Справа № 22а-347/2008
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2008-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22а-347/08
Головуючий в 1-ій інстанції Черняк Л.О.
Ряд. стат.звіту №69
Господарський суд Волинської
області № 2/51-92А
Доповідач:В.З. Улицький
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого:
Улицького В.З.

суддів:
Багрія В.М., Обрізко І.М.

секретаря: Неміш О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції на
постанову господарського суду Волинської області від 19.06.2007 року, колегія суддів, -

встановила:

У травні 2007 року Луцька об'єднана державна
податкова інспекція звернулась з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 та Колективного підприємства “Гомін” про визнання угод недійсними.

Позивач свої
позовні вимоги мотивував тим, що оскільки судом визнано недісним державну
реєстрацію СПД ОСОБА_1 з 20.10.2004 року та свідоцтво платника ПДВ з 20.10.2004
року, то у КП “Гомін” не було підстав щодо віднесення до податкового кредиту 12
369,84 грн. податку на додану вартість та включення до валових витрат 62 149,24
грн. згідно податкових накладних, виписаних від СПД ОСОБА_1 Таким чином,
укладення та виконання сторонами угоди вчинено з метою, суперечною інтересам
держави в частині приховування від оподаткування прибутків. Просили позов
задоволити.

Постановою
господарського суду Волинської області від 19.06.2007 року в позові Луцької
ОДПІ про визнання недійсними угод на суму 74 519,08 грн., укладених між КП
“Гомін” та СПД ОСОБА_1 та застосуванням наслідків, передбачених ст. 208
Господарського кодексу України - про стягнення з відповідачів СПД ОСОБА_1 та КП
“Гомін” одержаного за зобов'язаннями по 74 519,08 грн. з кожного - відмовлено.

Постанову суду
оскаржила Луцька об'єднана державна податкова інспекція. Вважає дану постанову
незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального права.

Апелянт звертає увагу на те, що в
даному випадку доказами спрямованості умислу суб'єкта оспорюваних угод на
приховування від оподаткування прибутків та доходів є неподання податкової
звітності та несплати податків від імені ОСОБА_1 до органів державної
податкової служби за відповідні періоди та виписування від його імені
податкових накладних, не будучи при цьому платником ПДВ, оскільки свідоцтво
анульоване.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної податкової інспекції слід залишити без задоволення
з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них
господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст.
208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною
з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все
належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності
наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход держави.

Відповідно до ч.1
ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Встановлено, що
видаткові накладні на виконання договору, отримані КП “Гомін” разом з отриманим
товаром складені з урахуванням усіх обов'язкових реквізитів, яких вимагає Закон
України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”. На
накладних поставлена печатка СПД ОСОБА_1 з вказаним ідентифікаційним кодом, що
цілком ідентифікує особу, яка бере участь у здійсненні операції. Разом з тим,
податкові накладні, отримані КП “Гомін” відповідають вимогам, передбаченим
Законом України “Про податок на додану вартість”. Саме ці первинні документи
були підставою для віднесення сум, зазначених в податкових накладних, до
податкового кредиту.

Щодо посилання
позивача на постанову господарського суду Волинської області від 25.01.2007
року, якою визнано недійсним свідоцтво про державну реєстацію СПД - фізичної
особи ОСОБА_1 та свідоцтво платника ПДВ з 20.10.2004 року, то слід зазначити
наступне. На момент вчинення господарського зобов'язання СПД ОСОБА_1 був
зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, мав свідоцтво платника
ПДВ, хоча і надав їх в користування іншій особі. Сам факт припинення
підприємницької діяльності не тягне за собою недійсність всіх угод з моменту
державної реєстрації до моменту виключення з державногго реєстру.

Відповідно до п. 6
Постанови Пленуму Верховного Суду “Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними” при розгляді справ про визнання угоди недійсною на підставі
ст.49 Цивільного кодексу України судам слід мати на увазі, що дія цієї норми
поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного
ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використання всупереч
закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою
метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів,
використання майна, що знаходиться у їх власності або користуванні, на шкоду
правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства, на незаконне
відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання
всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у
обігу.

Встановлено, що
несплата податку до бюджету не може бути підставою для визнаннчя господарського
зобов'язання
недійсним. Таким чином, в даному випадку правопорушенням є несплата податків, а
не вчинення правочину.

З огляду на викладене в сукупності, колегія суддів
вважає обгрунтованим та погоджується з висновком суду першої інстанції про те,
що в даному випадку слід відмовити у задоволенні позову.

В силу того, що доводами
апеляційної скарги позивача правомірності висновків суду першої інстанції не
спростовано, твердження апелянта про необхідність визнання недійсним
господарського зобов'язання належними доказами не обгрунтовано, підстави для
задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції -
відсутні.

Керуючись, ст. ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції -
залишити без задоволення, а постанову господарського суду Волинської області
від 19.06.2007 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом одного місяця може бути
подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
В. Улицький

Судді:
І. Обрізко

В. Багрій