скарги підтримав.

Заслухавши представника відповідача
та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На момент розгляду спору, у березні
2005 р., суд повинен був керуватися нормами ГПК України, стаття 35 якого
визначала, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають
значення для вирішення спору. Факти, які відповідно до закону вважаються
встановленими, не доводяться при розгляді справи.

Як свідчать матеріали справи, на
момент винесення рішення господарським судом Дніпропетровської області, було
наявним судове рішення у цивільній справі від 12.11.2004 р. по скарзі ОСОБА_1
на постанову посадової особи Нікопольської ОДПІ у справі про адміністративне
правопорушення, яким встановлено наступні факти:

У період з 21.09.2004 р. по
01.10.2004 р. Нікопольською ОДПІ було проведено планову документальну перевірку
дотримання вимог податкового законодавства ТОВ «ТД «Престиж» за період з
05.07.2002 р. по 30.06.2004 р.

За результатами перевірки складено
Акт № 132/231.32083004 від 01.10.2004 р.

У акті перевірки № 132/231.32083004
від 01.10.2004 р. вказано, що оскільки операція по оприбуткуванню товарів
відбулася під час перебування підприємства на спрощеній системі оподаткування,
підприємство не мало валових витрат, тому воно не мало права враховувати
залишки товарів, які виникли на початок звітного періоду у сумі 113567,9 грн.,
так як підприємство не включало затрати на придання товарів до валових затрат у
періоді знаходження підприємства на спрощеній системі оподаткування.

На підставі цього, за результатами
перевірки, встановлений приріст запасів за 4 квартал 2003 р. у сумі 39 686,44
грн. та зменшені валові витрати у сумі 80000 грн., що призвело до виявлення
заниження оподатковуваного прибутку на
119686,44 грн., в результаті чого було донараховано 35905,93 грн. податку на
прибуток.

У судовому засіданні встановлено, що
у період з 05.07.2002 р. по 30.09.2003 р. ТОВ «ТД «Престиж» було платником
єдиного податку за ставкою 6%.

У цей період
підприємством придбалися сировина та матеріали, оплата за які була проведена
повністю.

З 01.10.2003 р. підприємство
перейшло на загальну систему оподаткування.

Станом на 01.10.2003 р. на балансі
підприємства залишились невикористані матеріали на суму 113567,9 грн., які
підприємство врахувало при розрахунку приросту збитку балансової вартості
покупних товарів, матеріалів, сировини.

Згідно п. 5.1 «Про оподаткування
прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах,
здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у
господарській діяльності.

Відповідно до п. 5.9 названого
закону платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової
вартості товарів, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів,
малоцінних предметів на складах, у
незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання
та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових
витрат згідно з цим законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Оскільки на
момент переходу на загальну систему оподаткування підприємство понесло витрати
на придбання товарів та матеріалів, то воно мало право відобразити залишки цих
товарів та матеріалів у Відомості про балансову вартість матеріальних ресурсів
та малоцінних предметів та у Відомості про балансову вартість товарних запасів.
Тобто, факт правомірного формування підприємством показників балансової
вартості матеріальних ресурсів та малоцінних предметів та балансової вартості
товарних запасів визнано судом.

Отже,
господарський суд Дніпропетровської області, виходячи з фактів, встановлених
рішенням у цивільній справі, правомірно у відповідності до чинного
законодавства визнав доведеним факт неправомірності донарахування позивачу
39905,93 грн. податкового зобов'язання з податку на прибуток та обґрунтовано
дійшов висновку щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення.

Посилання податкової інспекції на ту
обставину, що рішення Нікопольського міськрайонного суду від 12.11.2004 р. про
визнання неправомірними дій Нікопольської ОДПІ по донарахуванню податку на
прибуток у сумі 35905,93 грн. є неналежним доказом, оскільки судом при його
винесенні були перевищені межі розгляду справи, а саме рішення не відповідає ч.
3 ст. 248-7 ГПК України, не приймаються колегією суддів до уваги, виходячи з
норм ст. 35 ГПК України та тієї обставини, що зазначене рішення набрало
законної сили. Як пояснили представники сторін, назване рішення не є заміненим
або скасованим.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що п. 4.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та цільовими фондами» передбачає, що у разі коли норма
закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків
платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість
прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу,
рішення приймається на користь платника податків.

Отже, враховуючи рішення
Нікопольського міськрайонного суду, лист ДПА України від 24.05.200 р. №
7075/7/15-1117 та тлумачення податкової інспекції, можна дійти висновку, що
норми п. 5.9 ст. 5, п. 11.1 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» при переході суб'єкта господарювання від спрощеної системи
оподаткування до загальної, допускають неоднозначне трактування, що було для
податкової інспекції підставою для застосування щодо платника податку норм п
4.4.1 с. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та вирішив спір із додержанням
норм матеріального та процесуального права.

Керуючись
ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, КАС колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Нікополь
залишити без задоволення.

Рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2005 року - без змін.

Ухвала
набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Ухвалу оформлено відповідно до ст. 160 КАС України
08.07.2008 р.

Головуючий суддя:
Л.П. Туркіна

Судді:
А.О. Коршун

О.А. Проценко