Справа № 9/177
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

17.04.2008 р.
№ 9/177

За
позовом

ОСОБА_1

до

Відповідач
1 - Головне Управління Пенсійного
фонду України в м. Києві Відповідач 2 - Управління Пенсійного фонду в Деснянському
районі м. Києва

про

зобов'язання
вчинити дії

Суддя
Кротюк О.В.

Секретар
судового засідання Таран Т.К.

Представники:

Від
позивача:

ОСОБА_1.

Від
відповідача 1: Від
відповідача 2:

Не
з'явився Кручко О.Ю (довіреність від 18.03.08р.)

До
Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом
звернулась ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України м. Києва
про визнання протиправною бездіяльністю відповідача, зобов'язання відповідача
перерахувати та виплатити з 09.07.2007р.
пенсію з врахуванням доплати в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

За ініціативою суду та згодою
позивача судом залучено співвідповідачем Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва.

22.01.2008 позивач збільшив позовні
вимоги в частині здійснення перерахунку та виплати доплати з 01.01.2006р.

17.04.2008 року позивач зменшив
позовні вимоги і просить суд зобов'язати відповідачів перерахувати та виплатити
доплату як дитині війни в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком з
01.01.2007р.

Відповідач - Головне управління
Пенсійного фонду в м. Києві зазначили що воно не є належним відповідачем з
огляду на те, що всі позовні вимоги стосуються функцій та повноважень районного
управління Пенсійного фонду в місті Києві.

Відповідач - Управління Пенсійного
фонду в Деснянському районі м. Києва заперечив позов, покликаючись на
невизначеність бази розрахунку -мінімальної пенсії за віком, необхідності
законодавчого врегулювання зазначеного питання.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Статтею
6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” (№2195-IV від
18.11.2004р.) у редакції Закону України до 28.12.2007 передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Дію
статті 6 зупинено на 2007 рік, з урахуванням
статті 111 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, згідно із Законом
України від 19.12.2006 р. N 489-V.

Зупинення
дії статті 6 на 2007 рік, передбачене пунктом 12 статті 71 Закону України від
19.12.2006 р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 р. N 6-рп/2007.

Відповідач
покликається на те, що діючими законами України на час 2007 року не було
визначено розміру мінімальної пенсії за віком щодо положень Закону України “Про
соціальний захист дітей війни”, а також не встановлено відповідного механізму
розрахунку.

Частиною
третьою статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого
законом. Іншими словами, пенсії та інші види соціальних виплат що є єдиним
джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який
встановлюється законом.

У
відповідності до положень статті 46 Конституції України прийнято Закон України
«Про прожитковий мінімум»(№ 966-XIV від 15.07.1999р.). Цей Закон дає визначення
прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян
на достатній життєвий рівень.

Частиною
другою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що
прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на
одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18
років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею
другою закону «Про прожитковий мінімум»визначено, що прожитковий мінімум
застосовується зокрема для:

· встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій
та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів
України;

· формування Державного бюджету України
та місцевих бюджетів.

Тобто
з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку
мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних
виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується
зокрема на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії,
інші види соціальних виплат та допомоги
не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.
Крім того державний бюджет України при його формуванні грунтується на
прожитковому мінімумі, з огляду на що, витратна частина Бюджету України не може
не базуватися на прожитковому мінімумі як соціальній гарантії, встановленій Конституцією
України -основним законом України, який має найвищу юридичну силу, норми якого
є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У
відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Таким
чином, встановлена частиною третьою статті 46 Конституції України мінімальна
соціальна гарантія як база нарахування для визначення пенсії та інших видів
соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування - є прожитковий мінімум, який
встановлюється законом, не може бути зменшений ані законом, ані підзаконним
нормативно-правовим актом.

Законом
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 19.12.2006 р. № 489-V
статтею 62 встановлено розмір прожитковий мінімум, в тому числі найменшим
розміром з яких є прожитковий мінімум
для осіб які втратили працездатність.

Діючим
законодавством України на 2007 рік точно не визначено таку базу для нарахувань
підвищень як мінімальна пенсія за віком. Тобто жодним нормативно-правовим актом
на 2007 рік щодо Закону України “Про соціальний захист дітей війни” прямо у
абсолютній величині не визначено розмір мінімальної пенсії за віком як
соціальної гарантії та бази нарахувань у відповідності до частини третьої
статті 46 Конституції України.

Разом
з тим, суд вважає, що не дивлячись на те, що законом не встановлено в
абсолютній величині точного розміру пенсії за віком в цілях розрахунку за
статтею 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, це не означає, що
законом не визначено мінімального такого розміру. Якщо закон не встановлює
розміру бази нарахування в абсолютній величині і при наявності мінімального
розміру бази нарахування, то це не означає, що особа не має взагалі право
(обмежується у праві) на отримання і реалізацію права, визначеного
законом.

Так,
найменший розмір соціальної гарантії в 2007 році встановлений статтею 46
Конституції України як база для нарахування пенсій, соціальних виплат, які є
основним джерелом існування і становить розмір мінімального прожиткового
мінімуму для осіб які втратили працездатність, менше якого ані пенсії, ані інші
види соціальних виплат та допомоги (як база для розрахунку та виплати особі, що
є основним для неї джерелом існування) бути не можуть.

Отже
розмір мінімальної пенсії за віком в
розумінні статті 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” як база
для розрахунку доплати, в будь-якому разі не може бути меншою ніж мінімальний розмір прожиткового мінімуму
визначеного законом, яким є прожитковий
мінімум для осіб які втратили працездатність. Мінімальний розмір бази
нарахування не може бути перешкодою для реалізації особою свого права на
отримання відповідної доплати. У разі встановлення абсолютної величини для
здійснення відповідних виплат у більшому розмірі ніж мінімальний прожитковий
мінімум для осіб які втратили працездатність, то така різниця може бути
перерахована і виплачена особі чиїх прав та інтересів ця виплата стосується.

Крім
того, суд вважає, якщо прямо не встановлено для Закону “Про соціальний захист
дітей війни” бази нарахувань підвищень, але зроблено посилання на категорію
мінімальна пенсія за віком, яка є категорією соціальної гарантії згідно зі
статтею 46 Конституцією України, органи державної влади повинні керуватися
нормами Конституції України і законів України виходячи з мінімальних соціальних
гарантій встановлених законами України і не можуть порушувати норми статті 22
Конституції України, які є нормами прямої дії. Інакше при наявності
конституційного права на соціальний захист невикористання мінімальних гарантій
визначених законом є порушенням державою своїх конституційних зобов'язань.

Суд у
вирішені справи додатково керується статтею 8 КАС України у відповідності до якої суд при
вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого
зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З
огляду на це суд зазначає, що правовідносини, що виникають в процесі реалізації
права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної
визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність
певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод
громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду
ЄС у справі ОСОБА_2v. Home Office (Case 41/74 ОСОБА_2v. Home Office) принцип
юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу
покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться
у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія
зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави,
який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям
війни надбавок до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють
протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема,
щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи
поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для
виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою
чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Суд
не приймає до уваги покликання відповідача з приводу відсутності фінансових
можливостей бюджетних асигнувань з огляду на наступне.

Суд
бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема справа
“ОСОБА_3 проти України”, справа ОСОБА_2v. Home Office (Case 41/74 ОСОБА_2v.
Home Office; справа про принцип юридичної визначеності). Про першу, зокрема,
зазначено у листі Верховного суду України від 07.2006 року № 1-5/400.
Зазначеним листом Верховний суд України акцентує увагу на те, що реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань.
Крім того, у випадках коли з набуттям чинності певним законом, його нормами
призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин
застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Позивач
просить здійснити нарахування та виплату зазначеного підвищення починаючи з
01.01.2007 року. Суд бере до уваги що рішення Конституційного суду по справі N
6-рп/2007 прийнято від 09.07.2007. У відповідності до положень статті 152
Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, право позивача на нарахування
відновилося з дня прийняття рішення
Конституційним Судом України по справі N 6-рп/2007 від 09.07.2007. Таким
чином нарахування підвищення має бути вчинено з дня набрання вищевказаного
рішення Конституційного Суду України.

Позовні
вимоги позивача заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в м.
Києві. За ініціативою суду і погодженням позивача судом залучено
співвідповідачем Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.
Києва як особи, яка має і веде пенсійну справу позивача і безпосередньо
здійснює відповідні пенсійні нарахування. З огляду на це належним відповідачем
є лише Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва.

У
відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від 28.06.1996р.)
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Частиною
1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд
також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема:

1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно
з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність
прийнятого ним оскаржуваного рішення про відсутність підстав для нарахування
доплати.

Зважаючи
на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163 КАС України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов
частково.

2. Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі міста Києва здійснити з 09.07.2007 року
нарахування та виплату доплати ОСОБА_1. як дитині війни виходячи з розрахунку
прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, визначеного законом
на 2007 рік.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
О.В. Кротюк