Справа № 2а-1688/2008
Суддя: Сторчак В.Ю.
Дата ухвалення: 2008-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2008 р. Справа № 2а-1688/08

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Сторчак Володимир Юрійович,

При секретарі судового засідання: Гонті Інні Олександрівні

За участю
представників сторін:

позивача :
Гонтар В.А., Бровченко Б.В.

відповідача
: Романчук С.М.

3-я особа (ВФ ЗАТ КБ "Приватбанк" :Мединський
М.М.

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю “Трансінфотур”

до: Відділу
державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції

3-я особа, що не заявляє самостійні
вимоги на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_1

3-я особа, що не заявляє самостійні
вимоги на предмет спору на стороні відповідача: ВФ ЗАТ КБ "Приватбанк"

про: про визнання неправомірними дій державної виконавчої
служби та скасування постанови

С У Т Ь С П Р О Р У :

Заявлено позов
Товариства з обмеженою відповідальністю “Трансінфотур”до Відділу
державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції про
визнання неправомірними дій державної виконавчої служби, скасування постанови
та закриття виконавчого провадження.

Позов
мотивований, зокрема тим, що рішенням господарського суду Вінницької області,
залишеного без змін апеляційною інстанцією, переведено права та обов'язки
покупця за договорами купівлі-продажу частини адміністративної будівлі,
розташованої по вул. Ленінградській, 39 в м. Вінниці, укладеними між ТОВ
“Вінницька пересувна колона № 30”та ТОВ “Віалан”від 15.07.2002 р. та від 27.09.2002 р. на ТОВ “Трансінфотур”та визнано недійсним
договір купівлі - продажу частини
адміністративної будівлі за адресою м. Вінниця вул. Ленінградська, 39,
укладений між ТОВ “Віалан”та СПД ОСОБА_2 від 26.05.2004р.

Крім того, 13.02.2007 р. Ленінським районним судом
винесено рішення, залишене без змін апеляційним судом, про вилучення з володіння ОСОБА_1 вказаного
вище приміщення.

На підставі та відповідно до вказаного рішення державним
виконавцем 21 вересня 2007 року складено
акт вилучення в боржника предметів, зазначених у рішенні суду та передано їх
стягувачеві - ТОВ “Трансінфотур”, в зв'язку з чим винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, 15 жовтня 2007 р. державним виконавцем
ВДВС Вінницького районного управління
юстиції самовільно відкрито вказане
приміщення та передано його ВФ
“Приватбанку”.

Позивач вважає що такі дії є незаконними, оскільки виконавчі дії мають проводитись за місцем
проживання, роботи боржника або за місцем знаходження його майна. Виконання
рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, провадиться державним
виконавцем за місцем здійснення таких дій. Про вчинення виконавчих дій на
території іншого органу ДВС державний виконавець повідомляє начальника цього
органу державної виконавчої служби.

Відповідачем не було повідомлено Староміський відділ ДВС про таке, що є
порушенням вимог Закону.

За клопотаннями
позивача, ухвалами суду від 28.11.2007 р.
та від 27.03.2008 р. забезпечено адміністративний позов, шляхом заборони
вчиняти будь-які дії щодо продажу або будь-якого іншого виду відчудження
спірного приміщення до вирішення справи по суті.

Ухвалами суду від 4.12.2007 року та від 21.12.2007 року
залучено в якості 3-іх осіб, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору
на стороні відповідача: ВФ ВАТ “Приватбанк”та ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач та представник ВФ ВАТ “Приватбанку”позовні
вимоги не визнали з підстав викладених у письмових запереченнях.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, уповноваженого
представника не направив, однак, у письмових поясненнях проти вимог, викладених у позові заперечив,
мотивуючи, зокрема, тим, що ухвалою
Верховного Суду України зупинено виконання рішення Ленінського районного суду
від 13.2.2007 р.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, вислухавши пояснення представників сторін та
представника 3-ої особи ВФ ВАТ “Приватбанк”,
суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач оскаржує дії та постанову ВДВС про передачу частини адміністративного
приміщення, що знаходиться по вул.
Ленінградській, 39, м. Вінниця на відповідальне зберігання ВФ “Приватбанк”, а
тому при вирішені даної справи,
суд, розглядає питання саме про
правомірність винесення оскаржуваної постанови та вчинених в зв'язку з цим виконавчих дій.

29 серпня 2006 р.
між ЗАТ КБ “Приватбанк” (далі
Банк) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 08/06-467, забезпеченням
виконання якого стало укладання договору іпотеки від 29.08.2006 р., відповідно до якого останній передав в іпотеку нерухоме майно: виділену в
натурі частку, яка складається з приміщень в адміністративному будинку літери з
№2-1 по 2-17 (раніш з №2-1 по № 2-23) з №3-1 по № 3-3 (раніше з № 3-1 по №
3-4); № 4-1 загальною площею 429,4 м2, що
складає 31/50 частки нерухомого
майна та знаходиться за адресою: м.
Вінниця, вул. Ленінградська, 39.

Відповідно до п. п. 18.8.1, 18.8.2 вказаного договору, з метою задоволення своїх вимог
Банк має право звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів
виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених Кредитним договором, вони
не будуть виконані; у разі порушення
ОСОБА_1 обов'язків за цим договором Банк має право вимагати грошового
виконання зобов'язань зі сплати кредиту та (або) відсотків, винагород, а в разі
невиконання звернути стягнення на
предмет іпотеки.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не проводив розрахунки з
Банком, останній звернувся до нотаріуса
про вчинення виконавчого напису.

4 квітня 2007 року
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу вчинено
виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано з ОСОБА_1 стягнути приміщення в адміністративному будинку літери
з №2-1 по 2-17 (раніш з №2-1 по № 2-23) з №3-1 по № 3-3 (раніше з № 3-1 по №
3-4); № 4-1 загальною площею 429,4 м2, що
складає 31/50 частки нерухомого
майна, яке знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Ленінградська, 39 та
здійснити реалізацію переданого ОСОБА_1
в іпотеку зазначеного нерухомого майна.

17 травня 2007 року ЗАТ КБ “Приватбанк”подано заяву до
Відділу Державної виконавчої служби Вінницького районного управління
юстиції про примусове виконання
виконавчого напису, за якою, 18 травня 2007 року заступником начальника ВДВС
ВРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання
виконавчого напису, вчиненого 4.04.2007 р.

При проведені виконавчих дій, поміж іншого, державним виконавцем відповідно до Закону
України “Про виконавче провадження”:
складено акт опису та арешту заставленого боржником майна, винесено постанову про арешт майна та
заборону його відчудження, винесено постанову про зміну зберігача описаного та
арештованого майна.

Як вбачається з
акту опису й арешту майна від 22.06.2007
року описане майно прийняла на
відповідальне зберігання ОСОБА_3.

Однак, постановою
державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вінницького районного
управління юстиції від 8 жовтня 2007 р.
при примусовому виконанні виконавчого напису, встановлено, що ОСОБА_3 подано
заяву про неможливість виконання функцій зберігача майна по охороні
арештованого приміщення, а представником стягувача, в свою чергу, подано заяву про передачу арештованого майна
-Вінницькій філії ЗАТ КБ “Приватбанк”.

А тому, вказаною постановою передано на
відповідальне зберігання Вінницькій
філії ЗАТ КБ “Приватбанк”описане та арештоване майно боржника, а саме:
приміщення в адміністративному будинку літери з №2-1 по 2-17 (раніш з №2-1 по №
2-23) з №3-1 по № 3-3 (раніше з № 3-1 по № 3-4); № 4-1 загальною площею 429,4
м2, що складає 31/50 частки нерухомого майна та знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул.
Ленінградська, 39.

Відповідно до статті 33 Закону України “Про іпотеку”у разі невиконання або
неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет
іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, якою
зокрема, передбачено, що у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання -
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення
на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення
суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Статтею 3 Закону
України “Про виконавче провадження”передбачено, що примусове виконання рішень
державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих
документів, до яких, зокрема, належать
виконавчі написи нотаріусів.

Згідно ст. 5 Закону України “Про виконавче
провадження”Державний виконавець
при здійсненні виконавчого
провадження має право, зокрема, накладати арешт
на майно боржника,
передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 55 вказаного Закону під
час проведення опису
й арешту майна
боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися
ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його у
боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті
опису й арешту.

Відповідно до 5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції
України 15.12.99 № 74/5, арешт
майна полягає у
проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися
ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його
вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Пунктом 5.8.4
вказаної Інструкції передбачено, що
у разі відмови
боржника або членів його сім'ї чи представника боржника -
юридичної особи прийняти майно на зберігання, відсутності їх при проведенні
опису майна, а також за наявності обставин, що не дають змогу передати вказаним
особам майно на зберігання, державний виконавець призначає зберігачем описаного
майна іншу особу.

Аналізуючи вказані норми суд дійшов висновку про те, що
державний виконавець наділений повноваженнями щодо призначення зберігача майна
та щодо визначення особи, яка має бути зберігачем.

Разом з тим, судом не береться до уваги мотивація
позивача про те, що державний виконавець повинен був повідомити про
проведення виконавчих дій
начальника органу ДВС на території якого знаходиться майно, так як позивачем не оскаржується сам факт здійснення
виконавчого провадження, зокрема, неправомірність винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса від
4.04.2007 року.

Враховуючи викладене а також те, що позивачем
не оскаржувалися та не оскаржуються будь-які дії та постанови ДВС щодо
проведення виконавчих дій, в т. р. факт
передачі майна на зберіганняОСОБА_3, суд
прийшов висновку про правомірність винесеної 8 жовтня 2007 року постанови.

З цих же підстав не підлягає задоволенню вимога про закриття
провадження на підставі п. 6 ст. 40 закону України “Про виконавче
провадження”.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ :

В позові
відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті
ухвалами суду по справі №
2а-17624/07 від 28.11.2007 р та від 27.03.2008 р.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може
бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому
апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала
суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

ПОВНИЙ
ТЕКСТ ПОСТАНОВИ ОФОРМЛЕНО 7.04.2008 р.

ПОСТАНОВА НАБРАЛА ЗАКОННОЇ СИЛИ 18.04.2008 Р.

Суддя /підпис/ Сторчак
Володимир Юрійович

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: