Справа № 2-а-1113/2007
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2007-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-1113/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„04” грудня 2007р.
м. Рівне

Рівненський окружний
адміністративний суд

В особі головуючого судді

Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання представника
позивача: представника відповідача 1: представника відповідача 2:

Минько Н.З. ОСОБА_2
Симонець Н.П. не з'явився

розглянувши
у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1до
Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті у Рівненській області та Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті в м.Києві про визнання дій щодо проведення перевірки неправомірними
та про визнання постанови №039769 від 02.04.2007 року протиправною та нечинною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
- фізична особа - підприємець ОСОБА_1звернувся до суду з позовною заявою, в
якій просить визнати неправомірною проведену відносно нього 24 лютого 2007 року
Територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті у м.Києві (відповідач 2) рейдову перевірку, визнати протиправною та
нечинною постанову Територіального
управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у
Рівненській області (відповідач 1) за №039769 від 02 квітня 2007 року, якою до
нього застосовано фінансову санкцію в розмірі 1700 гривень.

У
судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача 1 позов не визнала з підстав,
зазначених у поданому суду запереченні на адміністративний позов. Суду
пояснила, що 24 лютого 2007 року інспекторами територіального управління
Головавтотрансінспекції у м.Києві у повній відповідності до вимог Порядку
здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого
постановою КМУ №1567 від 08.11.2006 року, було проведено рейдову
перевірку в транспортному засобі, що належить позивачу і виявлено порушення ст.39 Закону України
„Про автомобільний транспорт", що полягало у здійсненні нерегулярних
пасажирських перевезень без оформленого належним чином договору із замовником та документу про
оплату транспортних послуг. Просить повністю відмовити в задоволенні адміністративного
позову фізично особи - підприємця ОСОБА_1 до Територіального управління
Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській
області.

Відповідач
2, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши
пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх
дослідженими у судовому засідання доказами, суд вважає, що позов підлягає до
задоволення.

Судом
встановлено, що 24 лютого 2007 року територіальним управлінням Головавтотрансінспекції
у м.Києві відповідно до завдання на перевірку №028006 від 22.02.2007 року було
проведено рейдові перевірки суб'єктів підприємницької діяльності, які
здійснюють регулярні і нерегулярні перевезення пасажирів щодо дотримання ними
законодавства на автомобільному транспорті на ділянці дороги Брест-Литовського
шосе у м.Києві.

В ході
проведення 24 лютого 2007 року рейдової перевірки транспортного засобу: VW, номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, було
складено акт проведення перевірки додержання
вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №040759 від 24.02.2007 року.

Вказаним
Актом зафіксовано, що водій, належного ОСОБА_1 транспортного засобу, здійснював
нерегулярні пасажирські перевезення без оформленого належним чином договору із
замовником та без документу, що підтверджує оплату замовником транспортних
послуг.

На
підставі вказаного акту та в зв'язку з тим, що за вказане порушення ч.1 абз.2
ст.60 Закону України „Про автомобільний
транспорт" встановлена відповідальність, начальником територіального управління
Головавтотрансінспекції у Рівненській області як органом, що уповноважений за
місцезнаходженням суб'єкта господарювання розглядати справи про порушення
законодавства про автомобільний транспорт, 02
квітня 2007 року винесено постанову №039770, якою до ОСОБА_1 застосовано
фінансові санкції у розмірі 1700 гривень.

Зі
змісту оскаржуваної постанови вбачається, що фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за допущення порушення вимог ч.1 абз.2
ст.60 Закону України „Про автомобільний транспорт”, а саме за надання послуг з
перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених ст. 39 вказаного
Закону.

Статтею
39 Закону України „Про автомобільний транспорт” закріплено перелік документів,
які необхідно мати перевізнику для нерегулярних пасажирських перевезень.
Зокрема, автомобільному перевізнику необхідно мати ліцензію, документ, що
засвідчує використання автобуса на
законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України, для
водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійну
картку, дорожній лист, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

З
досліджених судом доказів встановлено, що станом на день проведення перевірки
24 лютого 2007 року у перевізника були в наявності всі передбачені ст. 39 Закону
України „Про автомобільний транспорт" документи. Вказані документи -
зокрема, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від
05.08.2005 року, ліцензія Міністерства транспорту та зв'язку України щодо
внутрішніх перевезень пасажирів серії АБ №НОМЕР_2 від 24.08.2005 року, дорожній лист на 24-25
лютого 2007 року, квитанція №538403 від 24.02.2007 року, договір із замовником
транспортних послуг №7090 від 24.02.2007 року, оглянуті судом і їх копії знаходяться
в матеріалах справи. Сам зміст акту перевірки
вказує на наявність реєстраційного документу на транспортний засіб,
дорожнього листа, ліцензійної картки, посвідчення водія відповідної категорії,
про що до відповідних граф акту внесено
номерні та інші дані.

Згідно
із зафіксованими вказаним актом поясненнями водія, договір із замовниками транспортних послуг (п'ятнадцять осіб) та
квитанція №538403 на сплату транспортних
послуг наявні та складені без порушень.

Вказаний
договір та квитанцію досліджено судом. Їх форма
і по зміст відповідають вимогам чинного законодавства. Судом також
досліджено книгу обліку доходів і витрат фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, до
якої, згідно квитанції №538403, внесено
запис про оплату замовниками 24.02.2007 року транспортних послуг на загальну
сум 450 грн.

Суд
критично оцінює доводи відповідача 1 в тій частині, що факт укладення договору №7090 від 24.02.2007 року з
пасажирами суперечить чинному законодавству про автомобільний транспорт,
оскільки пасажири не можуть вважатися замовником послуг перевезення. Такі доводи є довільним
тлумаченням правових норм і не ґрунтуються на положеннях Постанови КМУ №176 від
18 лютого 1997 року у редакції постанови №141 від 29.01.2003 року, яка
замовником транспортних послуг визначає не лише юридичну а й будь-яку фізичну особу, яка замовляє
транспортні послуги.

За
таких обставин, винесена на підставі акту проведення перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом постанова №039769 від 02.04.2007
року не може залишатись чинною.

Згідно з п.21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006 року, керівник органу державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування фінансових санкцій, за наявності до того
підстав. Таким чином, акт проведення
перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, є лише підставою для застосування фінансової санкції, тобто надає контролюючому органу
право застосувати відповідну
адміністративно-господарську санкцію, а не покладає на нього такий
обов'язок. Відповідне рішення повинно прийматись за результатами розгляду всіх
матеріалів та оцінки всіх фактичних обставин справи.

Відповідач-1,
накладаючи на позивача стягнення наведеного не врахував, як і не надав значення
іншим обставинам його господарської діяльності, натомість видав постанову про
накладення фінансової санкції обмежившись лише тим фактом, що дії позивача
формально підпадають під ознаки правопорушення, відповідальність за яке
встановлена ч. 1 абз. 2 ст. 60 Закону України „Про автомобільний транспорт”.
Тим самим, відповідач-1 порушив і принципи застосування адміністративно-господарських
санкцій, зокрема не забезпечив об'єктивності
розгляду і не врахував всіх
обставин справи.

Передбачена
Законом України "Про автомобільний транспорт" та застосована до
позивача санкція, підпадає під визначення адміністративно-господарської, яка
відповідно до ст.238 ГК України, є заходом організаційно-правового або
майнового характеру, що спрямований на припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його наслідків.

Судом
встановлено, що позивачем під час
провадження підприємницької діяльності по
наданню послуг з перевезення пасажирів фактично не було допущено жодних
порушень вимог ст.39 Закону України „Про
автомобільний транспорт", тому застосовування до нього організаційно-правових заходів не може
мотивуватися їх спрямованістю на припинення правопорушення і тим більше спрямованістю на ліквідацію
наслідків правопорушення, в зв'язку з відсутністю останніх.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наведених обставин суд рахує, що оспорювана постанова, видана
відповідачем-1 без урахування усіх обставин, що мали значення для її прийняття та
без належної перевірки наявності правових підстав для накладення
адміністративно-господарської санкції. Застосована спірним рішенням до позивача
міра відповідальності не відповідає ні вимогам
доцільності, ні вимогам
збалансованості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова Територіального
управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті
у Рівненській області №039769 від 02.04.2007 року не
відповідає фактичним обставинам справи та положенням законодавства, що визначає
підстави та порядок покладення на особу адміністративно-господарської
відповідальності, вимогам справедливості, розумності та адекватності, і порушує охоронювані законодавством інтереси
позивача на здійснення певного виду підприємницької діяльності, а відтак
підлягає до скасування.

Як
слідує із змісту п. 13 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою КМУ № 1567 від 8 листопада 2006 року
територіальним управлінням Головавтотрансінспекції складається графік
проведення рейдових перевірок з урахуванням, періоду, що пройшов від
попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного
обслуговування в окремих регіонах,
інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, та
інших обставин. Щотижневий графік складається з урахуванням проведення рейдових
перевірок не частіше ніж один раз на квартал. Отже, вказана норма надає право
на проведення рейдової перевірки суб'єкта господарювання лише один раз на три
місяці.

Разом з
тим, з долученого до матеріалів справи акту проведення перевірки додержання
вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №047122 від 16 березня 2007 року
вбачається, що у першому кварталі 2007 року
стосовно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 вже було проведено рейдову
перевірку, за результатами якої Територіальним управлінням Головавтоінспекції у
Рівненській області 02 квітня 2007 року прийнято постанову №039770, якою до
нього застосовано фінансову санкцію в розмірі 1700 гривень.

Таким
чином, дії відповідачів по проведенню рейдових перевірок фізичної особи
підприємця ОСОБА_1 16 березня 2007 року та 24 лютого 2007 року, за результатами
яких його в один і той самий день - 02 квітня 2007 року одним і тим самим органом притягнуто до
відповідальності окремо за кожне порушення є неправомірними та протиправними,
оскільки вчинені з порушенням права позивача, що закріплене ст.42 Конституції
України.

На
підставі наведеного, керуючись ст. 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати
дії Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті у м.Києві по проведенню рейдової перевірки фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, що мала місце 24 лютого 2007 року - неправомірними.

Скасувати
постанову Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті у Рівненській області №039769 від 02.04.2007 року про застосування
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 фінансових санкцій в сумі 1700 (одна
тисяча сімсот) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного
суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Cуддя
І.С.Чалий