Справа № 22а-516/2007
Суддя: Олійник В.І.
Дата ухвалення: 2007-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а - 516/2007 Головуючий у І
інстанції Невгад Л.М.
37 Доповідач
у II інстанції Олійник В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого :
ВоробйовоїН.С,

суддів: Олійника
В.І., Оношко Г.М.,

при секретарі
Велицькому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської
міської Ради Київської області про стягнення недоотриманих сум одноразової
допомоги на оздоровлення, -

встановила:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона
є потерпілою від Чорнобильської катастрофи першої категорії та інвалідом 2
групи внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС і згідно
законодавства має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати, але
відповідачем їй виплачено вказану допомогу за 2003 - 2005 роки у значно нижчому
розмірі.

Оскільки відповідач відмовляється провести їй доплату вказаної грошової
допомоги, то позивачка просила суд стягнути з відповідача недоплачені суми
одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2003 -2005 роки в розмірі 4176
грн. 60 коп.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 17
січня 2007 року позов задоволено частково і постановлено стягнути з Управління

соціального захисту населення Білоцерківської міської Ради на користь
ОСОБА_1. 1540 грн. недоотриманої суми одноразової грошової допомоги та 15 грн.
державного мита на користь держави.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться питання про часткове скасування постанови суду в
частині невиплати коштів за 2003 і 2004 роки і винесення нової постанови про
стягнення з Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської
Ради на користь позивачки недоотриманої суми одноразової грошової допомоги за
2003 рік в сумі 1185 грн. і за 2004 рік в сумі 1450 грн.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи
першої категорії та інвалідом другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного
з впливом аварії на ЧАЕС, що стверджується копією посвідчення серіїНОМЕР_1 та
копією довідки МСЕК НОМЕР_2

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена
щорічна допомога на оздоровлення інвалідам першої і другої групи - п'ять
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за
місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Виплата щорічної допомоги на оздоровлення позивачу проведена таким чином:

За 2003 рік в
розмірі 26 грн.70 коп. - 29 жовтня 2004 року;

за 2004 рік в
розмірі 26 грн.70 коп. - 29 червня 2005 року;

за 2005 рік в
розмірі 120 грн. - 29листопада 2005 року.

Ці обставини підтверджуються особовим рахунком позивачки НОМЕР_3 і не
оспорюються сторонами.

Зазначена допомога на оздоровлення виплачена в тих розмірах, які
встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за
№836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період до 2005 року та постановою Кабінету Міністрів
України від 12 липня 2005 року за № 562 "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період від 2005 року.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на його
користь недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, а саме: за 2003 рік - з

мінімальної
заробітної плати 205 грн., за 2004 рік - з мінімальної заробітної плати 310
грн., за 2005 рік - з мінімальної заробітної плати - 375 грн.

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилався на те, що згідно
ст.62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" його застосування
провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами
державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої
влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності. А саме в розмірах, які і визначені
Кабінетом Міністрів України, проведена позивачу виплата зазначеної допомоги на
оздоровлення.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо
непогодження із запереченнями відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України
у своїй

діяльності керується Конституцією і законами України,
актами Президента

України.

Згідно ч.І ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами
Кабінету Міністрів України, суперечить вимогам ст.48 Закону та іншим нормам
Законів.

Так, згідно Закону України "Про встановлення мінімальної заробітної
плати на 2003 рік" розмір мінімальної заробітної плати встановлений у 185
грн., який згідно внесень послідуючих змін до Державного бюджету України
зростав кожен наступний рік.

Відповідно до ст. 89 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2004 рік" з 1 січня 2004 року розмір мінімальної
заробітної плати встановлений на рівні 205 грн. на місяць, а з 1 вересня 2004
року-237 грн. на місяць.

Статтею 83 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2005 рік" установлений з 1 січня 2005 року розмір мінімальної
заробітної плати 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня
2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн.

Згідно ст.82 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006
рік" установлений з 1 січня 2006 року розмір мінімальної заробітної плати
350 грн. на місяць, з 1 липня 2006 року-375 грн., з 1 грудня 2006 року - 400
грн.

Всі вказані Закони не мали обмежень щодо застосування ст. 48 Закону
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка передбачає право позивача на щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими
нормативними актами, то суд першої інстанції вірно вважав, що при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.48 Закону "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та положення зазначених вище Законів про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати, а не постанови КМ України № 836 та № 562.

Крім того, згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, враховуючи наведене, управління соціального захисту населення повинно
виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати на момент виплати, а саме:

За 2003 рік в розмірі 1185 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати
237 грн.,

за 2004 рік в розмірі 1450 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати
290 грн.,

за 2005 рік в розмірі 1660 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати
332 грн.

Загальна сума
недоплати за цей період становить 4121,60 грн.

Проте, за ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вказаний строк застосовується судом за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін, на що вказано в ст. 100 КАС України.

Представник відповідача в суді наполягав на застосуванні
строку позовної давності.

Інших строків для звернення до адміністративного суду по даній категорії
справ ні КАС, ні іншими законами не встановлено, а тому вимоги позивача про
стягнення допомоги на оздоровлення за три роки при його зверненні до суду з
адміністративним позовом є безпідставними.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції вірно вважав, що позивачка не
пропустила строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх праз,
оскільки виплата допомоги на оздоровлення за 2005 рік була проведена на початку
грудня 2005 року, а до суду вона звернулася 8 грудня 2006 року.

Крім того, на запит голови Білоцерківської міської громадської організації
"Ветерани Чорнобиля" управлінням соціального захисту населення
Білоцерківської міської ради 8 листопада 2006 року було надано офіційне
письмове роз'яснення щодо виплати вказаної допомоги на оздоровлення та
відмовлено у проведенні перерахунку цієї допомоги, що стверджується копією
зазначеного листа за № 3243 від 8 листопада 2006 року.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до правильного висновку, що відмова
відповідача у проведенні позивачу доплати недоотриманих сум грошової допомоги
на оздоровлення є неправомірною, а тому вважав за можливе на користь позивача
стягнути з відповідача недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2005 рік в
розмірі 1540 грн. /332 грн. - мінімальна заробітна плата на момент виплати
допомоги х 5 = 1660 грн. за мінусом 120 грн. - виплачена допомога/.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у постанові.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують
висновків суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені
відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в
матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що постанова прийнята з
дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а постанову залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 199, 200, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від 17 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця.