Справа № 22-а-1566/2008
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий 1 інстанції - Яремчук В.І. Суддя
доповідач - Мельнікова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2008 року колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного
суду

у складі:

головуючого судді -
Мельнікової Л.В.

суддів: - Подобайло З.Г., Григорова А.М.

при секретарі - Касян В.Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Харкові апеляційну скаргу громадянина
Афганістану ОСОБА_1на постанову Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2007 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1до Державного комітету України у справах
національностей та релігії про скасування рішення про відхилення скарги про
надання статусу біженця і зобов'язання розглянути скаргу, -

В с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року позивач громадянин Афганістану
ОСОБА_1звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним
позовом до Державного комітету України у справах національностей та релігії,
яким просив скасувати рішення Державного комітету України у справах
національностей та міграції від 01 грудня 2005 року № 909 про відхилення його
скарги; зобов'язати Державний комітет України у справах національностей та
міграції прийняти його скаргу на рішення Управління міграційної служби в
Харківській області до розгляду та розглянути її за суттю.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що
29 вересня 2005 року він звернувся до Управління міграційної служби в
Харківській області із заявою про надання статусу біженця в Україні з причини
побоювання стати жертвою переслідування з боку існуючої влади в Афганістані. 31
жовтня 2005 року отримав повідомлення про відмову, яку оскаржив до Державного
комітету України у справах національностей та релігії. Державний комітет
відхилив його скаргу.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 26
червня 2007 року замінено відповідача Державний комітет України у справах національностей
та міграції на Державний комітет України у справах національностей та релігії,
оскільки згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державного
комітету України у справах національностей та релігії» № 1575 від 08 листопада
2006 року реорганізовано Державний комітет України у справах національностей та
міграції шляхом об'єднання з Державним департаментом у справах релігії у
Державний комітет України у справах національностей та релігії.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2007 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Будучі незгодним з постановою суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, в апеляційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати
постанову суду першої інстанції та зобов'язати Управління міграційної служби в
Харківській області прийняти заяву щодо оформлення документів для вирішення
питання про надання статусу біженця.

В засідання колегії суддів сторони не прибули, своїми
заявами просили розглядати справу за їх відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши надані письмові
докази в їх сукупності, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1задоволенню не підлягає, а постанову Московського районного суду м.
Харкова від 23 листопада 2007 року слід
залишити без змін відповідно правил ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, 1970
року народження, громадянин Ісламської Держави Афганістан, за національністю
таджик, за віросповіданням суніт, уродженець м. Кабулу. Відповідно до
матеріалів особової справи країну постійного проживання залишив у 1994 році. До
України прибув літаком у 1996 році. Має два паспортних документи, які видані
Посольством Афганістану в Києві.

З 1984 року 1989 рік перебував у
Чехословакії з метою навчання для
отримання середньої освіти. З 1989 року по 1991 рік проходив дворічну строкову
військову службу в Афганістані . Потім працевлаштувався помічником бухгалтера у
Міністерстві охорони здоров'я. У 1994 році сім'я переїхала до Пакистану, а у
1996 році він літаком прибув до м. Одеса на Україну.

29 вересня 2005 року позивач звернувся до Управління
міграційної служби в Харківській області із заявою про надання статусу біженця
в Україні з причини побоювання стати жертвою переслідування з боку існуючої
влади в Афганістані.

31 жовтня 2005 року ОСОБА_1відмовлено в оформленні
документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, у зв'язку з тим,
що його заява є очевидно необґрунтованою, оскільки не містить вагомих причин
побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної
групи або політичних переконань, визначених абз.2 ст. 1 Закону України «Про
біженців», у ході проведення співбесіди він не обґрунтував свої побоювання
стати жертвою переслідувань конкретними фактами. Про це свідчать висновок
головного спеціаліста-юриста і наказ № 123-0 від 02 вересня 2005 року.

Позивачем дане рішення було оскаржено до Державного
комітету України у справах національностей та міграції. За результатами
розгляду скарги Державний комітет України у справах національностей та міграції прийняв рішення №
909 від 01 грудня 2005 року у відповідності з абз.6 ст. 12 Закону України «Про
біженців» про відхилення скарги ОСОБА_1на рішення управління міграційної служби
в Харківській області про відмову особі в оформленні документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця в Україні.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про біженців»,
біженець - особа, яка не є громадянином
України і внаслідок цілком обґрунтованих
побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства

(підданства), належності до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї
громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань, або, не
маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання,
не може чи
не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Згідно зі ст.. 10 даного Закону, статус біженця не
надається особі стосовно якої встановлено, що умови, передбачені у ст.. 1 цього
Закону, відсутні.

Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в
суді апеляційної інстанції, позивач не обґрунтував свої побоювання стати
жертвою переслідувань конкретними фактами і в ході співбесіди в Управлінні
міграційної служби в Харківській області, не розповів про випадки його
переслідування та не навів обґрунтованих
підстав побоювань стати жертвою переслідувань. Як свідчать матеріали справи,
ОСОБА_1на батьківщині вів звичний образ життя, не займав політичних посад,
відсутні будь-які причини для його переслідування.

Відповідно до Положення про Державний комітет України у
справах національностей та релігій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів
України № 201 від 14 лютого 2007 року, Державний комітет України у справах
національностей та релігій є центральним органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України.

Згідно зі ст.. 6 Закону України «Про біженців», до
компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у
справах міграції належить, зокрема, розгляд скарг на рішення органів
міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та
Севастополі про відмову у прийняті заяви про надання статусу біженця та про
відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу
біженця та скасування цих рішень, якщо вони були прийняті з порушенням
законодавства про біженців.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про біженців»,
рішення про відмову в оформленні документів
для вирішення питань щодо надання
статусу біженця приймаються за заявами,
які є очевидно необґрунтованими,
тобто якщо у заявника відсутні
умови, передбачені абзацом другим
статті 1 цього Закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що рішення Державного комітету України у справах
національностей та міграції № 909 від 01 грудня 2005 року було прийнято в межах
компетенції, згідно з вимогами діючого законодавства, є правомірним,
обґрунтованим та прийнятим на підставі повного і всебічного вивчення обставин,
викладених заявником у заяві про надання статусу біженця та наявних у
матеріалах справи. Скарга ОСОБА_1була розглянута по суті , підстав для
повторного прийняття скарги до розгляду не має.

Відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства
України, - суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п. 1, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1-
залишити без задоволення, а постанову Московського районного суду м.
Харкова від 23 листопада 2007 року - без
змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом місяця.

Головуючий суддя - (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді -
(підпис)
З.Г. Подобайло

(підпис) А.М. Григоров

Повний текст ухвали виготовлений 05 травня 2008 року.

Згідно з оригіналом

Суддя
Л.В. Мельнікова