Справа № 2а-64/2008
Суддя: Ротаєнко Д.С.
Дата ухвалення: 2008-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
“ 03” квітня 2008 року м.Монастирище
районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Ротаєнко
при секретарі: Пугач В.І.
у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Монастирище адміністративну
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7до
Головного управління
праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10до
Головного управління
праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації, Управління
праці та соціального захисту населення Монастирищенської районної державної
адміністрації про стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги,
поновлення строку позовної давності,
ОСОБА_618.02.2008 року та ОСОБА_3
25.02.2008 року звернулися в суд із позовом до відповідача Головного управління праці та
соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку позовної
давності. Підставою своїх вимог вважають, те що вони є учасниками бойових дій,
що підтверджується відповідними посвідченнями. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) вона
належать до ветеранів війни - учасників бойових дій. Згідно з ч. 5 ст. 12
Закону щорічно до 5 травня учасникам бойових дій повинна виплачуватись разова
грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Частиною 1 ст. 17
- 1 Закону встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють
органи праці та соціального захисту населення, тобто відповідач. Здійснюючи,
передбачені Законом виплати, відповідач виплатив їм у 2005 році та 2006 роках
по 250 гривень, а у 2007 році - 280 гривень кожному. Однак, у 2005 році мінімальна
пенсія за віком становила 332 гривні. Отже, відповідач у 2005 році недоплатив
їм разову грошову допомогу у розмірі 1410 гривень (332,00* 5=1660,00 - 250,00=
1410,00). З 1 квітня 2006 року мінімальна пенсія за віком складала 359 гривень.
Отже, у 2006 році відповідач недоплатив їм разову грошову допомогу у розмірі
1545 гривень (359,00*5=1795,00 - 250,00=1545,00) кожному. На 2007 рік
мінімальна пенсія за віком була встановлена у розмірі 380 гривень. Отже, у 2007
році відповідач недоплатив їм разову
грошову допомогу у розмірі 1620 гривень (380,00*5= 1900,00 - 280,00 = 1620,00)
кожному. Таким чином, загальна сума недоплачених їм відповідачем коштів складає
4575 гривень кожному. Дії відповідача в частині невиплати їм разової грошової
допомоги в установленому Законом розмірі вважають протиправними, оскільки, вони
порушують їх право на користування законодавчо встановленими пільгами,
компенсаціями та гарантіями, а також
суперечать слідуючим нормам національного та міжнародного права: ст.
1 Конституції України, згідно з якою Україна проголошена соціальною
та правовою державою; ст. З Конституції України, відповідно до якої найвищою
соціальною цінністю в Україні визнається людина, її права і свободи та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов"язком
держави; ч. 1 ст. 19 Конституції України, де зазначено, що органи державної
влади, їх посадові особи зобов"'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
ст. 21 Конституції України,
якою встановлено, що
людини є невідчужуваними та
непорушними; ч.2 ст. 22 Конституції
України, згідно з якою
конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; ст. ст. 46 та 48
Конституції України, якими встановлено право кожного на соціальний захист та на достатній життєвий рівень для
себе і своєї сім'ї; ч. ч. 2 і 3 ст. 2 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якими
передбачено, що права та пільги для ветеранів війни, встановлені раніше
законодавством України, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а
нормативні акти органів державної влади, які
обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є
недійсними; ст.1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, згідно з
якою кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може
бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами
міжнародного права; ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996
року, згідно з якою держава зобов'язана підтримувати функціонування системи
соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо. Відповідач
відмовляється добровільно виплатити недоплачену їм суму коштів, посилаючись на
обмежене фінансування з державного бюджету,
передбачене законами України про Державний бюджет України на 2005, 2006
та 2007 роки. Однак, вважають такі посилання відповідача безпідставними,
оскільки, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6 - рп
/2007 у справі № 1-29/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними) ряд положень Закону України „Про державний бюджет
України на 2007 рік", зокрема, ст. 29, за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги учасникам
бойових дій відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", передбачена у розмірі лише 280 грн. Як зазначено в
абзаці 2 п.3.1. мотивувальної частини згаданого вище рішення Конституційного
Суду України, аналіз законодавчої діяльності Верховної Ради України свідчить
про те, що при прийнятті законів про Державний бюджет України систематично
зупиняється дія інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і
гарантій, які є складовою конституційного права громадян на соціальний захист і
достатній рівень життя кожного. В п. 5 мотивувальної частини того ж рішення
вказано, що, проаналізувавши практику
зупинення законом про Державний
бюджет України дії
інших законів України, Конституційний Суд України дійшов
висновку, що зупинення законом про
Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг,
компенсацій і гарантій, внесення змін до
інших законів України, не відповідає ряду статей Конституції України. Таким чином, про порушення свого права на отримання
разової грошової допомоги у певному
розмірі у 2005, 2006 та 2007 роках вони дізналися лише з рішення
Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року. Тому вважають, що
встановлений ст. 99 КАС України строк звернення до адміністративного суду з
приводу недоплати разової грошової допомоги у 2005 та 2006 роках пропущений
ними з поважних причин і він підлягає поновленню. Відповідно до п. 5
резулятивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України від 9 липня
2007 року, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій
положень статей законів, що визнані неконституційними. Просять поновити строк позовної давності та
стягнути разову грошову допомогу з відповідача Головного управління праці та
соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації в сумі
4575 гривень кожному.
управління праці та соціального захисту Черкаської обласної державної
адміністрації надало суду заперечення відповідно до якого позивачі ОСОБА_3.,
ОСОБА_2., ОСОБА_6., звернулися до Монастирищенського районного суду
Черкаської області із адміністративним позовом до Головного управління праці та
соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про
поновлення строку та стягнення невиплаченої щорічної виплати разової грошової
допомоги до 5 травня за 2005 - 2007 роки як учасникам бойових дій в сумі
4575,00 гривень. Вважають, що позовні
вимоги позивачів є безпідставними та не можуть бути задоволеними, а тому
адміністративний позов повинен бути залишений без задоволення з наступних підстав. Позивачами у позові сума
необхідної виплати розраховувалась відповідно до ст. 12 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №
3551-XII - щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Дійсно
відповідно до ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5
мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідно до ст. 17 Закону
фінансування витрат, пов'язаних із введенням в дію цього
Закону, здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевих бюджетів. Тобто, застосування пільг, компенсацій
та гарантій для певних категорій громадян, у т.ч. виплата грошової допомоги для
ветеранів війни потребує фінансування за
рахунок коштів Державного бюджету України. Статтею 34 Закону України
„Про державний бюджет України" на 2005
рік установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального за
захисту» учасникам бойових дій здійснюється
в розмірі 250 гривень, які і були
нараховані (виплачені) позивачам у встановленому законом порядку. Пунктом 18 статті 77 Закону України „Про
державний бюджет України 2006 рік" № 3235 - ІV від
20.12.2005р., положення дій частини п'ятої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги призупинено на
2006 рік. Крім того, статтею 30 Закону установлено, що у 2006 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України « Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій здійснюється
в розмірі 250 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачам у
встановленому законом порядку. Також, пунктом 13 статті 71 Закону України „Про
державний бюджет України на 2007 рік" № 489- V від
19.12.2006р., положення дій частини п'ятої статті 12 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги взагалі призупинено на 2007 рік.
Крім того, статтею 29 Закону установлено, що у 2007 році виплата щорічної
разової допомоги відповідно до законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 280
гривень, які і були нараховані
(виплачені) позивачам у встановленому законом порядку. Частиною 2 ст. 95
Конституції України зазначено, що виключно законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Крім того, при розподілі державних коштів повинні враховуватись вимоги частин 1 та 3 статті 95 Конституції
України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного
багатства між громадянами та
територіальними громадами, а також збалансованості бюджету України. Єдиним
Законом України, який Конституція України відокремлює серед інших - це Закон
України «Про державний бюджет». Зокрема,
суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією України цей
закон приймається щорічно та має визначений термін дії, суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо цього закону є тільки
Кабінет Міністрів України. Відповідно
до цих конституційних норм, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та
гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової
допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного
бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь - яким іншим законом,
крім Закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст. ст.116, 117 Конституції
України забезпечення проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту та розробка проекту
закону про Державний бюджет України покладено на Кабінет Міністрів України,
постанови і розпорядження якого в межах його компетенції є обов'язковими до виконання. Статтею 51 Бюджетного кодексу
України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язанні та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 № 6 - рп /2007 положення статті 29 Закону України „Про
державний бюджет на 2007 рік», за якою у 2007 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 280 гривень, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними). Крім того, пункт 13 ст.
71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким
зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги визнано також не
конституційним. Вказані положення Закону
відповідно до ст. 152 Конституції
України втрачають чинність з дня ухвалення рішення про їх неконституційність,
тобто з 9.07.2007 року - дати прийняття рішення, однак позивачам, як учасникам бойових
дій щорічна виплата допомоги здійснювалася до прийняття Конституційним Судом
рішення. Постановою Кабінету Міністрів України „Про забезпечення щорічної
виплати разової грошової допомоги»,
передбаченої Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 177 від
18.02.2004р. установлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство
забезпечують щороку до 10 квітня виділення
коштів Міністерству праці
та соціальної політики для
виплати разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", у
розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для
подальшого перерахування їх
місцевим органам праці та соціального захисту населення. Тобто, місцевими та
районними управліннями праці та соціального захисту населення відповідних райдержадміністрацій та міст
обласного значення учасникам бойових дій виплачуються кошти в тому обсязі, які
були виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що
відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти, зокрема рішення Конституційного
Суду України не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони
пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за
діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Позивачі у пред'явлених позовах вважають, що Головне управління праці та
соціального захисту населення неправильно здійснювало нарахування щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня, тобто з порушенням норм Закону, однак
вказані нарахування та визначення їх розміру здійснювались у чіткій
відповідності до Законів України про державний бюджет на відповідні роки та
іншими нормативними актами. Крім
того, Головне управління
як розпорядник коштів 2 рівня не є в даному випадку
суб'єктом владних повноважень відповідно до пункту 7 частини 1 статті З КАС
України, так як при здійсненні (виконанні) владних управлінських функцій
на основі законодавства до його повноважень
(компетенції) не входить прийняття рішень по визначенню конкретних розмірів
щорічної разової грошової допомоги. Допомога здійснювалась в тому обсязі, яка
була виділена Міністерством фінансів України і Державним казначейством України
у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік,
зокрема, позивачі невірно визначили відповідача по справі адміністративної
юрисдикції (п. 1 ч. 1 ст. З КАС України), який здійснює
(повинен здійснювати) владні
управлінські функції (Мінпраці та/або Кабмін України), а не виконувати
їх, як Головне управління. У зв'язку з тим, що позивачами не надано відповідних
доказів про поважні причини пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України, Головне управління як
відповідач по справі взагалі наполягає на відмові у задоволенні
адміністративного позову в частині виплати щорічної разової грошової допомоги
протягом 2005-2006 років. Крім того, Конституційним судом визнані
неконституційними положення соціальних статей лише щодо Закону України „Про
Державний бюджет на 2007 рік", а не положень соціальних
статей відповідних Законів
України про Державний бюджет на 2005-2006 роки, які є
чинними. Просять адміністративні позови гр. ОСОБА_2., ОСОБА_6. та Галамаги
Ігоря Михайловича залишити без задоволення.

Позивачі
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4та ОСОБА_118.02.2008 року звернулися в суд із
позовом до відповідача - Головного управління праці та соціального захисту
населення Черкаської обласної державної адміністрації про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку позовної
давності. Підставою своїх вимог вважають, те що вони є учасниками війни, що
підтверджується відповідними посвідченнями. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) вони
належить до ветеранів війни. Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону щорічно до 5 травня
учасникам війни повинна виплачуватись разова грошова допомога у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Частиною 1 ст. 17 - 1 Закону встановлено, що
щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених
статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту
населення, тобто відповідач. Здійснюючи, передбачені Законом виплати,
відповідач виплатив їм у 2005 та 2006 роках по 50 гривень, а у 2007 році - 55
гривень. Однак, у 2005 році мінімальна пенсія за віком становила 332 гривні.
Отже, відповідач у 2005 році недоплатив їм разову грошову допомогу у розмірі 946
гривень (332,00* 3=996,00 - 50,00= 946,00) кожному. З 1 квітня 2006 року
мінімальна пенсія за віком складала 359 гривень. Отже, у 2006 році відповідач
недоплатив їм разову грошову допомогу у розмірі 1027 гривень (359,00*3=1077,00
- 50,00=1027,00) кожному. На 2007 рік мінімальна пенсія за віком була
встановлена у розмірі 380 гривень. Отже, у 2007 році відповідач недоплатив їм разову грошову
допомогу у розмірі 1085 гривень (380,00*3= 1140,00 - 55,00 = 1085,00) кожному.
Таким чином, загальна сума недоплачених їм відповідачем коштів складає 3058
гривень (946,00 + 1027,00 + 1085,00) кожному. Дії відповідачів в частині
невиплати їм разової грошової допомоги в установленому Законом розмірі вважають
протиправними, оскільки вони порушують їх право на користування законодавчо
встановленими пільгами, компенсаціями та гарантіями, а також суперечать слідуючим нормам національного та
міжнародного права: ст. 1 Конституції
України, згідно з якою Україна
проголошена соціальною та правовою державою; ст. З Конституції України,
відповідно до якої найвищою соціальною цінністю в Україні визнається людина, її
права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є
головним обов'язком держави; ч. 1 ст. 19 Конституції України, де зазначено, що
органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; ст. 21
Конституції України, якою
встановлено, що права
і свободи людини
є невідчужуваними та непорушними; ч.2 ст. 22 Конституції України,
згідно з якою конституційні
права і свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані; ст. ст. 46 та 48 Конституції України, якими встановлено право
кожного на соціальний захист та на
достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї; ч. ч. 2 і 3 ст. 2 Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», якими передбачено, що права та пільги
для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути
скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної влади, які обмежують права і пільги
ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними; ст. 1 Протоколу
№ 1 до Конвенції про захист прав людини
та основоположних свобод 1950 року, згідно з якою кожна фізична особа має право
мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше
як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами міжнародного права; ст. 12 Європейської
соціальної хартії (переглянутої) 1996 року, згідно з якою держава зобов'язана підтримувати функціонування системи
соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо. Відповідач
відмовляється добровільно виплатити недоплачену їй суму коштів, посилаючись на
обмежене фінансування з державного бюджету,
передбачене законами України про Державний бюджет України на 2005, 2006
та 2007 роки. Однак, такі посилання відповідача є безпідставними, оскільки
рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6 - рп /2007 у
справі № 1-29/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними) ряд положень Закону України „Про державний бюджет України на
2007 рік", зокрема, ст. 29, за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги учасникам війни відповідно до
Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", передбачена у розмірі
лише 55 грн. Як зазначено в абзаці 2 п.3.1. мотивувальної частини згаданого
вище рішення Конституційного Суду України, аналіз законодавчої діяльності
Верховної Ради України свідчить про те, що при прийнятті законів про Державний
бюджет України систематично зупиняється дія інших законів України щодо надання
пільг, компенсацій і гарантій, які є складовою конституційного права громадян
на соціальний захист і достатній рівень життя кожного. В п. 5 мотивувальної
частини того ж рішення вказано, що, проаналізувавши практику зупинення законом про Державний бюджет
України дії інших
законів України, Конституційний
Суд України дійшов висновку, що
зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо
надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, не відповідає ряду статей Конституції
України. Таким чином, про порушення
їх права на отримання разової грошової допомоги у певному розмірі у 2005, 2006 та 2007 роках вони
дізналась лише з рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року.
Тому вважають, що встановлений ст. 99 КАС України строк звернення до
адміністративного суду з приводу недоплати разової грошової допомоги у 2005 та
2006 роках пропущений ними з поважних причин і він підлягає поновленню. Крім
того, просять врахувати їх похилий вік та стан здоров'я, часті хвороби, що
позбавило їх можливості вчасно звернутися до суду. Відповідно до п. 5
резулятивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України від 9 липня
2007 року, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій положень
статей законів, що визнані неконституційними.
Просять поновити строк позовної давності та стягнути разову грошову
допомогу в сумі 3058 гривень кожному.

Представник
відповідача Головного управління праці та соціального захисту Черкаської
обласної державної адміністрації надав суду заперечення відповідно
до яких ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4та ОСОБА_1звернулися до Монастирищенського районного суду
Черкаської області із адміністративним позовом до Головного управління праці та
соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про
поновлення строку та стягнення невиплаченої щорічної виплати разової грошової
допомоги до 5 травня за 2005 - 2007 роки як учаснику війни в сумі 3058,00
гривень кожному. Вважають, що позовні вимоги позивачів є безпідставними та не можуть
бути задоволеними, а тому адміністративний позов повинен бути залишений без
задоволення з наступних підстав. Позивачами у позові сума необхідної виплати
розраховувалась відповідно до ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. № 3551-XII -
щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями
колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в
роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі
чотирьох мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Дійсно відповідно до ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня
учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі 3 мінімальних
пенсій за віком. Однак, відповідно до ст.
17 Закону фінансування витрат, пов'язаних із введенням в дію цього
Закону, здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевих бюджетів. Тобто, застосування пільг, компенсацій
та гарантій для певних категорій громадян, у т.ч. виплата грошової допомоги для
ветеранів війни потребує фінансування за
рахунок коштів Державного бюджету України. Статтею 34 Закону України
„Про державний бюджет України" на 2005
рік установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального за
захисту» учасникам війни здійснюється в
розмірі 50 гривень, які і були
нараховані (виплачені) позивачам у встановленому законом порядку. Пунктом 18 статті 77 Закону України „Про
державний бюджет України 2006 рік" № 3235 - ІV від
20.12.2005р., положення дій частини п'ятої статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги призупинено на
2006 рік. Крім того, статтею 30 Закону установлено, що у 2006 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України « Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам війни здійснюється в
розмірі 50 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачам у встановленому
законом порядку. Також, пунктом 13 статті 71 Закону України „Про державний
бюджет України на 2007 рік" № 489- V від
19.12.2006р., положення дій частини п'ятої статті 14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги взагалі
призупинено на 2007 рік. Крім того, статтею 29 Закону установлено, що у 2007
році виплата щорічної разової допомоги відповідно до законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни
здійснюється в розмірі 55 гривень, які
і були нараховані (виплачені) позивачам у встановленому законом порядку.
Частиною 2 ст. 95 Конституції України зазначено, що виключно законом про
Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Крім того, при розподілі державних коштів повинні враховуватись вимоги частин 1 та 3 статті 95 Конституції
України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного
багатства між громадянами та
територіальними громадами, а також збалансованості бюджету України. Єдиним
Законом України, який Конституція України відокремлює серед інших - це Закон
України «Про державний бюджет». Зокрема,
суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією України цей
закон приймається щорічно та має визначений термін дії, суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо цього закону є тільки
Кабінет Міністрів України. Відповідно
до цих конституційних норм, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та
гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової
допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного
бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь - яким іншим законом,
крім Закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст.
ст. 116, 117 Конституції України забезпечення
проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту та
розробка проекту закону про Державний бюджет України покладено на Кабінет
Міністрів України, постанови і розпорядження якого в межах його компетенції є
обов'язковими до виконання. Статтею 51 Бюджетного кодексу України визначено, що
розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язанні та проводять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Відповідно до
рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 № 6 - рп /2007 положення
статті 29 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік», за якою у 2007
році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" учасникам війни здійснюється в розмірі 55
гривень, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними). Крім того, пункт 13 ст. 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію
частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової допомоги визнано також не конституційним.
Вказані положення Закону відповідно до
ст. 152 Конституції України втрачають чинність з дня ухвалення рішення
про їх неконституційність, тобто з 9.07.2007 року - дати прийняття рішення, однак
позивачам щорічна виплата допомоги здійснювалася до прийняття Конституційним
Судом рішення. Постановою Кабінету Міністрів України „Про забезпечення щорічної
виплати разової грошової допомоги»,
передбаченої Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 177 від
18.02.2004р. установлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство
забезпечують щороку до 10 квітня виділення
коштів Міністерству праці
та соціальної політики для виплати
разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України "Про
статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", у розмірах, установлених
законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам
праці та соціального захисту населення. Тобто, місцевими та районними
управліннями праці та соціального захисту населення відповідних райдержадміністрацій та міст
обласного значення учасникам війни виплачуються кошти в тому обсязі, які були
виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що відповідно
до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду України не мають
зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на
час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Позивачі у
пред'явленому позові вважають, що Головне управління праці та соціального
захисту населення неправильно здійснювало нарахування щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня, тобто з порушенням норм Закону, однак вказані нарахування
та визначення їх розміру здійснювались у чіткій відповідності до Законів
України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними актами.
Крім того, Головне управління як
розпорядник коштів 2 рівня не є в даному випадку суб'єктом владних повноважень
відповідно до пункту 7 частини 1 статті З КАС України, так як при здійсненні
(виконанні) владних управлінських функцій
на основі законодавства до його повноважень (компетенції) не входить
прийняття рішень по визначенню конкретних розмірів щорічної разової грошової
допомоги. Допомога здійснювалась в тому обсязі, яка була виділена Міністерством
фінансів України і Державним казначейством України у розмірах, установлених
законом про Державний бюджет на відповідний рік, зокрема, позивачі невірно
визначили відповідача по справі адміністративної юрисдикції (п. 1 ч. 1 ст. З
КАС України), який здійснює (повинен
здійснювати) владні управлінські функції (Мінпраці та/або Кабмін
України), а не виконувати їх, як Головне управління. У зв'язку з тим, що
позивачами не надано відповідних доказів про поважні причини пропущення річного
строку звернення до адміністративного суду встановленого ст. 99 КАС України, Головне
управління як відповідач по справі взагалі наполягає на відмові у задоволенні
адміністративного позову в частині виплати щорічної разової грошової допомоги
протягом 2005-2006 років. Крім того, Конституційним судом визнані
неконституційними положення соціальних статей лише щодо Закону України „Про
Державний бюджет на 2007 рік", а не положень соціальних
статей відповідних Законів
України про Державний бюджет на 2005-2006 роки, які є
чинними. Просять адміністративний позов ОСОБА_5., ОСОБА_7., ОСОБА_4. та
ОСОБА_1. залишити без задоволення.

Позивачі ОСОБА_1018.02.2008 року
та ОСОБА_904.03.2008 року звернулися в суд із позовом до відповідачів Головного
управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення
Монастирищенської районної державної адміністрації про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку позовної
давності. Підставою своїх вимог вважають, те що згідно посвідчень вони мають
статус ветерана війни - учасника війни, та у зв'язку із цим пільги та
компенсації, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту». Згідно із статтею 12 цього закону до 5 травня кожного
року виплачується разова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком
учасника бойових дій. За 2004 - 2007 року вони не отримали вказаної разової
допомоги у повному обсязі. Відповідачі зобов'язані їм виплатити разову допомогу
у розмірі 5 мінімальних пенсій:

- 2004 рік -
514, 10 гривень (102,82*5);

- 2005 рік - 1660,00 гривень (332,00*5);

- 2006 рік - 1795,00 гривень (359,00*5);

- 2007 рік - 2050,00 гривень (410,00*5),
всього 6019,10 гривень.

Їм фактично виплачено за 2004 - 2007 роки
900,00 гривень, з яких:

- 2004 рік - 120
гривень;

- 2005 рік - 250 гривень;

- 2006 рік - 250 гривень;

- 2007 рік - 280 гривень кожному.

Причиною недоплати даної компенсації
відповідач пояснює відсутністю коштів, та при цьому посилається на Закон
України «Про державний бюджет» на відповідний рік. Такі доводи відповідача
вважають необґрунтованими, а також такими, що не звільняють відповідачів від
обов'язку виконання вимог закону щодо виплати належних їм коштів як ветеранам
війни. Згідно із статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права пільги ветеранів війни, передбачені цим законом є недійсними. Крім цього
оцінюючи норми Закону України «Про державний бюджет» та Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»у їх конкуренції, слід застосувати норми
спеціального закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», оскільки, даний закон є спеціальним нормативним актом, який визначає
статус ветеранів війни та спрямований на їх захист, що передбачено преамбулою
цього закону. Таким чином, не можуть умови соціального захисту ветеранів війни
змінюватись іншими законами, в тому числі і Законом України «Про державний
бюджет». Більше того, згідно рішення Конституційного суду України від 9.07.2007
року № 6 - рп/2007 норми Закону України «Про державний бюджет», якими
призупинилася виплата компенсацій та надання пільг певним категоріям громадян,
в тому числі і ветеранам війни, інвалідам війни, визнані неконституційними, та
у зв'язку із цим підлягають застосуванню. Згідно правової позиції
Конституційного суду України, висловлену у вказаному рішенні від 20.03.2002
року № 5 - рп /2002, право громадян на соціальний захист може бути обмежено
лише в умовах надзвичайного або воєнного стану на певний строк. За таких
обставин підстав для зупинення належних їй виплат та соціальних гарантій у
держави не було. Згідно із п. 5 резолютивної частини вказаного рішення
Конституційного суду України, дане рішення має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ним позовів у зв'язку із правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнанні
неконституційними. Про порушення їх права відповідачем вони дізналась в липні
2007 року із засобів масової інформації у зв'язку із оприлюдненням рішення
Конституційного суду, а тому вважають, що ними не пропущено строк позовної
давності для стягнення вказаних сум допомоги. За таких обставин змушені просити
суд поновити строк позовної давності. Просять поновити строк позовної давності
для звернення до суду за 2004-2006 роки
та стягнути недоплачену одноразову щорічну допомогу в розмірі 5119,10
грн за 2004-2007 роки кожному.

Відповідач
- управляння праці та соціального захисту населення Монастирищенської
районної державної адміністрації Черкаської області, надав заперечення
згідно з яким управління праці та соціального захисту населення повідомляє, що
не може виступати відповідачем щодо позовів ОСОБА_10. та ОСОБА_9.,
оскільки, Головним розпорядником коштів по призначенню і виплаті разової
грошової допомоги, відповідно до ч. 2 Закону України «Про внесення змін» до
Закону України від 25.12.1998 року № 367 «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», є Кабінет Міністрів України, який визначає порядок
виплати допомоги ветеранам війни і щорічно у Законі України «Про державний
бюджет України» передбачає цільові кошти, необхідні для виплати допомоги
ветеранам війни. У Монастирищенському районі нарахування цих коштів проводиться
централізовано Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат за
дорученням Головного управління праці та соціального захисту населення
Черкаської ОДА, якому Кабінетом Міністрів України делеговані повноваження по
нарахуванню та виплаті допомоги. Кошти поступають безпосередньо на пенсійні
рахунки ветеранів війни. Функція районного управління праці та соціального
захисту населення зводиться лише до перевірки анкетних даних осіб, які мають
право на даний вид виплати за списками, які формуються Центром по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат. Згідно бюджетної класифікації видатків так
кодів функціональної класифікації 090201 - 090214, на підставі яких сформовано
кошторис управління, виплата одноразової допомоги до 5 травня не передбачена.
Оскільки, претензій позивачів щодо несвоєчасного повернення списків на виплату
чи помилки в їх анкетних даних не має, а дії управління не вплинули (і не могли
вплинути через відсутність повноважень) на розмір допомоги, просить відмовити
позивачам в їх позовних вимогах до районного управління праці та соціального
захисту населення. Щодо пояснення по суті, то позовні вимоги позивачів є
безпідставними та не можуть бути задоволеними. Позивачами сума необхідної виплати розрахована не вірно - у
розмірі 5 - ти мінімальних пенсій за віком. Це розрахунок допомоги учасника
бойових дій. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551 - ХII -
щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком. Допомога до 5 травня учасникам війни ОСОБА_10. та ОСОБА_9. виплачені у
2005 - 2007 роках відповідно до розміру, встановленого Законом України «Про
державний бюджет України» за відповідні роки: 2004 рік - не виплачувалась, 2005
рік - 50 гривень, 2006 рік - 50 гривень, 2007 рік - 55 гривень. У позовній
заяві ОСОБА_10. та ОСОБА_9. вказано зовсім інші суми. Постановою Кабінету
Міністрів «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги»,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» № 177 від 18.02.2004 року установлено, що Міністерство
фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення
коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірах,
установлених Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний
рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального
захисту населення. Тобто, учасникам війни кошти виплачувались у тому обсязі, в
якому були виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що
відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові
акти, зокрема рішення Конституційного суду України, не мають зворотної дії в
часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність
особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не
визнавалися законом як правопорушення. Вказані нарахування та визначення їх
розміру здійснювалися головним управлінням праці та соціального захисту
населення Черкаської обласної державної адміністрації у чіткій відповідності до
Законів України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними
актами. Відповідно до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства строк позовної давності встановлено в 1 рік з
моменту, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх
прав. Позивачам при видачі посвідчення учасника війни повідомлялися всі їх
права на пільги відповідно до законодавства України, в тому числі і право на
отримання допомоги. Підтвердженням цього є і той факт, що позивачі протягом
всіх цих років реалізовували своє право на отримання допомоги. Виходячи з
цього, наполягають на відмові у продовженні терміну позовної давності за 2005 -
2006 роки, а також у задоволені адміністративного позову.

Відповідач - Головного управління праці та соціального захисту
Черкаської обласної державної організації надав суду заперечення
відповідно до яких ОСОБА_10. та ОСОБА_9. звернулись до
Монастирищенського районного суду Черкаської області із адміністративним
позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення
Черкаської обласної державної адміністрації про поновлення строку та стягнення
невиплаченої щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2004 -
2007 роки як учасникам війни в сумі 5119,10 гривень. Вважають, що
позовні вимоги позивачів є безпідставними та не можуть бути задоволеними, а
тому адміністративний позов повинен бути залишений без задоволення з наступних
підстав. Позивачами у позові сума необхідної виплати розраховувалась відповідно
до ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
від 22.10.1993р. № 3551-XII - щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим
орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова
грошова допомога у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, іншим
учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Дійсно
відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідно до ст. 17 Закону фінансування витрат,
пов'язаних із введенням в дію цього Закону, здійснюється за
рахунок коштів державного та місцевих
бюджетів. Тобто, застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних
категорій громадян, у т.ч. виплата грошової допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів
Державного бюджету України. Статтею 34 Закону України „Про державний
бюджет України" на 2005 рік
установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального за
захисту» учасникам війни здійснюється в
розмірі 50 гривень, які і були
нараховані (виплачені) позивачам у встановленому законом порядку. Пунктом 18 статті 77 Закону України „Про
державний бюджет України 2006 рік" № 3235 - ІV від
20.12.2005р., положення дій частини п'ятої статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги призупинено на
2006 рік. Крім того, статтею 30 Закону установлено, що у 2006 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України « Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам війни здійснюється в
розмірі 50 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачам у встановленому
законом порядку. Також, пунктом 13 статті 71 Закону України „Про державний
бюджет України на 2007 рік" № 489- V від 19.12.2006р.,
положення дій частини п'ятої статті 14 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення
розміру виплат щорічної разової грошової
допомоги взагалі призупинено на 2007 рік. Крім того, статтею 29 Закону
установлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до
законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» учасникам війни здійснюється в
розмірі 55 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачам у
встановленому законом порядку. Частиною 2 ст. 95 Конституції України зазначено,
що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків. Крім того, при розподілі державних
коштів повинні враховуватись вимоги частин
1 та 3 статті 95 Конституції України щодо справедливого і неупередженого
розподілу суспільного багатства між громадянами
та територіальними громадами, а також збалансованості бюджету України.
Єдиним Законом України, який Конституція України відокремлює серед інших - це
Закон України «Про державний бюджет».
Зокрема, суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією
України цей закон приймається щорічно та має визначений термін дії,
суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо
цього закону є тільки Кабінет Міністрів України. Відповідно до цих конституційних норм, у разі якщо застосування пільг,
компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової
допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного
бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь - яким іншим законом,
крім Закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст.
ст. 116, 117 Конституції України
забезпечення проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту та розробка проекту
закону про Державний бюджет України покладено на Кабінет Міністрів України,
постанови і розпорядження якого в межах його компетенції є обов'язковими до виконання. Статтею 51 Бюджетного кодексу
України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язанні та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 № 6 - рп /2007 положення статті 29 Закону України „Про
державний бюджет на 2007 рік», за якою у 2007 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
учасникам війни здійснюється в розмірі 55 гривень, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними). Крім того, пункт 13 ст.
71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким
зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги визнано також не
конституційним. Вказані положення Закону відповідно до ст. 152 Конституції України втрачають
чинність з дня ухвалення рішення про їх неконституційність, тобто з 9.07.2007
року - дати прийняття рішення, однак позивачам щорічна виплата допомоги
здійснювалася до прийняття Конституційним Судом рішення. Постановою Кабінету
Міністрів України „Про забезпечення щорічної виплати разової грошової
допомоги», передбаченої Законом України
„Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" № 177 від 18.02.2004р. установлено, що
Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення
коштів Міністерству праці
та соціальної політики для
виплати разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України "Про
статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", у розмірах, установлених
законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам
праці та соціального захисту населення. Тобто, місцевими та районними
управліннями праці та соціального захисту населення відповідних райдержадміністрацій та міст
обласного значення учасникам війни виплачуються кошти в тому обсязі, які були
виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що відповідно
до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду України не мають
зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на
час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Позивачі у
пред'явленому позові вважають, що Головне управління праці та соціального
захисту населення неправильно здійснювало нарахування щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня, тобто з порушенням норм Закону, однак вказані нарахування
та визначення їх розміру здійснювались у чіткій відповідності до Законів
України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними актами.
Крім того, Головне управління як
розпорядник коштів 2 рівня не є в даному випадку суб'єктом владних повноважень
відповідно до пункту 7 частини 1 статті З КАС України, так як при здійсненні
(виконанні) владних управлінських функцій
на основі законодавства до його повноважень (компетенції) не входить
прийняття рішень по визначенню конкретних розмірів щорічної разової грошової
допомоги. Допомога здійснювалась в тому обсязі, яка була виділена Міністерством
фінансів України і Державним казначейством України у розмірах, установлених
законом про Державний бюджет на відповідний рік, зокрема, позивачі невірно визначили
відповідача по справі адміністративної юрисдикції (п. 1 ч. 1 ст. З
КАС України), який здійснює (повинен
здійснювати) владні управлінські функції (Мінпраці та/або Кабмін
України), а не виконувати їх, як Головне управління. У зв'язку з тим, що позивачами
не надано відповідних доказів про поважні причини пропущення річного строку
звернення до адміністративного суду встановленого ст. 99 КАС України, Головне
управління як відповідач по справі взагалі наполягає на відмові у задоволенні
адміністративного позову в частині виплати щорічної разової грошової допомоги
протягом 2005-2006 років. Крім того, Конституційним судом визнані
неконституційними положення соціальних статей лише щодо Закону України „Про
Державний бюджет на 2007 рік", а не положень соціальних
статей відповідних Законів
України про Державний бюджет на 2005-2006 роки, які є
чинними. Просять адміністративний позов
ОСОБА_10. та ОСОБА_9. залишити без задоволення.

Позивач
ОСОБА_8. 4.03.2008 року звернулася в суд із позовом до відповідача
Управління праці та соціального захисту населення Монастирищенської районної
державної адміністрації про
стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку
позовної давності. Ухвалою Монастирищенського районного суду від 05 березня
2008 року у якості співвідповідача притягнуто Головне управління праці та
соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації.
Підставою своїх вимог позивач вважає, те що вона є учасником війни. Згідно із
ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічна допомога до Дня Перемоги виплачується в розмірах: учасник
війни - три мінімальних пенсій за віком. Законами України про Державний бюджет
України систематично зупиняється дія законів України щодо надання пільг,
компенсацій і гарантій, фактично скасовується їх дія. Зупинення дій положень
законів, якими визначено права і свободи громадян, їх передбачених Основним
Законом України (254 к -96 - ВР). Статтею 64 Конституції України визначено, що
в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі
обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Внаслідок зупинення дії чинного Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким
встановлено пільги, відбулося зниження життєвого рівня, який не може бути
нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму (ч. 3 ст. 46 Конституції
України (254 к - 96 - ВР) право кожного на достатній життєвий рівень. Оскільки
предмет закону про Державний бюджет
чітко визначений у Конституції України (254 к - 96 - ВР), Кодексі (2542-
14), то цей Закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків,
пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав за зверненням суб'єктів права
на конституційне подання справи і приймав рішення, у яких визнав окремі
положення законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження
пільг, компенсацій і гарантій такими, що не відповідають Конституції України
(254 к - 96 -ВР) «Рішення Конституційного Суду України» від 20 березня 2002 № 5
- рп 2002 (005р. 710 - 02) (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1
грудня 2004 року № 20 - рп 2004 ( 020 р 710 -04) (справа про зупинення дії або
обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 9 липня 2007 року № 6 - рп 2007
(0 6р 710 - 07) (справа про соціальні гарантії громадян). Конституційний Суд
України визнав такими, що не відповідають Конституції України (254 к - 96 - ВР)
(є неконституційними), такі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»
(489 - 16) стаття 29 (489 - 16), за якою у 2007 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (3551 - 12) та «Про жертви нацистських переслідувань»
(1584 - 14). Просить визнати відмову районного управління праці та соціального
захисту про здійснення перерахунку допомоги неправомірною, стягнути
недооплачену щорічну разову допомогу за 2005-2007 роки в розмірі 3067,18
гривень виходячи із розмірів мінімальної пенсії 332 грн у 2005 та 2006 році та
410,06 у 2007 році .

Представник
відповідача управляння праці та соціального захисту населення
Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області, надав
суду заперечення, згідно з яким
управління праці та соціального захисту населення повідомляє, що не може
виступати відповідачем щодо позову ОСОБА_8., оскільки, Головним розпорядником
коштів по призначенню і виплаті разової грошової допомоги, відповідно до ч. 2
Закону України «Про внесення змін» до Закону України від 25.12.1998 року № 367
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є Кабінет
Міністрів України, який визначає порядок виплати допомоги ветеранам війни і щорічно
у Законі України «Про державний бюджет України» передбачає цільові кошти,
необхідні для виплати допомоги ветеранам війни. У Монастирищенському районі
нарахування цих коштів проводиться централізовано Центром по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат за дорученням Головного управління праці та
соціального захисту населення Черкаської ОДА, якому Кабінетом Міністрів України
делеговані повноваження по нарахуванню та виплаті допомоги. Кошти поступають
безпосередньо на пенсійні рахунки ветеранів війни. Функція районного управління
праці та соціального захисту населення зводиться лише до перевірки анкетних
даних осіб, які мають право на даний вид виплати за списками, які формуються
Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Згідно бюджетної класифікації
видатків та кодів функціональної класифікації 090201 - 090214, на підставі яких
сформовано кошторис управління, виплата одноразової допомоги до 5 травня не
передбачена. Оскільки, претензій позивача щодо несвоєчасного повернення списків
на виплату чи помилки в його анкетних даних не має, а дії управління не
вплинули (і не могли вплинути через відсутність повноважень) на розмір
допомоги, просить відмовити позивачу в його позовних вимогах до районного
управління праці та соціального захисту населення. Щодо пояснення по суті, то
позовні вимоги відповідача є безпідставними та не можуть бути задоволеними.
Позивачем у позові сума необхідної
виплати розраховувалась відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551 - ХII -
щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у
розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Допомога до 5 травня учаснику війни
ОСОБА_8 виплачена у 2005 - 2007 роках відповідно до розміру, встановленого
Законом України «Про державний бюджет України» за відповідні роки: 2005 рік -
50 гривень, 2006 рік - 50 гривень, 2007 рік - 55 гривень. Постановою Кабінету
Міністрів «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги»,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» № 177 від 18.02.2004 року установлено, що Міністерство
фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення
коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірах,
установлених Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний
рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального
захисту населення. Тобто, учасникам війни кошти виплачувались у тому обсязі, в
якому були виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що
відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові
акти, зокрема рішення Конституційного суду України, не мають зворотної дії в
часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність
особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися
законом як правопорушення. Вказані нарахування та визначення їх розміру
здійснювалися Головним управлінням праці та соціального захисту населення
Черкаської обласної державної адміністрації у чіткій відповідності до Законів
України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними актами.
Відповідно до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства строк позовної давності встановлено в 1 рік з
моменту, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свої
прав. Позивачу при видачі посвідчення учасника війни повідомлялися всі його
права на пільги відповідно до законодавства України, в тому числі і право на
отримання допомоги. Підтвердженням цього є і той факт, що позивач протягом всіх
цих років реалізовував своє право на отримання допомоги.

Представник
відповідача Головного управління праці та соціального захисту надав суду заперечення, відповідно до
якого ОСОБА_8. звернулась до Монастирищенського районного суду Черкаської
області із адміністративним позовом до Головного управління праці та
соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про
стягнення недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня протягом 2005 - 2007 роки в сумі 3067,18 гривень.
Вважають, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не можуть бути
задоволеними, а тому адміністративний позов повинен бути залишений без
задоволення з наступних підстав. Позивачем у позові сума необхідної виплати
розраховувалась відповідно до ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. № 3551-XII -
щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями
колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в
роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі
чотирьох мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Дійсно відповідно до ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня
учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі 3 мінімальних
пенсій за віком. Однак, відповідно до ст.
17 Закону фінансування витрат, пов'язаних із введенням в дію цього
Закону, здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевих бюджетів. Тобто, застосування пільг, компенсацій
та гарантій для певних категорій громадян, у т.ч. виплата грошової допомоги для
ветеранів війни потребує фінансування за
рахунок коштів Державного бюджету України. Статтею 34 Закону України
„Про державний бюджет України" на 2005
рік установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального за
захисту» учасникам війни здійснюється в
розмірі 50 гривень, які і були нараховані
(виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Пунктом 18 статті 77 Закону України „Про державний бюджет України 2006
рік" № 3235 - ІV від 20.12.2005р., положення дій частини п'ятої статті 14
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» в
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової
допомоги призупинено на 2006 рік. Крім того, статтею 30 Закону установлено, що
у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «
Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам
війни здійснюється в розмірі 50 гривень, які і були нараховані (виплачені)
позивачу у встановленому законом порядку. Також, пунктом 13 статті 71 Закону
України „Про державний бюджет України на 2007 рік" № 489- V від
19.12.2006р., положення дій частини п'ятої статті 14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги взагалі призупинено на 2007 рік.
Крім того, статтею 29 Закону установлено, що у 2007 році виплата щорічної
разової допомоги відповідно до законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни здійснюється в розмірі 55
гривень, які і були нараховані (виплачені)
позивачу у встановленому законом порядку. Частиною 2 ст. 95 Конституції України
зазначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Крім того, при розподілі державних коштів повинні враховуватись вимоги частин 1 та 3 статті 95 Конституції
України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного
багатства між громадянами та
територіальними громадами, а також збалансованості бюджету України. Єдиним
Законом України, який Конституція України відокремлює серед інших - це Закон
України «Про державний бюджет». Зокрема,
суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією України цей
закон приймається щорічно та має визначений термін дії, суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо цього закону є тільки
Кабінет Міністрів України. Відповідно
до цих конституційних норм, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та
гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової
допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного
бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь - яким іншим законом,
крім Закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст.
ст. 116, 117 Конституції України
забезпечення проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту та розробка проекту
закону про Державний бюджет України покладено на Кабінет Міністрів України,
постанови і розпорядження якого в межах його компетенції є обов'язковими до виконання. Статтею 51 Бюджетного кодексу
України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язанні та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами. У 2005 -2006 роках Конституційним Судом України не
розглядалося питання щодо відповідності Конституції України (конституційності)
положень статей 34 та 30 Законів України про бюджет на 2005 та 2006 роки, а
тому виплати щорічної разової грошової допомоги як учаснику війни проводились
відповідно до положень Законів України про бюджет на відповідні роки.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 № 6 - рп
/2007 положення статті 29 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік», за
якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" учасникам війни здійснюється в розмірі 55
гривень, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Крім того, пункт 13 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на
2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12, 13, 14
та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової
допомоги визнано також не конституційним. Вказані положення Закону відповідно
до ст. 152 Конституції України втрачають чинність з дня ухвалення рішення про
їх неконституційність, тобто з 9.07.2007 року - дати прийняття рішення, однак
позивачу, як учаснику війни щорічна виплата допомоги здійснювалася у травні
2007 року. Постановою Кабінету Міністрів України „Про забезпечення щорічної
виплати разової грошової допомоги», передбаченої
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 177 від
18.02.2004р. установлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство
забезпечують щороку до 10 квітня виділення
коштів Міністерству праці
та соціальної політики для виплати
разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України "Про
статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", у розмірах, установлених
законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам
праці та соціального захисту населення. Тобто, місцевими та районними
управліннями праці та соціального захисту населення відповідних райдержадміністрацій та міст
обласного значення учасникам війни виплачуються кошти в тому обсязі, які були
виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що відповідно
до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду України не мають
зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на
час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Позивач у
пред'явленому позові вважає, що Головне управління праці та соціального захисту
населення неправильно здійснювало нарахування щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня, тобто з порушенням норм Закону, однак вказані нарахування
та визначення їх розміру здійснювались у чіткій відповідності до Законів
України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними актами.
Крім того, Головне управління як
розпорядник коштів 2 рівня не є в даному випадку суб'єктом владних повноважень
відповідно до пункту 7 частини 1 статті З КАС України, так як при здійсненні
(виконанні) владних управлінських функцій
на основі законодавства до його повноважень (компетенції) не входить
прийняття рішень по визначенню конкретних розмірів допомоги. Допомога
здійснювалась в тому обсязі, яка була виділена Міністерством фінансів України і
Державним казначейством України у розмірах, установлених законом про Державний
бюджет на відповідний рік, зокрема, позивач невірно визначив відповідача по
справі адміністративної юрисдикції (п. 1
ч. 1 ст. З КАС України), який здійснює
(повинен здійснювати) владні
управлінські функції (Мінпраці та/або Кабмін України), а не виконувати їх, як
Головне управління. У зв'язку з тим, що позивачем не надано відповідних доказів
про поважні причини пропущення річного строку звернення до адміністративного
суду встановленого ст. 99 КАС України, Головне управління як відповідач по
справі взагалі наполягає на відмові у задоволенні адміністративного позову в
частині виплати щорічної разової грошової допомоги протягом 2005-2006 років.
Крім того, Конституційним судом визнані неконституційними положення соціальних
статей лише щодо Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", а не
положень соціальних статей
відповідних Законів України
про Державний бюджет на 2005-2006
роки, які є чинними. Просить адміністративний позов ОСОБА_8. залишити без задоволення.

Ухвалою
Монастирищенського районного суду Черкаської області від 3 квітня 2008 року
позивачам ОСОБА_10., ОСОБА_9. відмовлено у задоволені клопотання про поновлення
строку звернення до суду із адміністративним позовом в частині поновлення його
за 2004 рік.

У судове
засідання позивачі не з»явилися, подали заяви про розгляд справи у їх
відсутність.

У
судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_5.,
ОСОБА_1., ОСОБА_7., ОСОБА_4., ОСОБА_3., ОСОБА_2., ОСОБА_6. - адвокат ОСОБА_11.
позовні вимоги довірителів підтримав повністю, просить їх задоволити.

У судовому засіданні представник
відповідача - Головного управління праці та соціального захисту населення
Черкаської обласної державної адміністрації надані заперечення на
адміністративні позови підтримав, просить у задоволенні адміністративних
позовів відмовити.

У судовому засіданні представник
відповідача - управління праці та соціального захисту населення
Монастирищенської районної державної адміністрації адміністративні позови не
визнав, підтримав надані суду заперечення, просить у їх задоволенні відмовити.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачів та представника
відповідачів, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають частковому
задоволенню виходячи із наступного:

позовні
вимоги позивачів ОСОБА_3., ОСОБА_2., ОСОБА_6., підлягають до
задоволення повністю так як:

- Рішенням Конституційного Суду
України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004
рік», якими встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно
до Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року із
змінами і доповненнями здійснюється в меншому розмірі, чим передбачено цим
законом;

-
частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод;

- проаналізувавши рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р.
№ 20-рп/2004, яким
визнано неконституційними положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», частину 3
статті 22 Конституції України, та враховуючи
те, що право на отримання разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не залежить від розміру доходів отримувача чи наявності
фінансування з бюджету, а має безумовний характер, суд прийшов до
висновку, що необхідно задовольнити вимоги стосовно виплати недоплаченої щорічної грошової допомоги за
2005-2007 роки, оскільки, Верховна Рада України,
приймаючи Закон України «Про Державний бюджет України 2005 рік», Закон України «Про Державний бюджет України 2006 рік» та Закон України «Про
Державний бюджет України 2007 рік», знову обмежила соціальне право громадян, закріплене Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на отримання
разової грошової допомоги до 5
травня при наявності рішення Конституційного Суду України з аналогічного
питання, застосувавши до спірних правовідносин у даній частині ч.7 ст.9 КАС України, згідно якої: у разі відсутності
закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює
подібні правовідносини ( аналогія закону);

- мінімальна
пенсія за віком на 2005 рік встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу,
яка втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2005 рік», у розмірі 332,00 грн., тому недоплата за
2005 рік, яка підлягає стягненню на користь позивачів ОСОБА_3., ОСОБА_2., ОСОБА_6., складає 1410,00 грн. (332,00 х 5 = 1660 - 250
= 1410 грн.) кожному;

- мінімальна
пенсія за віком на 2006 рік встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу,
яка втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2006 рік» у розмірі 359 грн. з 1 квітня 2006 року, тому недоплата за
2006 рік, яка підлягає стягненню на користь позивачів ОСОБА_3., ОСОБА_2., ОСОБА_6., становить 1545 грн. ( 359
х 5 = 1795 - 250
= 1545 грн.)кожному;

- мінімальна пенсія з 1 січня 2007 року встановлена у розмірі 380 гривень,
тому недоплата за 2007 рік, яка підлягає стягненню на користь позивачів ОСОБА_3., ОСОБА_2., ОСОБА_6., становить 1620 грн (380 х 5 = 1900 -
280 = 1620 грн) (Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік № 489-V від 19.12.2006 року) кожному.

позовні вимоги
позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4
та ОСОБА_1 підлягають до задоволення
повністю про стягнення недооплаченої суми підлягаї задоволенню повністю, а позовні вимоги ОСОБА_10., ОСОБА_9. та ОСОБА_8. підлягають частковому задоволенню виходячи із
наступного:

- ухвалою Монастирищенського районного суду від 03 квітня позивачам
ОСОБА_10. та ОСОБА_9. відмовлено у
поновленні строку звернення до суду із адміністративним позовом про стягнення
недооплаченої допомоги за 2004 рік, тому
в задоволенні адміністративного позову у цій частині необхідно відмовити,
оскільки, пропущення строку звернення до суду із позовом є підставою для
відмови в його задоволенні у відповідності до ч.1 ст.100 КАС України, так як
відповідачі наполягають на його застосуванні;

- в частині визнання відмови районного управління праці та
соціального захисту населення Монастирищенської районної державної
адміністрації про здійснення перерахунку допомоги неправомірною позов
ОСОБА_8. не підлягає задоволенню, оскільки, управління праці та соціального
захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації не
наділені такими повноваженнями у відповідності до пояснень представника
управління праці та соціального захисту населення та представника Головного
управління праці та соціального захисту населення, а також згідно наявних кодів
рахунків відповідача - управління праці та соціального захисту населення;

- Рішенням Конституційного Суду
України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004
рік», якими встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно
до Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року із
змінами і доповненнями здійснюється в меншому розмірі, чим передбачено цим
законом;

-
частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод;

- проаналізувавши рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р.
№ 20-рп/2004, яким
визнано неконституційними положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», частину 3
статті 22 Конституції України, та враховуючи
те, що право на отримання разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не залежить від розміру доходів отримувача чи наявності
фінансування з бюджету, а має безумовний характер, суд прийшов до
висновку, що необхідно задовольнити вимоги стосовно виплати недоплаченої щорічної грошової допомоги за
2005-2007 роки, оскільки, Верховна Рада України,
приймаючи Закон України «Про Державний бюджет України 2005 рік», Закон України «Про Державний бюджет України 2006 рік» та Закон України «Про
Державний бюджет України 2007 рік», знову обмежила соціальне право громадян, закріплене Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на отримання
разової грошової допомоги до 5
травня при наявності рішення Конституційного Суду України з аналогічного
питання, застосувавши до спірних правовідносин у даній частині ч.7 ст.9 КАС України, згідно якої: у разі відсутності
закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює
подібні правовідносини ( аналогія закону);

- мінімальна
пенсія за віком на 2005 рік встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу,
яка втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2005 рік», у розмірі 332,00 грн., тому недоплата за
2005 рік, яка підлягає стягненню на користь позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_10., ОСОБА_9. та ОСОБА_8, складає 946 грн. (332,00 х 3 = 996 - 50 = 946 грн.) кожному;

- мінімальна
пенсія за віком на 2006 рік встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу,
яка втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2006 рік» у розмірі 359 грн.
з 1 квітня 2006 року, тому недоплата за 2006 рік, яка підлягає стягненню на користь позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_10., ОСОБА_9. та
ОСОБА_8 становить 1027 грн. ( 359 х 3
= 1077 - 50 = 1027 грн.)кожному;

- мінімальна пенсія з 1 січня 2007 року встановлена у розмірі 380 гривень,
тому недоплата за 2007 рік, яка підлягає стягненню на користь позивачів
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_10.,
ОСОБА_9. та ОСОБА_8 становить 1085 грн (380 х 3 = 1140 - 55 = 1085 грн)
(Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік № 489-V від 19.12.2006 року) кожному.

- в частині стягнення недоплаченої одноразової допомоги із відповідача Головного
управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації, підлягає задоволенню виходячи із наступного:

- постановами Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 рік № 486 „Про
забезпечення виплати у 2002 році разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” та від 31.03.2003 р. №
425 „Про забезпечення виплати у 2003 р. разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, а також ст. 17-1 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що виплата разової грошової допомоги
здійснюється органами праці та соціального захисту населення, яке є
відповідачем за даним позовом;

- даний
обов”язок вказаного відповідача також підтверджується п. 4 Типового положення про головне
управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської
державної адміністрації і управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської державної адміністрації, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від
29.09.2000 року № 1498, згідно якого у 2004 - 2006 роках управління
проводило роботу з надання адресної соціальної допомоги і підтримки
малозабезпеченим громадян, у тому числі інвалідів; здійснювало контроль за
правильністю і своєчасністю призначення та виплати соціальних виплат і
допомоги, проведення інших заходів соціального захисту населення;
здійснювало керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з
нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги. Вищезазначені функції закріплені за
головним управлінням парці та соціального захисту населення і сьогодні - постановою Кабінету Міністрів України від
30.05.2007 року № 790;

- крім цього,
обов»язок відповідача Головного управління праці та соціального захисту
населення Черкаської обласної державної адміністрації здійснити нарахування та провести виплату
вказаних сум підтверджується
поясненнями їх представника, представника управління праці соціального
захисту Монастирищенської районної державної адміністрації та наданими
запереченнями, що Кабінет Міністрів України делегував ці повноваження Головному
управлінню праці та соціального захисту населення;

- Статтею 64
Конституції України визначено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану
можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням
строку дії цих обмежень;

- відповідач, на
якого покладено обов»язок забезпечення та контролю по забезпеченню соціальних
гарантій громадян, не надав суду доказів правомірності застосування ним
положень закону про державний бюджет на відповідний рік, а не спеціального -
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту". Крім цього, відповідач не надав суду доказів звернення до
вищестоящих органів (Міністерства Фінансів, Кабінету Міністрів України) з
приводу нестачі коштів для забезпечення виконання покладених на нього
обов»язків чи до Конституційного Суду України з приводу конституційності
положень законів України про Державний бюджет на відповідний рік. Тому суд
вважає, що підстави для притягнення до розгляду справи інших органів виконавчої
влади, відсутні;

- в частині стягнення недоплаченої одноразової допомоги із відповідача -
Управління праці та соціального захисту населення Монастирищенської районної
державної адміністрації позов не
підлягає задоволенню, так як нарахування вказаних виплат не входить до їх
обов»язків у відповідності до наданих пояснень та наданих кодів
виплат, які ними здійснюються,

- суд вважає твердження відповідачів про
пропуск позивачами строку звернення до суду за 2005-2007 роки безпідставними,
так як ст.99 КАС України передбачає не лише річний термін звернення до суду із
адміністративним позовом, але і в строки, встановлені іншими законами, яким є
ст.257 ЦК України, яка підлягає застосуванню при вирішенні майнових спорів.

Сторони звільнені від сплати судового
збору.

Керуючись
ст.ст.1, 3, 19, 21, 22, 46, 48, 55,
64 Конституції України, Законом України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ із
змінами і доповненнями, Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004, Рішенням
Конституційного Суду України від 9.07.2007 року № 6 - рп/2007, ст.ст.
7, 8, 9,10, 11, п.1) ч.1
ст.17, 72, ст.99,
ст.100, 104-106, ч.4 ст. 128,
158-163, 185-186 КАС України, Постановою Кабінету Міністрів
України від 29.09.2000 року № 1498 “Про
затвердження типових положень про головне управління праці та соціального
захисту населення обласної, Київської міської державної адміністрації і
управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської
державної адміністрації і про управління праці та соціального захисту населення
районної, районної у містах Києві та Севастаполі державної адміністрації”, Постановою
Кабінету Міністрів України № 790 від 30.05.2007 року “Про затвердження
типових положень про Головне управління праці та соціального захисту населення
обласної, Київської міської, управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту
населення районної, районної у мм. Києві
та Севастаполі державної адміністрації”, суд

п о с т а н о в и в:

Позов
задоволити частково.

Стягнути
із Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської
обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 недоплачену
разову грошову допомогу за 2005-2007 роки в сумі 4575 гривень 00 коп.
кожному.

Стягнути
із Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської
обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - недоплачену разову грошову допомогу за
2005-2007 роки в сумі 3058 гривень 00 коп. кожному.

В задоволенні адміністративного
позову в іншій
частині відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути
подано протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови через
Монастирищенський районний суд до Київського
апеляційного адміністративного суду .

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до
Київського апеляційного
адміністративного суду через Монастирищенський районний суд.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Суддя: Д.С.Ротаєнко