Справа № 3/548
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

13 год. 10 хв.

10.06.2008 р. №
3/548

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є. при секретарі судового
засідання Серпутько Т. С.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За
позовом до Треті особи

Відкритого
акціонерного товариства «Дослідно-експериментальний завод № 20 цивільної
авіації»(надалі -Позивач)
Територіального управління Державного комітету України по нагляду за
охороною праці України по Київській області та місті Києву (надалі
-Відповідач) Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в місті Києві, ОСОБА_1

про

визнання
недійсним акту

У
судовому засіданні 10 червня 2008 року відповідно до пункту 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та
резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И
С П Р А В И

Відкрите акціонерне товариство
«Дослідно-експериментальний завод № 20 звернувся до Окружного адміністративного
суду міста Києва з позовною заявою до Територіального управління Державного
комітету України по нагляду за охороною праці України по Київській області та
місті Києву про визнання недійсним акту спеціального розслідування нещасного
випадку від 15 квітня 2005 року.

В судовому засіданні 23 квітня
2008 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору було залучено Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Києві та ОСОБА_1

В
судовому засіданні 10 червня представником Позивача було подано клопотання про
уточнення позовних вимог, а саме, просить скасувати Акт спеціального
розслідування нещасного випадку від 15 квітня 2005 року за формою Н-5 та Акт
про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що відповідно до висновку Київського бюро
судово-медичної експертизи від 31 березня 2005 року причиною смертіОСОБА_1 є
хронічна ішемічна хвороба серця, тобто смерть працівника сталася внаслідок
повністю природних факторів, ніяким чином не пов'язаних з виробництвом. В Акті
жодним чином не згадується основний доказ в даній справі, на підставі якого
комісія і могла лише прийти до висновку чи пов'язана працівника з виробництвом
смерть чи ні - це висновок Київського бюро судово-медичної експертизи від 31
березня 2005 року. Представником позивача було зазначено, що не визнаються
пов'язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівником у разі
смерті. Звертає увагу на ту обставину, що зі змістом Акту погодились лише З із
6 членів комісії. Інших 3 члени не погодились та висловили окрему думку, що теж
вказує на нелегитимність Акту.

Представник
Відповідача проти позовних вимог заперечував та зазначив, що ОСОБА_1, працював
на підприємстві 35 років, з 1995 року був визнаний інвалідом III групи
загального захворювання, а з 1 грудня 2002 року йому було встановлену третю
групу інвалідності безстроково, та відповідно до довідки МСЕК щодо характеру та
умов праці ОСОБА_1 міг працювати за фахом з неповним робочим днем або тижнем.
Вказаних висновків МСЕК підприємство не виконало, чим порушило режим праці та
відпочинку, з 1 грудня 2002 року ОСОБА_1 працював на підприємстві і повну
зміну, що не відповідало його стану здоров'я. Крім того, в порушення пункту З
Положення про робоче місце інваліда та про порядок працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 року № 314 ВАТ «ДЕЗ № 20 ЦА»не створило робоче
місце інваліду ОСОБА_1

Представник
Відповідача вважає, щоОСОБА_1, як інваліду III групи не створено атестоване
робоче місце, не встановлений скорочений робочий день або тиждень, як того
вимагають висновки МСЕК комісія із спеціального розслідування дійшла висновку,
отже, ними правомірно було складено акт Н-1.

Третьою особою, ОСОБА_1. в судове
засідання були надані письмові пояснення по справі. А саме, ОСОБА_1 зазначила,
що причиною смерті чоловіка була хронічна ішемічна хвороба серця та просила суд
визнати недійсним Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 15
квітня 2005 року за формою Н-5 та Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом
за формою Н-1.

Третя особа, Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в місті Києві
явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечило, про
причини не явки суд не було повідомлено, хоча про час та місце судового
розгляду сторін та третіх осіб було повідомлено належним чином.

Суд
розглядає спір в межах уточнених позовних вимог.

Розглянувши
подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення
спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В

ІНФОРМАЦІЯ_1
на території ВАТ «ДЕЗ № 20 цивільної
авіації» помер начальник цеху ОСОБА_1

На підставі пункту 42 Порядку
розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і
аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №
1112 від 25 вересня 2004 року (надалі - Порядок) Наказом
№ 55-Р в.о першого заступника начальника Територіального управління
Держнаглядохоронпраці України по Київській області та місту Києву М.Л.Аношина
від 17 березня 2005 року для спеціального розслідування вказаного випадку була
призначена відповідна комісія.

За результатами розслідування
проведеного комісією був складений Акт спеціального розслідування нещасного
випадку від 15 квітня 2005 року за формою Н-5 та Акт про нещасний випадок
пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 . Відкрите акціонерне
товариство Дослідно-експериментальний завод № 20 цивільної авіації звернулося до суду з вимогами скасувати Акт
спеціального розслідування нещасного випадку від 15 квітня 2005 року, оскільки
вважають його незаконним. В ході судового розгляду справи Позивач уточнив
позовні вимоги та просив суд також скасувати Акт про нещасний випадок
пов'язаний з виробництвом за формою Н-1.

Представник
Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, та подав письмові
заперечення на позов. В запереченнях представник відповідача посилається на
невиконання адміністрацією підприємства рекомендацій МСЕК відносно обмеження
тривалості його робочого часу, оскільки підприємство не встановило для інваліда
обмежений робочий день, або тиждень відповідно до статті12 ЗУ «Про охорону
праці», а також не провело атестацію робочого місця інваліда. Також представник
відповідача посилається на те, що Головний лікар поліклініки №1 Дніпровського
району м. Києва ОСОБА_2, відмовився надавати медичний висновок щодо зв`язку
раптового погіршення стану здоров`я потерпілого з недотриманням адміністрацією
підприємства рекомендацій МСЕК відносно обмеження тривалості його робочого часу
та впливу на нього небезпечного психофізіологічного виробничого фактору та
емоційного перевантаження.

8
червня 2008 року третьою особою, ОСОБА_1. були надані письмові пояснення по
справі, в яких вона підтримала позовні вимоги та просила скасувати Акт спеціального
розслідування нещасного випадку від 15 квітня 2005 року за формою Н-5 та Акт
про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за формою Н-1.

Відповідно
до статті 3 Закону України «Про охорону праці»законодавство про охорону праці
складається з цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності»та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Таким
чином, законодавча система охорони праці складається із комплексу нормативних
актів, які перебувають між собою у безпосередньому логічно-смислового зв'язку.
Суд вважає, що стаття 12 Закону України «Про охорону праці», на яку посилається
Відповідач, перебуває у безпосередньому логічно-смисловому зв'язку із статтею
172 Кодексу законів про працю. Відповідно
до частини 1 статті172 Кодексу законів про працю України у
випадках, передбачених законодавством, на
власника або уповноважений ним орган покладається обов'язок …
встановити на їх
прохання неповний робочий день або
неповний робочий тиждень та
створити пільгові умови праці. Таким чином, законодавством визначено, що
неповний робочий день чи тиждень встановлюється на прохання відповідного
працівника.

В
судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до адміністрації
підприємства з проханням встановити йому неповний робочий день. Відповідно, суд
вважає, що за відсутності відповідного звернення працівника про встановлення
неповного робочого дня чи тижня, відсутній й підставі стверджувати про
порушення підприємством законодавства про охорону праці в частині не
встановлення скороченого робочого дня чи тижня для конкретного працівника.

Як
підтверджується матеріалами справи, Відповідачем не було доведено
причинно-наслідкового зв'язку між непроведенням атестації робочого місця
померлого та смертю працівника. Відповідно, не було доведено й того, що смерть
працівника була пов'язана із виробництвом. .

Судом
також встановлено, що відповідно до пункту 17 Порядку розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1112 від 25 серпня 2004
року нещасні випадки, що сталися внаслідок раптового погіршення стану здоров'я
працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків (крім
випадків, зазначених у пункті 15 цього Порядку, у разі відсутності умов,
зазначених у пункті 18 цього Порядку), визнаються пов'язаними з виробництвом за
умови, що погіршення стану здоров'я працівника сталося внаслідок впливу
небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним
висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого
законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно
до медичного висновку про стан його здоров'я. Медичний висновок щодо зв'язку
погіршення стану здоров'я працівника з впливом на нього небезпечних чи
шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров'я
працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним
закладом за місцем лікування потерпілого на запит роботодавця та/або голови
комісії.

Судом звертає увагу на те, що
медичний висновок щодо зв'язку погіршення стану здоров'я працівника з впливом
на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів чи щодо протипоказання за
станом здоров'я працівнику виконувати зазначену роботу відсутній в матеріалах
розслідування Комісії, таким чином, відповідно до вищевказаного Порядку,
виробництвом факт смерті працівника не можна пов'язати із виробництвом.

Відповідно
до пункту 18 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків,
професі йних захворювань і аварій на
виробництві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1112 від 25
серпня 2004 року не визнаються пов`язаними з виробництвом нещасні випадки, що
сталися працівником у разі смерті (крім випадків передбачених пунктом 15
зазначеного Порядку).

Відповідно
до висновку Київського бюро судово-медичної експертизи від 31 березня 2005 року причиною
смертіОСОБА_1 є хронічна ішемічна хвороба серця.

Таким
чином, Відповідачем не було доведено, що смерть працівника сталася внаслідок
порушення законодавства про охорону праці на виробництві, а не природних
факторів, не пов`язаних з виробництвом.

Суд
звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають
підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно
до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: …3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій вимагає від суб'єкта владних
повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо
вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
Суд вважає, що для цього Відповідач повинен ретельно зібрати і дослідити
матеріали, що мають доказове значення у справі.

Суд
звертає увагу сторін на те, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати
прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не
конкретними обставинами.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними
суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1
статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Зважаючи
на вищевикладене та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З
огляду на принцип диспозитивності в адміністративному судочинстві та заяву
представника Позивач про відмову від стягнення судових витрат, суд вважає
вирішеним питання про розподіл судових витрат.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 17, 94, 99, 100, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В

1.
Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Скасувати Акт спеціального розслідування
нещасного випадку від 15 квітня 2005 року за формою Н-5;

3. Скасувати Акт про нещасний випадок
пов'язаний з виробництвом від 15 квітня 2005 року за формою Н-1.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є.
Блажівська