Справа № 22-а-2309/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Русанова Т.Т.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2008 року
справа № 22-а-2309/08

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Міронової Г.М.

суддів: Геращенка І.В., Сухарька М.Г.

при секретарі за участі представників: від позивача: від
відповідача:

Скопинській А.О.
не з'явився; не з'явився;

розглянувши у відкритому
апеляційну скаргу

судовому засіданні ОСОБА_2(представник позивача за довіреністю від 15.10.2007 року - в
справі)

на постанову

Первомайського міського суду Луганської області

Від

24 грудня 2007 року

У адміністративній справі

№ 2-а-268/07

за позовом

ОСОБА_1;

До

Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області

Про

визнання рішення про відмову в виплаті пенсії згідно
проведеного перерахунку незаконним,

ВСТАНОВИЛА:

В
жовтні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області про визнання рішення про відмову в виплаті
пенсії згідно проведеного перерахунку незаконним відмови у призначені пенсії по інвалідності згідно з ч.
4 ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю згідно зі ст. 50 цього ж Закону, та зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області призначити
державну пенсію як інваліду, захворювання якого пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи для інваліду
2 групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також призначити щомісячну додаткову пенсію за
шкоду заподіяну здоров'ю
в розмірі: інвалідам 2 групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку встановленого законом мінімального розміру пенсій за віком
- 269,25 грн.

Постановою
Первомайського міського суду Луганської області від 24 грудня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.
Первомайську Луганської області
відмовлено.

Не
погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та постановити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, послався на те, що
порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Постановами Кабінету Міністрів, а тому
пенсія позивачу призначена та виплачується відповідно чинного законодавства.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, були
повідомлені належним чином, надіслав заперечення проти задоволення апеляційної
скарги.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої
інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії,
інші види соціальних виплат та допомоги,
що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого
Законом.

Позивач належить (віднесений) до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, є інвалідом другої групи,
що підтверджується копіями посвідчень, наявних у матеріалах справи (а.с. 6-9).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно
до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно
шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону
передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг
визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Розділ 8 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон) передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Приписами зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року
максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з
урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги
та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках
відповідно до цього Закону, не може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії
за віком, встановленої абзацом першим частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, на місяць згідно із Законом
№ 489-5 від 19 грудня 2006 року. Такий самий граничний розмір визначений даною
статтею для пенсій, призначених у 2006 році відповідно до Закону № 3235-15 від
20 грудня 2005 року.

Проаналізувавши норми даної статті,
колегія суддів зазначає, що ними визначений
загальний граничний (максимальний) розмір пенсій, призначених (перерахованих)
за нормами спеціального закону, у 2006-2007 роках, а також граничний розмір
пенсій призначених за спеціальним законом у 2006 році.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам,
віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 2 групи - 75
відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до
статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії
чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та
умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у
зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як
особи віднесеного до 1 категорії.

Згідно
частини третьої ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія
у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно
до ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчим по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Колегія суддів зазначає, що даною нормою визначений для даної категорії
нижчий розмір державних пенсій. Таким чином,
якщо нормами статті 49 спеціального закону передбачений максимальний розмір, то
частиною 4 статті 54 даного закону нижчий розмір державної пенсії для
інвалідів, віднесених виключно до першої категорії, та у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Посилання суду першої інстанції на частину 3 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що
мінімальний розмір пенсій за віком визначений цією статтею застосовується
виключно для визначення розмірів пенсій призначених згідно з цим Законом (тобто
законом «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»). Порядок же
обчислення пенсій категоріям осіб, інвалідність яких настала внаслідок каліцтва
чи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС регулюється ч. 5 ст. 54 спеціального Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської аварії» та
відповідними постановами Кабінету
Міністрів України, відповідно до якої і був нарахований розмір пенсії позивачу,
який є вищим за 8 мінімальних пенсій за віком є помилковим, оскільки ототожнювати порядок і розмір в силу різного
правового навантаження цих значень неможливо.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про
прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України
„Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 5 жовтня
2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум
використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за
віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня
2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум
на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в
законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум
публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19
грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року („Урядовий
кур'єр” від 23 грудня 2006 року), був затверджений прожитковий мінімум на одну
особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 387
гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року №
749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року („Урядовий кур'єр” та
„Голос України” від 28 березня 2007 року), якою прожитковий мінімум для особи,
яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня -
406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена
абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1
жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11
коп.

Таким чином, для позивача, як інваліда 2 групи, особи, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та
додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Позиція суду першої інстанції
ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд яких не
підтверджує доводи суду стосовно того, що будь-якою із них визначений
мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня пенсії, у
тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року у справі № 1-21/2005, а також у рішенні
№ від 09.07.12007 року у справі № 6-рп),
пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і постановляючи нове рішення у даній
справі, колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких
базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і
право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6,
статтею 8, частиною 2 статті 19,
статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері
пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією
забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань,
виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів вважає, що дії Управління щодо виплати пенсій позивачу
(державної та додаткової) у розмірах менших від шести мінімальних пенсій за
віком є неправомірними, оскільки не відповідають вимогам частини 4 статті 54
Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Проте, позивач в своєму адміністративному позові необґрунтовано висуває
вимоги щодо зобов'язання відповідача робити перерахунок пенсії, у разі
підвищення мінімальної пенсії за віком, оскільки Кодексом адміністративного
судочинства передбачено відновлювати лише порушені права громадянина, а не ті,
які можуть бути порушені в майбутньому.

Приймаючи викладене до уваги, колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи та
порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198,
202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2(за довіреністю від
15.10.2007 року) на постанову Первомайського міського суду Луганської області
від 24 грудня 2007 року у справі № 2-а-268/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області про визнання неправомірними дій про визнання
рішення про відмову в виплаті пенсії згідно проведеного перерахунку незаконним
- задовольнити частково.

Скасувати постанову Первомайського міського суду Луганської області від 24
грудня 2007 року у справі № 2-а-268/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області про визнання рішення про відмову в виплаті
пенсії згідно проведеного перерахунку незаконним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.
Первомайську Луганської області
задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області незаконними
та зобов'язати здійснити перерахунок пенсії по інвалідності у відповідності зі
ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком у відповідності до ч. 1
ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» від
15.07.1999 року № 966-XIV, ст.
59 Закону України “Про державний бюджет
на 2005 рік”, ст. 65 Закону України «Про Державний
бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року № 3235-IV, ст. 62 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-5 із
змінами та доповненнями, і згідно до вимог ст. 45
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року № 1058-IV з
часу звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії,
яка знаходиться у матеріалах пенсійної справи, тобто з 01 вересня 2006 року.

В іншій часті позовних вимог - відмовити.

Постанова
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: