Справа № 12/204
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2008-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

(ВСТУПНА
ТА РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА)

м.
Київ

21.04.2008 р.
№ 12/204

Окружний
адміністративний суд міста Києва в складі:

головуючого
-судді Цвіркуна Ю.І.,

при
секретарі Рудик Т.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Київського міського військового комісаріату, Головного управління Пенсійного
фонду України в місті Києві про бездіяльність щодо нарахування і виплати
недоплаченої суми пенсії за минулий час,

встановив:

Позивач
звернувся до адміністративного суду із позовом до відповідачів про
бездіяльність щодо нарахування і виплати недоплаченої суми пенсії за минулий
час, в якому просить визнати відмову відповідачів в перерахунку пенсії
протиправною і зобов'язати їх провести перерахунок його пенсії: - з 20.04.2001
року до 31.12.2004 року з врахуванням щомісячної премії у розмірі 33, 3% згідно
з Указом Президента України від 04.10.1996 року №923, постанови КМ України від
22.05.2000 року №829; - з 20.01.2001 року по 31.12.2002 року з врахуванням 40%
надбавки, передбаченої Указом Президента від 14.07.1999 року №847; - з
01.01.2003 року до 31.12.2004 року з врахуванням 100% надбавки, передбаченої
Указом Президента України від 23.02.2002 року №173; - з 01.05.2003 року до
31.12.2004 року з врахуванням 50% надбавки, передбаченої Указом Президента
України від 05.05.2003 року №389.

В
суді представник позивача позовні вимоги підтримав повністю і просив їх
задовольнити, посилаючись на те, що державні органи не дотримуються вимог
законодавства України при виплаті позивачу пенсії, чим порушують його права.

Київський
міський військовий комісаріат, повідомлений належним чином, свого представника
до суду не направив, причини неявки не
сповістив.

Представник
Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві позов не визнав,
аргументуючи тим, що згідно із положеннями законодавства України підстав для
перерахунку пенсії позивачу немає.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та пенсійну справу
позивача, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи
з наступного.

З
12.04.2001 року позивач є пенсіонером із числа військовослужбовців, одержує
пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб», назва і положення якого змінювались,
і вимагає перерахувати пенсію з урахуванням премій та надбавок, за рахунок яких
збільшилося грошове утримання військовослужбовців після звільнення позивача з
військової служби.

Частина
3 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб" в редакції Закону від 9 квітня 1992 p. N2262-XII передбачала, що
пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей обчислюються з
грошового забезпечення цих військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу. При цьому для обчислення їм пенсій враховуються відповідні оклади за
посадою, військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу
років, грошова компенсація замість продовольчого пайка, надбавки за вчене звання
і вчену ступінь, кваліфікацію і умови служби у порядку і розмірах, що
визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тож
сам Закон не встановлював будь-яких обмежень щодо розміру пенсії, а відносив це
питання на вирішення Кабінетом Міністрів України.

Згідно
з п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393
"Про порядок обчислення вислуги років, призначення пенсії і грошової
допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" пенсії
обчислюються з таких видів грошового забезпечення: окладу за останньою штатною
посадою, займаною перед звільненням, окладу за військові звання, процентної
надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення, що
надаються щомісячно. При цьому розмір додаткових видів грошового забезпечення
визначається (за вибором тих, хто звернувся за пенсією) за 24 останні
календарні місяці служби підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60
календарних місяців служби підряд протягом усієї служби перед звільненням за
пенсією незалежно від наявних перерв у службі.

З
наведених обставин вбачається, щомісячна надбавка, запроваджена Указами
Президента України N 173 від 23 лютого 2002 року "Про посилення
соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ" та N 389 від 5 травня 2003 року "Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління Державної охорони України за безперервну службу", відноситься
до додаткових видів грошового забезпечення й приймається в розрахунок при нарахуванні
пенсії особам, які отримували її під час проходження служби і звільнені після
її запровадження.

Як
встановлено, позивач цієї надбавки не отримував під час проходження служби,
оскільки був звільнений зі служби до її запровадження, а тому дія вищезазначених
Указів на нього не поширюється.

Щодо
перерахування пенсії на підставі Указу Президента України від 14 липня 1999
року N847/99 "Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України", то даний Указ
втратив чинність відповідно до Указу Президента України від 23 лютого 2002 року
N 173.

Згідно
з постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393 щомісячна
премія у розмірі 33,3 % не включена до складу грошового забезпечення, з якого
має обчислюватися пенсія. Премія також не входить до додаткових видів грошового
забезпечення військовослужбовців, перелік яких затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 року N 452 "Про упорядкування
додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців", тому позивач
не має права на перерахунок пенсії з урахуванням 33,3 % премії.

Відповідно
до постанови N4 Пленуму Верховного Суду України від 15 квітня 2005 року
"Про окремі питання застосування судами законодавства про пенсійне забезпечення
військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб", законодавством з питань пенсійного забезпечення, яке діяло з 1
січня 2005 року, не було передбачено можливості перерахунку раніше призначених
пенсій у зв'язку із запровадженням після звільнення військовослужбовців та
осіб, котрі мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб", нових щомісячних додаткових видів
грошового забезпечення, яких вони не отримували під час служби, а також премій.
Закон України "Про внесення змін до статті 43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб", який набув чинності з 1 січня 2005
року, не має зворотної сили, тому вимоги щодо перерахунку пенсії з урахуванням
запроваджених після звільнення зі служби нових щомісячних видів грошового
забезпечення та премій за минулий час, тобто з 1 січня 2005 року, задоволенню
не підлягає.

У ч.2
ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до ч.1 ст. 58 Основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

В
силу п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються
форми і види пенсійного забезпечення.

За
таких обставин, суд вважає, що відповідачі, діючи в межах наданих їм
повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, у
даному випадку не мають достатніх підстав для перерахування пенсії.

При
цьому, з метою однакового застосування судами загальної юрисдикції положень
Конституції та законів України, судом враховується позиція адміністративних
судів у даній категорії справ. Зокрема, беруться до уваги ухвали Вищого
адміністративного суду України від
15.06.2006 року у справі за позовом гр.В до Київського міського військового
комісаріату про перерахунок пенсії та від 06.12.2006 року у справі за позовом
гр.Б. до Львівського обласного військового комісаріату про зобов'язання
провести перерахунок пенсії, що міститься в «Системі комплексного
інформаційного забезпечення «Ліга».

Крім
того, як встановлено, позивачу призначена пенсія з 12.04.2001 року.

Закон
України "Про внесення змін до статті 43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 15 червня 2004 року N1769-IV набрав чинності з 1 січня 2005 року.

Однак
до адміністративного суду з даним позовом позивач звернувся тільки у жовтні
2007 році.

Згідно
із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

У ч.1
ст.71 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на
яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В
силу ч.2 ст.99 КАС України для звернення
до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно
до ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду
є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо
на цьому наполягає одна із сторін.

У ч.3
ст.100 КАС України передбачено, що позовні заяви приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до
адміністративного суду.

Представник
відповідача-2 наполягав на відмові у задоволенні адміністративного позову, в
тому числі і у зв'язку з пропущенням строків звернення до суду.

Позивач
не довів поважних причин пропуску процесуального строку, встановленого КАС
України.

Таким
чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні позову.

На
основі встановленого, керуючись ст.ст.86, 99-100, 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В
задоволенні позовуОСОБА_1 відмовити повністю.

Строк
і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254
Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Заява про апеляційне
оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня
її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України -з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява і скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції у порядку, що передбачені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя
Цвіркун Ю.І.