Справа № 22-а-4610/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Христофоров А.Б. Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

06.05.2008 р. справа № 22-а-4610/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Сіваченка І.В.

суддів

Шаптала Н.К., Ляшенка Д.В.

при секретарі за
участі представників відповідача

Літвіновій Л.О.
Свіденка К.Б., Семененка В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

07 березня 2008 року

по справі

№ 2-а-4334/08

за позовом

ОСОБА_1

до

заступника Генерального прокурора України
ОСОБА_2

про

оскарження бездіяльності та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А
Н О В И Л А:

ОСОБА_1. звернувся до
суду з позовом до заступника Генерального
прокурора України ОСОБА_2. про оскарження бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги позивач
мотивує наступним.

Починаючи з лютого 2006
р., позивач неодноразово звертався до Генерального прокурора України із письмовою заявою про
припинення здійснення оперативно-розшукової
діяльності щодо нього. Оскільки звернення не були задоволені, він звернувся до народних депутатів України. За його
клопотанням народний депутат 5 скликання Міщенко С.Г. звернувся до Генерального прокурора України з
цього приводу. Листом від 26.12.2006 р. за
№ 04/3-2564-00 заступник Генерального прокурора ОСОБА_2. повідомив Верховну Раду України та народного депутата
Міщенка С.Г. про відсутність підстав для прокурорського
реагування, оскільки розшук проводиться працівниками УБОЗ ГУ МВС України в Донецькій області у встановленому
законом порядку у зв'язку з ухиленням позивача
від відбування покарання, призначеного вироком Луганського обласного суду.

Позивач вважає, що
бездіяльність відповідача, яка виражається у невжитті заходів прокурорського реагування щодо
припинення незаконного, на його думку, здійснення оперативно-розшукової діяльності щодо нього, є протиправною. Позивач
стверджує, що в його діях немає ухилення
від відбування покарання, яке має наслідком відповідальність, передбачену кримінальним законом, тому законних
приводів та підстав для порушення кримінальної справи та розшуку щодо нього
немає. Позивач вважає твердження відповідача про ухилення від відбування покарання хибним та незаконним.

Луганським обласним судом
в кримінальній справі, що знаходилась в його провадженні, не видавалось ухвали про оголошення
розшуку та проведення оперативно-розшукових
заходів відносно позивача. Позивач вважає, що працівниками УБОЗ розшук щодо нього здійснюється свавільно.

В порушення
вимог ч.2 ст. 22 Закону України „Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" проти
позивача використовуються працівники УБОЗ,
хоча він не скоював ніяких злочинів, пов'язаних зі створенням чи діяльністю організованих злочинних угрупувань.

В порушення вимог п.3
ч.1 ст. 80 КК України, п.1 ч.1 ст. 9-1 Закону України „Про оперативно-розшукову
діяльність" ведення оперативно-розшукової справи щодо нього триває сьомий рік, хоча в його діях
відсутні ознаки ухилення від відбування покарання.

Всупереч ст. 5 Закону
України „Про прокуратуру", ст. 14 Закону України „Про оперативно-розшукову
діяльність" відповідач не вжив заходів прокурорського реагування щодо припинення незаконного розшуку щодо позивача з боку
працівників УБОЗ.

Також позивач зазначає, що відповідач
протиправно не прийняв рішення, зазначеного в
ст. 97 КПК України, за результатами перевірок його заяв та повідомлень народних
депутатів України.

Позивач просить визнати
протиправною бездіяльність заступника Генерального прокурора України ОСОБА_2., зобов'язати відповідача
скасувати незаконну постанову про
заведення оперативно-розшукової справи та припинити протиправну оперативно-розшукову
діяльність щодо нього, вжити заходів щодо усунення порушень законності під час проведення незаконної
оперативно-розшукової діяльності стосовно нього та притягнення винних до
встановленої законом відповідальності.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07.03.2008 року у задоволені позову було
відмовлено.

Не погодившись з таким рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, якою просить
оскаржувану постанову скасувати, та прийняти нову, якою позов задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача
заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Позивач до апеляційного суду
не прибув.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а
судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено
наступне.

Відповідно до ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п.1,2 ч.3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вироком Луганського обласного суду від
30.11.2000 року ОСОБА_1. визнано винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 168 КК України, та призначено покарання у
вигляді 4 років позбавлення волі з відбуванням покарання у ВТК посиленого
режиму, з конфіскацією майна та забороною
здійснення функцій представника влади строком на 5 років.

6 лютого 2001 року Судовою колегією по
кримінальних справах Верховного Суду України вирок Луганського обласного суду
відносно ОСОБА_1. залишено без змін.

В позовній заяві позивач вказує, що
безпосередньо після засудження його не було ув'язнено.

01.06.2006 р. позивач звернувся до народного
депутата України Міщенка С.Г. з клопотанням
щодо звернення із запитом до Генеральної прокуратури України щодо скасування
постанови Горлівського відділу УБОЗ УМВС України в Донецькій області про
заведення оперативно-розшукової справи стосовно позивача; опротестування
незаконної постанови Луганського обласного суду про дозвіл на проведення
оперативно-розшукових заходів стосовно
позивача; надання письмових пояснень від посадових осіб Горлівського ВБОЗ щодо правових підстав проведення
оперативно-розшукової діяльності стосовно позивача (а.с. 7-8).

На звернення народного
депутата Міщенка С.Г. до Генеральної прокуратури України заступником Генерального прокурора України ОСОБА_2. була надана відповідь
від 26.12.2006 р. про те, що оскільки
засуджений ОСОБА_1. ухиляється від відбуття покарання, у встановленому законом порядку проводиться його розшук, а
тому немає підстав для вжиття
заходів прокурорського реагування (а.с. 9).

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 5 Закону
України „Про прокуратури" на прокуратуру України
покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство.

Згідно статті 14 Закону України „Про
оперативно-розшукову діяльність" нагляд за додержанням законів під час
проведення оперативно-розшукової діяльності здійснюється Генеральним прокурором України, його
заступниками, прокурорами Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя і прирівняними до них
прокурорами та їх заступниками, а
також уповноваженими наказом Генерального прокурора України начальниками та прокурорами управлінь, відділів
Генеральної прокуратури України та прокуратур Автономної Республіки
Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Прокурор в межах своєї
компетенції скасовує незаконні постанови про заведення або закриття
оперативно-розшукової справи, зупинення або поновлення оперативно-розшукової діяльності чи про інші рішення, що
суперечать закону; вживає заходів щодо усунення порушень законності під час проведення
оперативно-розшукової діяльності і щодо притягнення
винних до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ст. 1
Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно
від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що
стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних,
політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники
органів внутрішніх справ і державної безпеки мають право подавати
звернення, які не стосуються їх службової діяльності.

Згідно ч.1 ст. 15 Закону України «Про
звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності,
об'єднань громадян, до повноважень яких
належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати
їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до
чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Стаття 20 цього Закону
визначає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу,
підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Органами прокуратури
ОСОБА_1. неодноразово надавались відповіді на його звернення щодо
закриття оперативно-розшукової справи.

Генеральною прокуратурою
України надана відповідь на депутатське звернення народного депутата Міщенка С.Г. саме з цього питання.

Таким чином, відповідач
діяв у спосіб та у межах, що передбачені Законом України «Про звернення громадян».

Що стосується посилання
позивача на те, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо неприйняття заходів прокурорського реагування щодо
припинення незаконного, на думку позивача,
розшуку, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що
такі доводи позивача є безпідставними.

Як зазначалось вище, ст.
14 Закону України „Про оперативно-розшукову діяльність" прокурор в межах своєї компетенції
скасовує незаконні постанови про заведення або закриття оперативно-розшукової справи, зупинення або поновлення
оперативно-розшукової діяльності чи про
інші рішення, що суперечать закону.

Тобто, для прийняття прокурором рішення про
скасування постанови про заведення оперативно-розшукової
справи, прокурор повинен встановити, що така постанова є незаконною.

У суду відсутні відомості про те, що
компетентним органом постанова про заведення оперативно-розшукової справи щодо
позивача була визнана незаконною.

Отже, оскільки постанова про заведення
оперативно-розшукової справи стосовно ОСОБА_1. не визнана незаконною, у
відповідача були відсутні правові підстави для закриття оперативно-розшукової
справи.

Крім того, суд вважає,
що доводи позивача про те, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність в частині неприйняття
рішення, передбаченого ст. 97 КПК України,
за наслідками розгляду його звернень та звернень народних депутатів України, є безпідставними.

Позивачем суду не надано
доказів, що або він, або народні депутати України звертались до Генеральної прокуратури України із
заявами або повідомленнями про вчинені або
підготовлювані злочини. Тому суд вважає, що у відповідача не було підстав для прийняття рішення, передбаченого ст. 97 КПК України.

Тобто суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Таким
чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду
не вбачається.

В повному обсязі ухвала складена 12.05.2008 року.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного
суду від 07 березня 2008 року у справі № 2-а-4334/08 за позовом ОСОБА_1 до
заступника Генерального прокурора України ОСОБА_2 «про оскарження бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії» - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: