Справа № 22ас-163/2007
Суддя: Ткач О.І.
Дата ухвалення: 2007-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2007 року Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Зваоича С.Б. Суддів - Ткач О.І., Бахметової В.Ж. при секретарі
Заєць К.В. з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
міськрайсуду від 8 лютого 2007 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління МВС України в
Тернопільській області про визнання неправомірними дій начальника відділу фінансових ресурсів та економіки УМВСУ в
Тернопільській області,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом
з приводу порушення начальником відділу фінансових ресурсів та економіки УМВСУ
в Тернопільській області його прав.

Позивач
зазначив, що 25 квітня 2006 року при виконанні службових обов'язків отримав
тяжкі тілесні ушкодження в результаті чого був визнаний інвалідом третьої
групи.

Згідно існуючого
законодавства йому гарантована страхова виплата в розмірі трирічного грошового
утримання за останньою посадою, але начальник вищезазначеного
відділу відмовляє у видачі довідки про грошове утримання з зазначенням,
як основних видів, так і додаткових видів забезпечення, посилаючись на
роз'яснення департаменту фінансових ресурсів та економіки МВС України.

Постановою
Тернопільського міськрайсуду від 8 лютого 2007 року відмовлено в задоволенні
вказаних вимог.

В
апеляційній скарзі
ОСОБА_1. просить скасувати
постанову

Справа № 22ас-163 Головуючий у 1-й інстанції - Юрдига О.С.

Категорія - 38 Доповідач - Ткач О.І.

- 2 -

посилаючись на те, що суд невірно трактував норми закону
стосовно термінів "грошове
утримання" та "грошове забезпечення" і тим самим звузив його
права на утримання страхових виплат.

Суд апеляційної
інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу,
перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами
справи, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався
листом МВС України, відомчим нормативним актом, про те, що страхові виплати
вираховуються з видів грошового утримання, яке складається з посадового окладу,
окладу за спеціальним званням та надбавку за вислугу років; додаткові ж види
оплати не враховуються. При цьому, суд першої інстанції на обгрунтування свого
висновку зіслався на наказ Міністерства Оборони України №75 від 5.03.2001 року,
в якому використовується термін "оклади грошового утримання",як на
аналогію закону згідно ст. 8 ЦК
України.

Суд апеляційні" інстанції не погоджується з даним висновком, оскільки
він не узгоджується з законодавством,
яке регулює дані відносини.

Так, станом на
день настання страхової події, статті 19 та 23 Закону " Про міліцію"
діяли в редакції від 20 грудня 1990 року, в якій застосовано законодавцем
термін "грошове утримання".

Згідно вказаного закону стаття 23
передбачала право працівника міліції, в

разі отримання каліцтва при виконанні службових
обов'язків, на отримання допомоги в розмірі від трирічного до п'ятирічного
грошового утримання.

Аналогічне право
працівника міліції знайшло своє відображення і в Положенні про порядок і умови
державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького
та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки,
яке затверджено постановою Кабінету Міністрів №59 від 29 червня 1991 року ( в ред. 1997 року)

Законом
"Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань
соціального захисту військослужбовців, військозобов"язвних та резервістів,
які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких
інших осіб" №328 від 3 листопада 2006 року внесено зміни у вищезазначені
статті закону України "Про міліцію"і слово "утримання"
замінено словом "забезпечення".

Термін грошове
утримання законодавцем було застосовано лише в 1990 році в Законі "Про
міліцію", оскільки починаючи з 1991 року в Законах "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року - стаття 9 та "Про
загальний військовий обов'язок і військову службу" від 25 березня 1992
року- стаття 21 законодавцем застосовано термін"грошове
забезпечення".

Аналогічно застосовувася і застосовується
термін"грошове забезпечення" і

- 3 -

в постановах Кабінету Міністрів та
Указах Президента, що стосується матеріального гарантування державою оплати
праці військослужбовців, працівників правохоронних органів.

В Указі Президента України № 926/96 від 4 жовтня 1996 року (в ред. 2001 року) "Про умови грошового забезпечення осіб
рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх
справ" передбачено форми і розміри грошового забезпечення ; термін грошове
утримання не вживається.

Таким чином,
аналізуючи, починаючи з 1991 року, прийняті Закони та Укази Президента щодо
оплати праці працівників правоохоронних органів та військослужбовців, законодавцем вживається термін "грошове
забезпечення", оскільки саме такий іменник існує в словниковій базі
укараїнської мови.

Термін "
оклади грошового утримання" використано МВС та Міністерством оборони
України лише в своїх відомчих наказах та роз'ясненнях, а дані відомства не
наділені правом тлумачення Законів та його термінів.

Тому обгрунтування судом першої інстанції свого висновку з посиланням на
відомчі нормативні акти, які не узгоджуються з законадавчими актами в термінології,
не можна вважати законним.

Керуючись
ст.ст. 199, 202 207 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Тернопільського міськрайсуду від 8 лютого 2007 року та
ухвалити нову.

Задовольнити
адміністративний позов ОСОБА_1 та зобов'язати керівництво відповідного відділу
управління внутрішніх справ України в Тернопільській області видати довідку про
грошове забезпечення, яке включає як основні види, так і додаткові види
грошового забезпечення.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення, але може бути

оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України

протягом
одного місяця.