Справа № 2-А-104/2007
Суддя: Литвин О.В.
Дата ухвалення: 2007-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-104/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 року
Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого
- судді Литвина О.В.,

при секретарі
- Куць В.А.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Рокитне адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Рокитнянської райдержадміністрації

про стягнення недоотриманих належних сум щомісячних
виплат на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до
суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилається, що вона має дитину - дочку ОСОБА_2,
батько якої -ОСОБА_3 на час її народження
мав належати до 2 категорії осіб, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Дитина є постраждалою від наслідків аварії на ЧАЕС
та постійно проживає з часу свого народження на радіоактивно забрудненій
території. Зазначає, що з 01.09.2000 року на дитину відповідно до п.6 ст.30 ЗУ
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» повинна проводитись гарантована державою щомісячна
виплата в розмірі 50% мінімальної заробітної плати. Виплати такі проводить,
починаючи з 2000 року, відповідач
відповідно до постанов КМ України №836 від
26.07.1996 року та № 649 від 20.04.2007 року. Разом з тим зазначає, що
розмір таких виплат не відповідає вимогам вказаного Закону, а тому вона
звернулась до відповідача з вимогою провести доплату виплат на дитину.
Відповідач їй в цьому відмовив. Вважає відмову
необґрунтованою та просить стягнути з відповідача на свою користь
9565-70 грн. недоотриманих сум доплат на дитину за період з 01.09.2000 року по
01.09.2007 року. Також просила поновити їй строк звернення до суду,
посилаючись, що перебіг останнього має починатися з 19.09.2007 року, коли вона
дізналася про рішення відповідача щодо відмови у задоволенні її прохання
провести перерахунок доплат на дитину.

Позивач в судовому
засіданні позов підтримала за викладених в ньому обставин та підстав і просила його задовольнити.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду
справи, відповідач свого представника вс удове
засідання не направив та подав заяву,
якою позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши у судовому
засіданні позивача, дослідивши письмові
матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з
наступних підстав.

В судовому засіданні
встановлено, що дитина позивача - ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1року народження від
батька - ОСОБА_3, який на час вагітності
матері мав належати до категорії 2 осіб відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до п.6 ч.1
ст.30 вищевказаного Закону потерпілим дітям,
зазначеним у пунктах 1-6 статті
27 цього Закону, та їх
батькам надаються гарантовані
державою компенсації та
пільги і в тому числі вони мають право на щомісячну виплату 50 процентів мінімальної
заробітної плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного
віку. Відповідно до ст.27 згаданого
Закону до дітей, потерпілих від
Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які народились після 26
квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав
підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, або народжені матір'ю, яка на час настання вагітності або під час
вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За
викладеного та встановлених обставин справи вбачається, що позивач та її
неповнолітня дитина мають право на отримання від держави соціальної пільги у
вигляді щомісячної виплати в розмірі 50% мінімальної заробітної плати.

Разом
з тим, розмір такої виплати позивачу та її дитині, який проводиться по місця
проживання позивача, є значно нижчим від
50% мінімальної заробітної плати, що мала місце на час проведення таких
виплат. Так, у період з 2000 року по травень 2007 року включно така виплата проводилася щомісячно в
розмірі 3-30 грн., а з червня 2007 року - в сумі 16-50 грн., тоді як
розмір заробітної плати у вказаний період складав від 118-00 до 440-00 грн..

Порядок
та виплата вказаної допомоги регулюється
«Порядком використання коштів державного
бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженим Постановою КМ
України N 936 від 20.09.2005 року. Розпорядником коштів являється відповідач, а виплата
їх проводиться за місцем роботи одного збатьків дитини. Розмір вказаних виплат
визначався відповідачем у відповідності до постанов КМ України №836
від 26.07.1996 року та № 649 від
20.04.2007 року.

Відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст..8 Конституції України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, закони
та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та
повинні відповідати їй.

За ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй
діяльності керується Конституцією і Законами України, актами президента
України.

Відповідно до Закону
України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71, згідно якої дія положень
цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення
змін до цього Закону.

Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над
урядовими нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору
підлягають застосування саме положення ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч.4 ст.9 КАС України уразі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або
іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Згідно ч.3 ст.9 КАС України при вирішенні справи суд керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Розмір допомоги, яка
виплачується позивачу та її неповнолітній дитині за розпорядженням відповідача, суперечить
вимогам ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших законів, що
стосувалися встановлення розміру мінімальної заробітної плати. Жоден з
них, окрім ЗУ «Про державний бюджет України на 2006 рік» та ЗУ «Про державний
бюджет України на 2007 рік», не мали обмежень щодо застосування положень ст.39
ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до положень
Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону
України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71,
згідно якої дія положень цього Закону не
може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього
Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007року за №6-рп
визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», і в тому числі положення цього Закону в частині зупинення
дії статті 39 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» про виплату компенсацій і
допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до території України,
остаточним і оскарженню не підлягає.

Крім того, в п.5
зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або
іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що право на виплату допомоги у визначеному ст.30 Закону
України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмірі позивач має право
виплати на дитину не з
01.09.2000 року, а з 09.07.2007 року,
тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище рішення,
оскільки за ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Про це також
вказано і в п.3 зазначеного рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007року.

З огляду на розмір
мінімальної заробітної плати з 01.07.2007 по 01.10.2008 року в сумі 420-00 грн., розмір фактично отриманої
суми зазначених виплат позивачем в період, що підлягає до задоволення - липень,
серпень 2007 року в сумі 33-00 грн., розмір виплати, який підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача за даним позовом, становить 387-00 грн.

Суд також вважає за
необхідне в інтересах дитини вийти за межі позовних вимог та зобов»язати
відповідача проводити щомісячні нарахування та виплату на дитину позивача до
виповнення нею 16 років, а при умові, що вона буде учнем - до 18 років, 50
відсотків мінімальної заробітної плати.

Суд не знаходить
підстав для обговорення питання про пропущення позивачем строку звернення до
суду, встановленого ст. 99 КАС України, оскільки на цьому не наполягав
відповідач.

На підставі Декрету КМ України
«Про державне мито» позивач звільнений від сплати державного мита
(судового збору) на користь держави.

Керуючись ст.ст.8, 19,113,152 Конституції України, ст.ст. 30, 71 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом
України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за
№6-рп, ст.ст. 6,9,17,158-163,167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Рокитнянської райдержадміністрації
про стягнення недоотриманих належних сум щомісячних виплат на дитину
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення Рокитнянської райдержадміністрації про відмову
ОСОБА_1 у проведенні нарахування та виплати допомоги на дитину за період з
09.07.2007 року по 01.09.2007 року .

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Рокитнянської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1
387-00 грн..

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту
населення Рокитнянської райдержадміністрації проводити нарахування та виплату виплати на дитину позивача - ОСОБА_2 згідно
ст..30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50% мінімальної заробітної
плати, починаючи з 01.09.2007 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивача звільнити від
сплати судового збору.

Постанова
може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк
з дня її складення в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя