Справа № 22-а-500/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем
України

14
березня 2008 року справа
№ 22-а-500/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Міронової Г.М.

суддів:
Геращенка І.В., Сухарька М.Г.

при секретарях судового засідання

Танцюра Н.С., Агейченковій К.О.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1 - особисто

від відповідача:

Склеповий Я.А., Ларіна Н.В. - за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги

Державної судової адміністрації України, Державного казначейства
України

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду

від

01 листопада 2007 року

у адміністративній справі

№ 2-а-2221/07 (судді Шальєва
В.А., Стиран В.В., Христофоров А.Б.)

за позовом

ОСОБА_1

До

Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства України, Донецької обласної державної
адміністрації

З-і особи Про

Апеляційний суд Донецької області
Виконавчий комітет Донецької міської ради Оскарження бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 07.08.2007 року
звернувся до суду з позовом про оскарження бездіяльності та зобов'язання
вчинити певні дії.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 01 листопада 2007 року позов ОСОБА_1 було задоволено
частково.

Відповідачі у справі - Державна судова адміністрація
України та Державне казначейство України
не погодилися з таким судовим рішенням, подали апеляційні скарги, в яких
просили оскаржувану постанову скасувати, постановити нову, якою в задоволенні
позову відмовити. Доводами апеляційних скарг визначено порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

При апеляційному розгляді справи
представники апелянтів підтримали доводи апеляційних скарг, наполягали на їх
задоволенні, надали відповідні
пояснення.

Позивач заперечував проти доводів
апеляційних скарг, надав відповідні пояснення.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційних скарг та наданих заперечень, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 за Указом Президента
України № 1237/2001 від 19.12.2001 року була переведена на роботу на посаду
судді апеляційного суду Донецької області з Центрально-Міського районного суду
м. Горлівки Донецької області. Рішенням Ради суддів Донецької області від 15
вересня 2004 року був затверджений список суддів Апеляційного суду Донецької
області, які мають потребу в виділенні житла або коштів на його придбання,
згідно з яким ОСОБА_1 була зазначена за
номером 6 на трикімнатну квартиру. На спільному засіданні президії Апеляційного
суду Донецької області та Ради суддів Донецької області від 12.07.2006 року
позивач була поставлена на квартирній облік для позачергового одержання житла.
Рішенням виконавчого комітету Ворошиловської районної в м. Донецьку ради за №
216 від 15.09.2006 року було затверджено спільне рішення Ради суддів Донецької області та
адміністрації Апеляційного суду Донецької області і ОСОБА_1 була поставлена в
пільгову чергу для позачергового забезпечення житловою площею з 12.07.2006 року
складом сім'ї з двох осіб. До часу звернення з позовом житла ОСОБА_1 не
отримала.

Суд першої інстанції виніс постанову, якою визнав протиправною бездіяльність
Донецької обласної державної адміністрації (надалі Донецька ОДА) та Державної судової адміністрації України
(надалі - ДСА України) щодо незабезпечення житлом позивача. Зобов'язав Державне
казначейство України за рахунок коштів державного бюджету в місячний термін
перерахувати ДСА України для Апеляційного суду Донецької області кошти для
придбання квартири та передачі
її позивачу, а також зобов'язав ДСА України та Донецьку ОДА забезпечити
позивача квартирою шляхом передачі придбаної квартири позивачу.

Як на правову підставу для
задоволення позову, суд першої інстанції посилався на статті 126 і 130 Конституції України щодо гарантій
незалежності і недоторканості суддів, а також обов'язку держави забезпечити
належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. А також на статті
11, 44 Закону України “Про судоустрій”, які передбачають, що не пізніше як
через 6 місяців після обрання суддя, який потребує поліпшення житлових умов, до
того ж має право на додаткову жилу площу 10 кв.м, забезпечується благоустроєним
житлом. У разі незабезпечення судді житлом в зазначені строки, суд за
рахунок державного бюджету може придбати квартиру і передати її в користування
судді.

Колегія суддів таку правову
підставу погоджує і вважає її обґрунтованою та переконливою для вирішення
позовних вимог на користь позивача. Колегія суддів також погоджує розрахунок
вартості житла, яке потрібне придбати.

Але
колегія суддів частково не погоджується з іншими висновками суду першої
інстанції з огляду на норми діючого законодавства.

Відповідно до статті
1 Закону України “Про місцеві
державні адміністрації” виконавчу владу в
областях, районах, районах
Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні,
Київська та Севастопольська міські
державні

адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої
влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація
в межах своїх
повноважень здійснює
виконавчу владу на
території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також
реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно зі статтею 2 вищезазначеного закону місцеві
державні адміністрації в
межах відповідної
адміністративно-територіальної одиниці забезпечують: 1) виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України,
інших органів виконавчої влади вищого рівня; 2) законність і
правопорядок, додержання прав і свобод громадян; 3) виконання державних і
регіональних програм
соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, а в місцях компактного проживання корінних
народів і національних меншин
- також програм їх національно-культурного розвитку;
4) підготовку та виконання відповідних бюджетів; 5) звіт про виконання відповідних бюджетів та
програм; 6) взаємодію з органами
місцевого самоврядування; 7)
реалізацію інших наданих державою, а
також делегованих відповідними радами повноважень.

Стаття 13 Закону передбачає, що до відання місцевих державних
адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами
України, належить вирішення питань: 1) забезпечення законності, охорони прав,
свобод і законних інтересів громадян; 2) соціально-економічного розвитку
відповідних територій; 3) бюджету,
фінансів та обліку, 4) управління майном, приватизації та підприємництва; 5)
промисловості, сільського господарства, будівництва,
транспорту і зв'язку; 6)
науки, освіти, культури, охорони здоров'я, фізкультури і
спорту, сім'ї, жінок, молоді та неповнолітніх;
7) використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля; 8) зовнішньоекономічної діяльності; 9) оборонної роботи та мобілізаційної
підготовки;

10) соціального захисту, зайнятості
населення, праці та
заробітної плати. Місцеві державні
адміністрації вирішують й
інші питання, віднесені законами
до їх повноважень.

Згідно Положення
"Про Державне Казначейство України", яке затверджене постановою
Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232,
основними
завданнями казначейства є забезпечення казначейського обслуговування Державного
та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, що,
серед іншого, передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і
одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при
зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими
зобов'язаннями.

Системний аналіз
вищевказаних нормативно-правових актів свідчить про відсутність у Донецької
обласної державної адміністрації та Державного казначейства України повноважень
щодо вирішення питання про забезпечення суддів житлом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд першої інстанції не
мав правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Донецької ОДА та покладати на неї обов'язок стосовно
забезпечення позивача квартирою. Так само, як зобов'язувати Державне
казначейство здійснити самостійно
перерахунок коштів державного бюджету Державній судовій адміністрації
України для придбання квартири позивачеві.

Стаття 3 Положення про Державну
судову адміністрацію України, затвердженого Указом Президента України від
03.03.2003 № 182/2003, передбачає, що основними завданнями ДСА України серед іншого є здійснення
матеріального і соціального забезпечення суддів та працівників апаратів
судів. Стаття 4 цього ж документу
змістує, що ДСА України відповідно до покладених на неї завдань: 12) готує матеріали
для формування пропозицій
до бюджету судів та здійснює заходи
щодо їх фінансування; 13) виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів,
передбачених на фінансове
забезпечення діяльності судів загальної
юрисдикції та діяльності
кваліфікаційних комісій суддів
усіх рівнів, органів суддівського
самоврядування, інших органів
і установ судової системи та ДСА України; 14) здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів,
у тому числі суддів у відставці,
а також працівників апаратів судів; 15) забезпечує медичне
обслуговування і
санаторно-курортне лікування суддів та працівників апаратів
судів, вживає заходів щодо забезпечення їх благоустроєним
житлом.

Порядок забезпечення
житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2005 року № 707, передбачає у пункті 6, що
копія рішення місцевого
органу виконавчої влади
або підрозділу Міноборони про
надання судді житла
надсилається Державній судовій адміністрації або її територіальному управлінню (стосовно судді місцевого суду)
для ведення обліку. Пункт 7
визначає: у разі коли місцевий орган
виконавчої влади або Міноборони у шестимісячний строк не забезпечили житлом суддю, який
потребує поліпшення
житлових умов, суд
на підставі його заяви за погодженням з
Державною судовою адміністрацією або
її територіальним
управлінням (стосовно судді місцевого суду) може прийняти рішення
про придбання житла за рахунок коштів
державного бюджету та передачу його у користування судді.

Як вказано в пункті 9 Положення..., для
забезпечення суддів благоустроєним житлом
Державна судова адміністрація
та її територіальні
управління (стосовно суддів
місцевих судів) ведуть
контрольні списки суддів,
які потребують поліпшення житлових умов, та суддів,
які забезпечені житлом, і вносять
місцевим органам виконавчої влади
пропозиції щодо забезпечення суддів житлом.

Саме пункт 11
вищеназваного Порядку... змістує, що державна судова адміністрація щороку
узагальнює відомості про суддів, які
перебувають на обліку,
та визначає під
час формування показників державного
бюджету на відповідний
рік потребу в коштах для
забезпечення суддів житлом.

З матеріалів справи вбачається, що діяльність ДСА України по забезпеченню
суддів Апеляційного суду Донецької області житлом в основному полягає в
складанні списків, які не поновлюються кожного року і вартість житла в яких
визначається на час їх складання, без урахування фактичних змін в цінах. Звідси і формування показників
державного бюджету на потребу в коштах для забезпечення суддів житлом, які не
відбивають дійсності цін на придбання житла.

Незважаючи на наявність
Постанови Колегії Державної судової адміністрації України від 13.06.2007 року №
4/1, яка була прийнята з урахуванням інформації
про звіт Рахункової палати
України щодо аудиту ефективності діяльності органів державної влади щодо
забезпечення житлом суддів місцевих і апеляційних судів у 2006 році і прийняте
рішення щодо виконання зазначеного питання, термін якого був визначений 3
кварталом 2006 року, відомостей стосовно виконання зазначеної постанови
представник ДСА України в судовому засіданні не надав.

Вищенаведені факти
свідчать саме про бездіяльність відповідача зі спірного питання.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. З урахуванням
зазначеної норми колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції, якими
мотивуються правові підстави задоволення
позову.

Окрім того, згідно зі ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів відзначає, що такі
докази відповідачами не були надані ані
в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів на
підставі викладеного дійшла висновку, що позбавлення
позивача можливості отримання у встановлені законом строки благоустроєного
житла, як заходу соціального забезпечення, суперечить гарантованої державою незалежності судді в розумінні статті 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні судового
рішення частково були порушені норми матеріального права і постанова ухвалена
без дотриманням приписів, передбачених частиною
3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 24, 167, 184,
195, 196, 199, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
казначейства України задовольнити.

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01 листопада 2007 року у справі № 2-а-2221/07 -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01 листопада 2007 року у справі № 2-а-2221/07 -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати неправомірною бездіяльність
Державної судової адміністрації України щодо забезпечення благоустроєним житлом судді
Апеляційного суду Донецької
області ОСОБА_1.

Зобов'язати Державну судову
адміністрацію України у шестимісячний термін
забезпечити за рахунок коштів державного бюджету придбання трикімнатної
квартири для судді Апеляційного суду
Донецької області ОСОБА_1 за ціною, яка
складає один мільйон тридцять шість тисяч
вісімсот п'ятдесят (1036850)
грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Повний текст постанови виготовлений
21 березня 2008 року.

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням
суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: