Справа № 22А-0212/2007
Суддя: Яворський М.А.
Дата ухвалення: 2007-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22А-0212/2007 Головуючий
в 1 інстанції Пархоменко
14,37 Доповідач
в 2 інстанції Яворський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 року колегія судців судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого
Приходька К.П.,

судців:
Яворського М.А., Суханової Є.М.,

при секретарі Зозулі Н.С. розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Києві адміністративну справу за апеляцій­ною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Ірпінського міського суду Київсь­кої області від 30 листопада 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ірпінської міської ради та
ОСОБА_2 про визнан­ня не чинними та скасування рішень Ірпінської міської ради
про безоплатну передачу зе­мельних ділянок у власність громадян.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, ко­легія суддів

встановила:

В липні 2006 року ОСОБА_1. звернулась до суду з вказаним
адміністративним по­зовом, вимоги якого обґрунтовувала тим, що рішенням 17-ої
сесі'ЇТрпінської міської ради XXIV-ого
скликання від 18 грудня 2003 року №551-17-XXIV
в її власність була передана земельна ділянка площею 0,0819 га поАДРЕСА_1 в
м. Ірпінь.

У відповідності до іншого рішення Ірпінської міської ради
цього ж скликання, прийня­того 9 вересня 2004 року на 25-ій сесії за №864-25-XXIV, у
власність ОСОБА_2. була передана земельна ділянка площею 0,0689 га по АДРЕСА_1
у м. Ірпінь.

На підставі цих рішень ОСОБА_1. та ОСОБА_2. отримали державні акти, за
якими частина спільної межі, що розділяла їх земельні ділянки, була визначена
на одній лінії з будинком позивачки, у зв'язку з чим остання була позбавлена
можливості обслуговувати будинок одразу в декількох його жилих приміщеннях.

Наведене сталось у зв'язку з тим, що межі земельної
ділянки ОСОБА_2. не були погоджені з позивачкою, хоча ще задовго до того,
остання дійшла згоди з ОСОБА_2. про те, що спільна межа буде перенесена на 0,7
м від її будинку.

Цієї домовленості враховано не було, у зв'язку з чим
ОСОБА_1. просила суд наве­дені вище рішення Ірпінської міської ради визнати
нечинними та скасувати.

Постановою Ірпінського міського суду від ЗО листопада 2006 року у
задоволенні заяв­леного адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить постанову суду
скасувати, справу напра­вити до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому
складі суду.

Посилається на те, що, вирішуючи спір, суд неповно дослідив обставини
справи, якими позивачка доводила обгрунтованість своїх вимог. Зокрема, не
врахував, що спільна межа земельних ділянок сторін встановлювалась ними не за
кутом будинку позивачки, а з огляду на замощення шириною у 0,7 м., яке вона
прибудувала до будинку.

Крім того, суд безпідставно керувався мировою угодою, яку уклали сторони в
грудні 2003 року при встановленні спільної межі, не звернув увагу на те, що в
ній не були визначені межі земельних ділянок, які підлягали залишенню у
постійному користуванні сторін.

Замість старої частини будинку ОСОБА_1. звела новий жилий будинок, який, на
відміну від старого, розташовувався на відстані 0,7 м. від межі земельної
ділянки, що пере­бувала у користуванні ОСОБА_2.

Свої заперечення на наведені доводи апеляційної скарги відповідачі до
апеляційного суду не подали.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням 17-ої сесії Ірпінської міської ради XXIV-oro скли­кання
від 18 грудня 2003 року №551 -17-XXIV
у власність ОСОБА_1. була передана земе­льна ділянка площею 0,0819 га
поАДРЕСА_1 в м. Ірпінь.

У відповідності до іншого рішення Ірпінської міської ради цього ж
скликання, прийня­того 9 вересня 2004 року на 25-ій сесії за №864-25-XXIV, у
власність ОСОБА_2. була передана інша земельна ділянка площею 0,0689 га
поАДРЕСА_1 у м. Ірпінь.

На підставі них ОСОБА_1. та ОСОБА_2. отримали державні акти на право власності
на землю, за якими набули право власності на земельні ділянки зі спільною
межею, частина якої співпадає з лінією будинку позивачки.

За змістом ч.І та п."г" ч.3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує
громадянам умови захисту прав на землю. Зокрема, встановлює можливість визнання
недійсними рішень орга­нів виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування у разі, якщо вони порушують наведені права.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, з яких би вбачався спосіб,
яким оскар­жувані рішення Ірпінської міської ради порушують право ОСОБА_1. на
землю, адже ці рішення не містять жодних вказівок на конкретні межі виділених
земельних ділянок, більш того, встановлювали можливість уточнення площ
земельних ділянок при виготовленні та ви­дачі державних актів.

Доводи, якими ОСОБА_1. обґрунтовує позов та вимоги апеляційної скарги,
стосу­ються виготовлення та видачі державних актів на право власності на землю,
відношення до прийняття рішень, на підставі яких видаються такі державні акти,
не має.

Спірні правовідносини регулюються ст.118 ЗК України, дотримання якої суд
апеляцій­ної інстанції у виконання ст.ст. 11 та 195 КАС України не перевіряв.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про
відсутність підстав для задоволення заявленого адміністративного позову,
прийняту ним постанову вважає законною та обгрун­тованою.

Керуючись п.1
ч.І ст. 198, ст.200, п.1 ч.І ст.205 та ст.206 КАС України, колегія судців

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2006
року за­

лишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протя­гом місяця з моменту її проголошення.