Справа № 22-а-1624/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Назаров П.О. Справа № 22-а-1624/08
районний суд Закарпатської області ряд. стат. звіту №
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Гідеї
К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області на постанову
Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 серпня 2007 року у
справі № 2-а-40/07 за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх
справ України у Закарпатській області та Виноградівського районного відділу
управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області про
визнання дій та бездіяльності протиправними та відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати дії та бездіяльність Виноградівського районного відділу
управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області ( далі
- Виноградівський РВ УМВСУ у Закарпатській області) по нарахуванню йому
грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ у зв'язку із
виходом на пенсію та несвоєчасному розрахунку при звільненні протиправними та
стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській
області (далі - УМВСУ у Закарпатській області) на його користь 55694,43грн., з
яких 15038,37грн. заборгованості по розрахунку при звільненні, 35656,06грн. за
несвоєчасний розрахунок при звільненні та 5000грн. відшкодування моральної
шкоди. У ході судового розгляду позивач свої вимоги уточнив та просив їх
задовольнити без врахування вимог про відшкодування моральної шкоди.

Оскаржуваною постановою суду від 07 серпня 2007 року
позов ОСОБА_1. було задоволено частково та стягнено з УМВСУ у Закарпатській
області в особі Виноградівського РВ УМВСУ у Закарпатській області 9613,30грн.
ненарахованої та невиплаченої одноразової допомоги, 1230,68грн. невиплаченої
компенсації за формений одяг, 2613,90 грн. ненарахованої та невиплаченої
допомоги за 2001-2005 роки, 33656,06грн. за несвоєчасний розрахунок.

УМВСУ у Закарпатській області у поданій апеляційній
скарзі просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. У обґрунтування своїх вимог покликається на
те, що при вирішенні спору суд першої інстанції покликався на норми КЗпП
України, який не поширюється на працівників органів внутрішніх справ. Положення
постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року “Про порядок
обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та
членам їх сімей” не передбачають виплату заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 10 вказаної Постанови Кабінету Міністрів
України при звільненні працівників міліції за віком виплачується 50%
щомісячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби і
включення до вихідної допомоги різних видів компенсацій, які існують у органах
внутрішніх справ, не передбачено.

Згідно із положеннями п. 7 тієї ж Постанови Кабінету
Міністрів України до грошового забезпечення входять: оклад за штатною посадою,
оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років, додаткові види
грошового забезпечення, що надаються щомісячно (надбавки за вчене звання і
науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби). Позивачу ОСОБА_1. допомога у
розмірі 50% грошового забезпечення була встановлена перед виходом на пенсію, а
тому не відноситься до виду додаткового грошового забезпечення, що має
постійний характер.

У відповідних Указах Президента України, які стосуються
виплати надбавок рядовому та начальницькому складу органів внутрішніх справ,
передбачено їх виплату у межах фінансування. Матеріальна допомога у розмірі
місячного грошового забезпечення на рік
передбачена абз. 3 ст. 2 указу Президента України № 926 від 04.10.1996 року
“Про умови грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу та
оплату праці працівників органів внутрішніх справ”. У 2001-2005 роках коштів на
матеріальну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення на рік не
виділялися. Керівник підрозділу органу внутрішніх справ міг у порядку винятку прийняти
рішення про виділення одноразової матеріальної допомоги за рахунок економії
фонду заробітної плати при звернення працівника з письмовим рапортом, однак
позивач із таким не звертався.

Представник апелянта у ході апеляційного
розгляду вимоги апеляційної скарги підтримав, давши пояснення аналогічні до
викладеного у ній. Просить апеляційну скаргу задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, на
виклик апеляційного суду не прибули, що
не перешкоджає судовому розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до наказу
по особовому складу УМВСУ у Закарпатській області № 281/ос від 31.08.2005 року
позивача ОСОБА_1. було звільнено у званні старшого прапорщика міліції у
відставку із зняттям із військового обліку за п. 65 “а” (за віком) Положення
про порядок проходження служби працівниками органів внутрішніх справ. По
грошовому атестату № 35 від 16.09.2005 року позивачу було нараховано місячне
грошове забезпечення за серпень 2005
року у сумі 2203,62грн. та 150грн. відповідно до вимог Постанови Кабінету
Міністрів України № 299 від 19.04.2005 року, а також одноразову вихідну
допомогу у розмірі 13324,71грн. При цьому відповідачем було недонараховано до
вихідної допомоги при звільненні 9813,3грн. Крім того, позивачу була нарахована
компенсація за формений одяг у розмірі 1230,68грн., яка при звільненні
виплачена не була. Протягом 2001-2005 років позивачу не нараховувалася та не
виплачувалася матеріальна допомога у розмірі місячного грошового забезпечення
відповідно до вимог Указу Президента України № 926 від 04.10.1996 року,
загальна сума якої становить 2613,9грн. і повинна бути включена до розрахунку
при звільненні. Оскільки після звільнення з позивачем не був проведений
остаточний розрахунок, то на його користь
підлягає стягненню за період з вересня 2005 року по червень 2007 року
35656,06 грн. відповідно до вимог ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів
погоджується частково, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України “Про
міліцію” порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 1 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української
РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. N 114, яке було чинне на
час виникнення спірних правовідносин, воно визначає порядок проходження служби
особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Української
РСР, їх права і обов'язки.

Виходячи
із наведених правових норм та враховуючи особливий порядок прийняття, проходження
та звільнення із служби у органах внутрішніх справ, колегія суддів погоджується
із покликанням апелянта на те, що на працівників міліції, не поширюються вимоги
КЗпП України, оскільки вони перебувають на специфічній публічній службі, а не
знаходяться у трудових відносинах із державою.

Відтак
задоволення судом першої інстанції вимог позивача щодо стягнення з відповідача
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із покликанням
на ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, на думку колегії суддів, є безпідставним,
оскільки зазначене Положення, затверджене постановою Кабінету Міністрів
УРСР від 29 липня 1991 р. N 114, норми
якого носять спеціальний характер при регулюванні даних правовідносин, такої
можливості не передбачає.

Як
вбачається із довідки відповідача № 284 від 13 вересня 2005 року, ним
визнається факт заборгованості перед позивачем у сумі 1230,68грн. у зв'язку із
непроведенням виплати компенсації замість належних предметів форменого
обмундирування (а.с.10). Наявність такої заборгованості визнавалася
представником позивача у письмових поясненнях від 02.08.2007 року (а.с. 39-40).
Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у частині
стягнення зазначеної заборгованості на користь позивача ОСОБА_1.

Що
стосується вимог позивача про стягнення на його користь матеріальної допомоги у
розмірі місячного грошового забезпечення на рік відповідно до вимог Указу
Президента України № 926 від 04.10.1996 року за 2001-2005 роки, то у ході
судового розгляду було безспірно встановлено, що протягом зазначеного часу така
позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.

Положеннями абзацу 4 пункту 2 Указу Президента
України № 926 від 04.10.1996 року “Про умови грошового забезпечення осіб
рядового та начальницького складу та оплату праці працівників органів
внутрішніх справ” передбачено виплачувати особам рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного
грошового забезпечення на рік. При цьому положеннями даного нормативного акту
не ставиться проведення даних виплат у залежність від будь-яких чинників, що
свідчить про безумовний обов'язок відповідача провести такі виплати. Відповідно
до наявної у матеріалах справи довідки від 07.06.2007 року № 5238 розмір
середньомісячного грошового забезпечення позивача ОСОБА_1. у 2001 році становив
267,3грн., у 2002 році - 392,65грн., у 2003 році - 476,93грн., у 2004 році -
503,57грн., у 2005 році - 673,45 грн.

З
урахуванням наведеного

267,30 + 392,65 + 476,93 + 503,57 + 673,45 = 2313,9грн.

Таким
чином, за період 2001-2005 років позивачу було недоплачено такої матеріальної
допомоги у розмірі 2313,9грн., які підлягають стягненню на його користь при
повному розрахунку при звільненні.

Щодо
вимог позивача, що стосуються одноразової допомоги при звільненні, то
відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, дія якої поширюється на
нього, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі
служби за віком виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна норма міститься у пункті 10 постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 “Про порядок обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та
військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей”.

Відповідно до довідок відповідача від 07.06.2007 року №
5238 (а.с. 11) та від 14.03.2008 року № 2456, наданої на запит апеляційного
суду, сума грошового забезпечення позивача, з якої обчислюється пенсія та
грошова допомога при звільненні, становить 2203,62 грн.

З наказу відповідача № 281/ос від 31.08.2005 року (а.с.6)
вбачається, що вислуга років у органах внутрішніх справ позивача ОСОБА_1. на
день звільнення складала 21 рік 2 місяці 1 день.

Таким
чином, одноразова грошова допомога позивача у розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби повинна
становити:

( 2203,62 х 0,5 ) х 21 = 23138,01грн.

Із
врахуванням виплаченої позивачу на час звернення до суду грошової допомоги у
розмірі 13324,71 грн. заборгованість відповідача по одноразовій допомозі при
звільненні становить:

23138,01 - 13324,71 = 9813,3грн.

З огляду на
наведене колегія суддів приходить до переконання, що під час вирішення даного
спору судом першої інстанції було допущено невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення вимог матеріального або процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи. Відтак апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 202 п.3, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу управління Міністерства внутрішніх
справ України у Закарпатській області задовольнити частково.

Скасувати
постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 серпня
2007 року у справі № 2-а-40/07 у частині
стягнення з управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській
області на користь ОСОБА_1 9613,30 грн. ненарахованої та невиплаченої
одноразової допомоги, 2613,90грн. ненарахованої та невиплаченої допомоги за
2001-2005 роки, 35656,06 грн. за несвоєчасний розрахунок при звільненні та
ухвалити нову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 з управління Міністерства
внутрішніх справ України у Закарпатській області 2313,90 грн. матеріальної
допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення на рік за 2001-2005 роки та
9813,30 грн. недоплаченої одноразової допомоги при звільненні.

У решті
оскаржувану постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від
07 серпня 2007 року у справі № 2-а-40/07 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій