Справа № 2-а-43/2007
Суддя: Литвин О.В.
Дата ухвалення: 2008-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-43/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2008 року Рокитнянський районний
суд Київської області в складі :

головуючого - судді Литвина О.В.

при секретарі - Божок
Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
смт. Рокитне адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Рокитнянської райдержадміністрації

про стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення та
одноразової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду, позивач посилається, що вона є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС категорії І та
інвалідом ІІ групи. Причиною інвалідності стало захворювання, пов»язане з
ліквідацією аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст.. 48 ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право
на одноразову компенсацію в розмірі 45 мінімальних заробітних плат та щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Виплату
даної допомоги проводить відповідач і здійснює її разовими платежами протягом
поточного року. Зазначає, що на даний час відповідачем, вказана допомога
виплачена в таких розмірах, за 2003 рік у листопада 2004 року отримано - 26-70
грн.., за 2004 рік у вересні 2005 року отримано - 26-70 грн., за 2005 рік у
березні 2006 року отримано - 120-00 грн., за 2006 рік у листопаді 2006 року
отримано 120-00 грн., за 2007 рік у серпні 2007 року отримано 120-00 грн., а
всього отримано 413-40 грн. Зазначає, що
оскільки щорічна допомога на оздоровлення виплачується протягом року, необхідно
брати до розрахунку той розмір мінімальної заробітної плати, яка була встановлена
на момент виплати допомоги, тобто з грудня 2003 року 237-00 грн., з вересня
2005 року 332-00 грн., з березня 2006
року 350-00 грн., з вересня 2006 року 375-00 грн., з листопада 2006 року 375-00
грн., при виплаті за 2007 рік - 460-00 грн. З вказаного видно, що розмір
виплаченої її суми не відповідає розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої відповідними Законами України. 03.12.2007 року нею було направлено
звернення до відповідача з проханням пояснити виходячи з яких підстав проведено
такий розрахунок виплат і провести донарахування та виплату недоотриманих
коштів. Відповідач відмовив у задоволенні її вимог. Просить стягнути з
відповідача на свою користь одноразову компенсацію, як потерпілій від наслідків
аварії на ЧАЕС в розмірі 8325-00 грн. та
щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 8356-60 грн., а всього 16681-60 грн.

Позивач, будучи викликаною до суду для дачі пояснень не з»явилася, подала
до суду заяву, якою свої позовні вимоги підтримала та просить суд справу
розглянути у її відсутності.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, відповідач в судове засідання свого
представника не направив, направивши
натомість до суду заяву, якою позов не визнав та просив розглянути останній у
відсутності свого представника.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС категорії І та інвалідом
ІІ групи. Причиною інвалідності стало захворювання пов»язане з ліквідацією
аварії на ЧАЕС. Відповідачем проводилися нарахування та виплата позивач
щорічної допомоги на оздоровлення, що передбачено ст..48 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”. На даний час відповідачем вказана допомога виплачена в таких
розмірах: за 2003 рік - 26-70 грн.., за 2004 рік - 26-70 грн., за 2005 рік -
120-00 грн., за 2006 рік - 120-00 грн., за 2007 рік - 120-00 грн..
Зазначена допомога на оздоровлення виплачена відповідачем в тих
розмірах, які встановлені постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836
“Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” за період до 2005 року, та постановою КМ України від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період з 2005 року.
Доказів виплати позивачу одноразової допомоги не здобуто.

Викладене підтверджується наявними у
справі та оглянутими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є:

§ Посвідчення
особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на ім.»я
позивача;

§ Копія вкладки НОМЕР_1 до посвідчення громадянина(ки),
який(ка) постраждав(ла) внаслідок Чорнобильської катастрофи;

§ Копія витягу з акту огляду МСЕК КИО-1 №
147806;

§ Лист відповідача № 07-29-1176 від 10.12.2007
року;

§ Довідки відповідача № 61 від 11.12.2007 року.

Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачені
нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам першої і
другої групи, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії в розмірі п”яти мінімальних заробітних плат,
а також виплата одноразової компенсації
в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати. Обов»язок по нарахуванню та виплаті такої
допомоги покладено на органи соціального захисту населення по місцю проживання
громадян.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України
у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента
України.

Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами КМ
України, суперечить вимогам ст.48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 1 ЗУ «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003
рік» встановлено з 1 січня 2003 року розмір мінімальної заробітної плати 185
грн. на місяць. Статтею 1 ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2003 рік» встановлено з 1 грудня 2003 року розмір мінімальної
заробітної плати 205 грн. на місяць.

Статтею 89 ЗУ «Про
Держаний бюджет України на 2004 рік встановлений з 1 січня 2004 року розмір
мінімальної заробітної плати 205 грн. на місяць, з 1 вересня 2005 року 237 грн. на місяць.

Статтею 83 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2005 рік” установлений з 1 січня 2005 року розмір
мінімальної заробітної плати в сумі 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня 2005
року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн.

Статтею 82 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік» встановлений з 1
січня 2006 року розмір мінімальної заробітної плати 350 грн. на місяць, з 1
липня 2006 року 375 грн. на місяць, з 1 грудня 2006 року 400 грн. на місяць.

Відповідно до ЗУ Про Державний бюджет України на 2007 рік» мінімальна
заробітна плата з 01.07.2007 року встановлена у розмірі 420-00 грн.

Вказані Закони, окрім Закону України
«Про державний бюджет України на 2006 рік», не мали обмежень щодо застосування
ст.48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка передбачає право позивача на щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Зважаючи, що закони України мають вищу юридичну силу над урядовими
нормативними актами, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору
підлягають застосуванню саме положення ст.48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та
положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати, а не постанови КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та від 12.07.2005 року за №
562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.4 ст.9 КАС України в тім, що у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Разом з тим, суд не знаходить неправомірною відмову відповідача провести
нарахування та виплату позивачу допомоги на оздоровлення за 2006 рік,
оскільки дію абзацу другого частини
четвертої статті 48 зупинено на 2006 рік в
частині виплати компенсацій
і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно
із Законом України N 3235-IV від 20.12.2005
року.

Враховуючи наведене суд знаходить
неправомірними дії відповідача в частині відмови у нарахуванні та виплаті
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, що визначений ст..48 ЗУ
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та приходить до висновку, що остання має бути
стягнута з відповідача на користь позивача, виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати у 2003 році - 237-00 грн., у 2004 році - 332-00 грн., у 2005
році - 350-00 грн. у 2007 році - 420 грн.. Всього позивачу підлягало до
нарахування та виплати у 2003 році - 1185 грн., у 2004 році - 1660 грн., у 2005
році - 1750 грн., у 2007 році - 2100 грн., а всього за весь період позовних
вимог - 6695 грн. Враховуючи суму добровільно виплаченої позивачу допомоги
розміром 293,40 грн., до примусового стягнення з відповідача підлягає сума розміром 6401,60 грн.

За викладеного підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення з
відповідача на його користь невиплаченої
суми одноразової компенсації в розмірі
8325-00 грн..

Суд не знаходить підстав для обговорення питання про пропущення позивачем
строку звернення до суду, встановленого ст..99 КАС України, оскільки на цьому
не наполягав відповідач.

На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від
сплати судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст.19, 113 Конституції України, ст.48, 62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст.ст.6, 9, 17, 89, 99, 100,
158-163, 185, 186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Рокитнянської райдержадміністрації про стягнення недоотриманих сум щорічної
допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту
населення Рокитнянської райдержадміністрації про відмову у проведенні
перерахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової
компенсації ОСОБА_1.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Рокитнянської районної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1 6401-60
грн. недоотриманої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення, 8325-00
грн. одноразової компенсації, а всього 14726-60 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Звільнити позивача від сплати
судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду
Київської області через Рокитнянський районний суд протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана до суду протягом
десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя