Справа № 22-а-2645/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуюча у I інстанції: Шевчук С.М. Справа
№ 22-а-2645/08
окружний адміністративний суд ряд. стат. звіту № 47
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Гідеї
К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на
ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду від 01 листопада
2007 року у справі № 2-а-1169/07 за його позовом до управління Пенсійного фонду
України у Здолбунівському районі Рівненської області про скасування актів,
зобов'язання призначити надбавку до пенсії, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного
суду від 01 листопада 2007 року було залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1.
до управління Пенсійного фонду України у Здолбунівському районі Рівненської
області про скасування актів, зобов'язання призначити надбавку до пенсії,
стягнення моральної шкоди на підставі того, що вона не була викладена державною
мовою. Крім того, суддя прийшов до висновку, що із тексту поданої позовної
заяви неможливо зрозуміти змісту позовних вимог до відповідачів та перелік
самих відповідачів, оскільки відповідачами у позовній заяві зазначені
управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі та його начальник,
а позов містить вимоги до ряду інших суб'єктів владних повноважень.

При цьому до позовної заяви не було додано документу про
сплату судового збору у розмірі, визначеному
відповідно до п. 3 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” КАС
України на відповідний рахунок.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить
зазначену ухвалу судді скасувати і вирішити справу по суті. У обґрунтування
своїх вимог покликається на те, що оскаржувана ухвала не була винесена 01
листопада 2007 року та надіслана позивачу лише через тиждень. Крім того,
покликається на те, що російська мова є його рідною і однією з офіційних мов
ООН, а ст. 10 Конституції України гарантує використання російської мови та
інших мов національних меншин. Стаття 15 КАС України передбачає, що особи, які
беруть участь у справі та не володіють державною мовою, мають право
користуватися рідною мовою, а також послугами перекладача. Стаття 6 Закону
України “Про звернення громадян” передбачає, що громадяни мають право
звертатися українською чи іншою мовою, а ст. 22 Конституції України встановлює,
що при прийнятті нових законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Крім того, апелянт зазначає, що не допускав порушення
вимог ст. 106 КАС України і твердження суді про це є надуманими. Одночасно
звертає увагу на те, що до позовної заяви була додана його заява з проханням у
порядку ст. 105 КАС України доручити працівнику апарату суду її належним чином
оформити.

Покликання у оскаржуваній ухвалі на недолучення до
позовної заяви документу про сплату судового збору апелянт вважає проявом
халатності судді, оскільки до позовної заяви була долучена заява з проханням
звільнити від сплати державного мита та всіх судових витрат.

Тому вважає, що його незаконно було позбавлено права на
судовий захист.

Особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного
суду не прибули, що відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України не є перешкодою для
судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких
міркувань.

Положеннями
статті 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство в Україні
здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно
до статті 6 Конституції України
органи судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Положеннями
ст. 8 Конституції України передбачено, що її норми є нормами прямої дії.

Стаття
10 Конституції України визначає, що державною мовою в Україні є українська
мова.

Рішенням
Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 51 народного
депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України
щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого
самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах
України(справа про застосування української мови) від 14 грудня 1999 року N
10-рп/99 визначено, що положення частини першої статті 10 Конституції України,
за яким “державною мовою в Україні є українська мова”, треба розуміти так, що
українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій
території України при здійсненні повноважень органами державної влади та
органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства,
документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які
визначаються законом (частина п'ята статті 10 Конституції України).

Стаття
10 Закону України “Про судоустрій” встановлює, що судочинство в Україні
провадиться державною мовою.

Застосування
інших мов у судочинстві здійснюється у випадках і порядку, визначених законом.

Особи,
які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право
користуватися рідною мовою та послугами перекладача у судовому процесі. У
випадках, передбачених процесуальним законом, це право забезпечується державою.

Кодексом
адміністративного судочинства України у статті 15 визначено, що адміністративне
судочинство здійснюється державною мовою. Особи, які беруть участь у справі та
не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право
користуватися рідною мовою або мовою, якою вони володіють, а також послугами
перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом. Судові документи складаються
державною мовою.

На
підставі системного аналізу вказаних правових норм колегія суддів приходить до
переконання, що вимога до позивача, викладена у оскаржуваній ухвалі, про виклад
позовної заяви державною українською мовою ґрунтується на нормах Конституції
України та Кодексу адміністративного судочинства України і не порушує
гарантоване законом право позивача на користування своєю рідною мовою під час
розгляду справи у судовому процесі, у тому числі і з участю перекладача.

Стаття
24 Конституції України передбачає, що громадяни мають рівні конституційні права
і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень у тому
числі і за мовними ознаками.

Рівність
усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом встановлена
також положеннями ст. 10 КАС України, відповідно до яких усі учасники
адміністративного процесу є рівними перед законом і судом і не може бути
привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за будь-якими і
у тому числі і за мовними ознаками.

Покликання
апелянта на те, що він, як представник національної меншини, вправі звертатися
до суду російською мовою, на думку колегії суддів, суперечить наведеним вимогам
ст. 24 Конституції України та ст. 10 КАС України, оскільки надає йому перевагу
перед представниками інших національних меншин України, чиї рідні мови є менш
поширеними на території України.

Наведені
вище правові норми узгоджується із вимогами ч. 3 ст. 127 Конституції України,
відповідно до яких на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною
комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п'яти років, який має
вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає
в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Аналогічне
положення міститься також у ст. 7 Закону України “Про статус суддів”,
відповідно до якого на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною
комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п'яти років, який має
вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає
в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

З
огляду на те, що чинним законодавством України не передбачено обов'язок
володіння суддями України іншими мовами, окрім державної, колегія суддів
приходить до переконання, що покликання апелянта на упередженість судді при
винесенні оскаржуваної ухвали є надуманим, оскільки виклад позовної заяви
державною мовою, володіння якою є передбаченим законом обов'язком судді,
забезпечує реалізацію права позивача на захист його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом, так як дозволяє належним чином з'ясувати суть
його позовних вимог і перед відкриттям провадження у справі та розглядом
позовних вимог по суті у судовому засіданні за участі самого позивача вирішити
ряд питань пов'язаних із можливістю самого відкриття провадження у справі за таким
позовом, дотриманням позивачем при зверненні до суду правил предметної та
територіальної підсудності.

З
матеріалів позову ОСОБА_1. вбачається, що він зазначив у вступній частині своєї
позовної заяви відповідачами управління Пенсійного фонду України у
Здолбунівському районі Рівненської області та його начальника і вимоги по суті
його вимог - про призначення надбавки у розмірі 30 % з виплатою заборгованості та стягнення
відшкодування моральної шкоди - стосуються також цих відповідачів.

З
огляду на наведене колегія суддів вважає безпідставним висновок судді,
викладений у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, про те, що
відповідачами у позовній заяві зазначені управління Пенсійного фонду України в
Здолбунівському районі та його начальник, а позов містить вимоги до ряду інших
суб'єктів владних повноважень, оскільки покликання позивача про необхідність
реагування окремими ухвалами у адресу різних посадових осіб та державних
органів з приводу порушень законодавства у органах Пенсійного фонду України та
соціального захисту не можна вважати позовними вимогами у розумінні норм
процесуального закону.

Відповідно
до вимог ст. 105 КАС України адміністративний позов подається до
адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або
його представником. Позовна заява може бути надіслана до адміністративного суду
поштою.

На
прохання позивача службовцем апарату адміністративного суду може бути надана
допомога в оформленні позовної заяви.

Позивач
ОСОБА_1 з проханням про надання допомоги у оформленні позовної заяви до
працівників апарату Рівненського окружного адміністративного суду не звертався,
а надіслав на адресу суду готову підписану позовну заяву, якій була надана
правова оцінка суддею відповідно до вимог ст.ст. 107-108 КАС України.

Крім
того, колегія суддів вважає, що за змістом ч. 2 ст. 105 КАС України на прохання
позивача службовцем апарату суду може бути надана допомога у оформленні
позовної заяви лише у частині роз'яснення вимог щодо відповідності позовної
заяви положенням ст.ст. 105, 106 КАС України, а не щодо її змісту,
обґрунтування чи виготовлення.

З
огляду на наведене покликання апелянта на те, що він звертався до суду з
клопотанням про належне оформлення його позовної заяви відповідно до вимог ст.
105 КАС України, яке було проігнороване при винесенні оскаржуваної ухвали,
колегія суддів вважає безпідставним.

Щодо покликання апелянта на незаконність вимог
оскаржуваної ухвали у частині зобов'язання подання документу про сплату
судового збору у розмірі, визначеному
відповідно до п. 3 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” КАС
України на відповідний рахунок з огляду на його незадовільний матеріальний стан
та подання клопотання про звільнення від сплати державного мита, колегія суддів
вважає їх безпідставними, оскільки доказів про свою незадовільне матеріальне
становище при зверненні до суду позивачем подано не було і відповідно до вимог
КАС України при розгляді адміністративних справ державне мито не справляється,
а справляється судовий збір, про звільнення від сплати якого клопотання від
позивача не надходило.

Разом із тим, оскільки відповідно до п. 3 розділу VII
“Прикінцеві та перехідні положення” КАС України та пп. “б” п. 1 ст. 3 Декрету
Кабінету Міністрів України “Про державне мито” розмір судового збору за позовом
ОСОБА_1. становить лише 3,40грн., колегія суддів не вважає дану обставину
такою, що перешкоджає позивачу звернутися до суду за захистом своїх прав,
свобод та інтересів

З огляду на наведене колегія суддів приходить до
переконання про необхідність часткового скасування оскаржуваної ухвали через
невідповідність висновків судді обставинам справи у частині її вимог до
позивача ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 199, 202 п.3, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Скасувати ухвалу судді Рівненського окружного
адміністративного суду від 01 листопада 2007 року у справі № 2-а-1169/07 за
позовом ОСОБА_1до управління Пенсійного фонду України у Здолбунівському районі
Рівненської області про скасування актів, зобов'язання призначити надбавку до
пенсії, стягнення моральної шкоди у частині зобов'язання позивача вказати
чіткий перелік відповідачів та уточнити позовні вимоги до кожного з
відповідачів з обґрунтуванням позовних
вимог до кожного із відповідачів.

У решті оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій