Справа № 22-а-977/2008
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
інстанції - Шарко Л.В. Суддя доповідач
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008
року колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів: - Сіренко О.І., Григорова А.М.

при
секретареві - Касян В.Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка
представляє інтереси суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на постанову господарського
суду Харківської області від 02 жовтня 2007 року по справі за адміністративним
позовом прокурора Ленінського районного суду міста Харкова в інтересах держави в особі Харківського
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення 2.240 грн., -

В с т а н о в и л а:

У травні 2007 року прокурор Ленінського районного суду
міста Харкова в інтересах держави в
особі Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів
звернувся до господарського суду Харківської області з адміністративним
позовом, яким просить стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для
працевлаштування інвалідів у 2006 році,
в сумі 2.240 грн.

Позивач посилався на те, що на підприємстві відповідача у
2006 році норматив для працевлаштування інвалідів складає 1 робоче місце,
але фактично, згідно наданих
відповідачем звітів, на підприємстві у 2006 року інваліди на підприємстві не працювали.

Постановою господарського суду Харківської області від 02
жовтня 2007 року позовні вимоги
задоволені в повному обсязі.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав
про те, що відповідачем не були виконані
вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 21 березня 1991 року в редакції
на 23 лютого 2006 року (далі - Закон) щодо прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка представляє
інтереси суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, з посиланням на порушення судом норм
матеріального права, просила скасувати оскаржувану постанову суду та
постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, представник
відповідача по справі зазначила, що на підприємство відповідача не може бути
покладено обов'язок по створенню, атестації належним чином робочих місць та
самостійному працевлаштуванню інвалідів,
оскільки відповідач є платником єдиного податку, з ним, як платником
такого податку можуть знаходитися в трудових відносинах не більше 10
працівників. Особливі умови виробництва обмежують можливість працевлаштування
інвалідів. Щодо працевлаштування в 2006
році інваліди до відповідача не зверталися та центром занятості населення не
направлялися.

В засіданні колегії суддів представник відповідача
підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

В засідання колегії суддів представник прокурори та
позивача не прибув, хоча про час та слухання справи повідомлений належним
чином.

Справа розглянута у порядку, передбаченому ст. 196 ч. 4
Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши надані письмові
докази в їх сукупності, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову господарського суду Харківської області від
31 травня 2007 року слід залишити без змін, у відповідність до положень ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач,
Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів просить
стягнути з відповідача 2.240 грн.
штрафних санкцій за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування
інвалідів в 2006 році, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач
зобов'язаний був створити у 2006 році 1 робоче місце для працевлаштування
інваліда, але фактично в 2006 році на підприємстві інваліди не працювали.

Як вбачається з матеріалів справи, середньооблікова
численність штатних працівників в 2006 році
підприємства відповідача становить 10 осіб, згідно статті 19 Закону
України «Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», кількість робочих місць для працевлаштування
інвалідів в 2006 році визначена - 1
місце.

Відповідачем не виконано норматив 13 робочих місць по працевлаштуванню
інвалідів.

Відповідно до статті 19
Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі по тексту - Закон), для
підприємств, установ і організацій, у
тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних
осіб, які використовують найману працю установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів в розмірі 4-х відсотків від середньооблікової
численності шатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до
25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю самостійно, розраховують кількість робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування
інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю,
самостійно здійснюють працевлаштування
інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18
цього Закону.

Статтею 18 Закону встановлено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані
виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні
гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для
організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 20 Закону, підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова
численність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі,
організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує
найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда
і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на
яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої
річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації,
у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у
фізичної особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та
сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними
особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15
квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу,
встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до
правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених
цим Законом, не застосовуються у строки, визначені статтею 250 Господарського
кодексу України.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено,
що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто
заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення
правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських
відносин є вчинене ним правопорушення у сфері
господарювання. Учасник
господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведене, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського
правопорушення. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт
господарювання за порушення господарського зобов'язання несе
господарсько-правову відповідальність, якщо не доведене, що належне виконання
зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії не переробної сили, тобто
надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської
діяльності.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що про наявність
вакантних місць для працевлаштування інвалідів у звітах по формі 3-ПН
відповідач у 2006 р. центр зайнятості
населення не повідомляв, заходів забезпечення кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, з урахуванням особливостей умов виробництва та
стану здоров'я можливого працівника, не здійснив, а тому, повинен сплатити
адміністративно-господарські санкції визначені в позові.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 185, 195, 196,
198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка представляє інтереси суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову господарського
суду Харківської області від 02 жовтня 2007 року - без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом одного місяця.

Головуючий суддя
- (підпис) Л.В.
Мельнікова

Судді -
(підпис) О.І. Сіренко

(підпис) А.М. Григоров

Повний текст ухвали виготовлений 23 березня
2008 року.

Згідно з оригіналом

Суддя
Л.В. Мельнікова