Справа № 22-а-281/2008
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2008-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а- 28108 Головуючий 1 інстанції:
Доповідач: Подобайло З.Г.
Ухвала

Іменем України

12 березня 2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Сіренко О.І.

Суддів - Подобайло З.Г.,
Григоров А.М.

за участю секретаря судового
засідання - Касян В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова та апеляційну скаргу ДПІ у Київському районі м.
Харкова на постанову Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2007 року по справі № 2а-247/07/04

за позовом
приватного нотаріуса ОСОБА_1

до
ДПІ у Київському районі м. Харкова

3-тя особа ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова

про визнання незаконними податкових повідомлень-рішень про застосування
штрафних санкцій

встановила :

Позивач, приватний нотаріус ОСОБА_1, звернулась до Київського районного
суду м. Харкова з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень
про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого податкового
зобов'язання Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова: від
10 квітня 2007 року №/0 про сплату штрафу у сумі 56,68 грн., від 10
квітня 2007 року №/0 про сплату штрафу у сумі 100522,48 грн., від 10
квітня 2007 року №/0 про сплату штрафу у сумі 261968,66 грн.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2007 року по справі № 2а-247/07/04
за позовом приватного нотаріуса ОСОБА_1 до ДПІ у Київському районі м. Харкова,
3-тя особа ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова про визнання незаконними
податкових повідомлень-рішень про застосування штрафних санкцій позовні вимоги задоволено.

ДПІ у Київському районі м. Харкова не погоджуючись з вищенаведеною
постановою подало апеляційну скаргу. Скаржник вважає , що постанова прийнята з порушенням норм
матеріального права, а саме Закону України "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами",
Інструкції "Про порядок ведення органами державної податкової служби
оперативного обліку податків та зборів (обов'язкових платежів), що надходять до
бюджетів та до державних цільових фондів" . Скаржник просить суд
апеляційної інстанції скасувати постанову Київського районного суду м.
Харкова та прийняти нове рішення , яким
у задоволенні позовних вимог відмовити.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
не погоджуючись з вищенаведеною постановою подало апеляційну скаргу.
Скаржник вважає , що суд при винесенні цього рішення порушив норми
матеріального права, а саме: п.5.1.ст.5 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами»,
п.п.5.3.1.п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», п.п. 17.1.7.
п 17.1. ст.
17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими
фондами». Тому, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ДПІ
задовольнити. Постанову Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2007р.
скасувати. Прийняти нове судове рішення, яким
повністю відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Приватний нотаріус ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційних скарг,
вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної
інстанції залишити апеляційні скарги без задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін присутніх у судовому засіданні,
розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що приватний нотаріус ОСОБА_1 знаходиться на податковому обліку в
Київської державної податкової інспекції з 2005 року та є платником податку з
доходів фізичних осіб.

У квітні 2007 року працівниками ДПІ у Київському районі м. Харкова було
проведено перевірку дотримання вимог податкового законодавства приватним
нотаріусом ОСОБА_1, за підсумками якої було складено акт перевірки від
10.04.2007 року №1473, в якому були розраховані штрафні санкції за порушення
граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання за період , як
вказує ДПІ у Київському районі в запереченнях , з 22.04.02р. по 03.04.07р.

На підставі висновків акту перевірки начальником ДПІ у Київському районі м.
Харкова були винесені податкові повідомлення-рішення про застосування до
позивача штрафних санкцій: від 10 квітня 2007 року №/0 про сплату
штрафу у сумі 56,68 грн., від 10 квітня 2007 року №/0 про сплату
штрафу у сумі 100522,48 грн., від 10 квітня 2007 року №/0 про сплату
штрафу у сумі 261968,66 грн. за платежем з податку з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача у суді першої інстанції підтвердив, що фактичні
данні про сплату податкового зобов'язання позивачем при розрахунку штрафних
санкцій було взято з картки особового рахунку позивача, яка була передана до
ДПІ у Київському районі м. Харкова із ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, де
знаходилась позивачка на обліку.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що облікові данні цієї картки, що лічилися ще з 1999 року,
розглядалися під час слухання справи за адміністративним позовом приватного
нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Київському районі м. Харкова, третя особа Державна
податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова, про визнання нечинними
податкових вимог та зобов'язання звільнити активи з-під застави.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 18 жовтня 2006 року, якою було залишено без змін
постанову Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2006 року про
задоволення позовних вимог приватного нотаріуса по вищезгаданій справі було
встановлено, що станом на 01.01.2001 року на обліковій картці позивачки лічився
податковий борг 3501,60 грн., несплата якого потягнула нарахування пені.
Оскаржувані податкові вимоги було сформовано у 2005 році на підставі облікових
даних з картки особового рахунку, в якої за твердженням відповідача ще
починаючи з 1999 року на кінець кожного фінансового року лічилася недоїмка у
зв'язку з тим, що податковий борг погашався попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості.

Судова колегія зазначила , що при
розрахунку податкового боргу ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова та ДПІ у
Київському районі м. Харкова не в повній мірі взято до уваги рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.1999р., яким задоволено позов
ОСОБА_1, зобов'язано ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова провести перерахунок
прибуткового податку за 1997, 1998, 1999 роки, виходячи із ставки 20%, а
надмірно виплачений прибутковий податок у сумі 4017,60 грн. вирішено зарахувати
в рахунок майбутніх платежів по прибутковому податку. Саме в частині
зарахування зазначеної суми в рахунок майбутніх платежів по прибутковому
податку рішення суду не виконано. Також вищевказаними судовими рішеннями було
встановлено, що станом на липень 2005 року, суми узгоджених податкових
зобов'язань були сплачені позивачем в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції правомірно застосував дану норму.

Діяльність нотаріусів, зокрема, приватних нотаріусів регулюється Законом
України "Про нотаріат».

З 1 січня 2004 року порядок оподаткування доходів фізичних осіб, у тому числі
тих, які здійснюють незалежну професійну діяльність, зокрема приватну
нотаріальну діяльність, регламентується загальними нормами Закону України від
22.05.2003 "Про податок з доходів фізичних осіб" (далі - Закон).

За аналізом норм вказаного закону, колегія
суддів дійшла висновку, що спеціального розділу (групи статей), який передбачив
би особливості оподаткування доходів осіб, які здійснюють незалежну професійну
діяльність і, зокрема, приватну нотаріальну діяльність, у Законі немає, тобто з
2004 року їхні доходи оподатковуються за загальними нормами закону, в т.ч. щодо
порядку визначення загального оподатковуваного доходу, ведення книг обліку
доходів і витрат, обов'язків декларування та термінів сплати і таке інше.

Згідно пункту 22.2 статті 22 Закону, у разі, якщо норми інших законів чи
законодавчих актів містять правила оподаткування доходів фізичних осіб, які
суперечать нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону.

Згідно підпункту "з" пункту 1.3 статті 1 Закону, доходом з
джерелом його походження з України визначено будь-який дохід, одержаний
платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких
видів діяльності на території України, зокрема у вигляді доходів від здійснення
незалежної професійної діяльності на території України.

Доходи платників податку, які здійснюють приватну нотаріальну діяльність -
це сума коштів, що сплачується за вчинення нотаріальних дій та надання
додаткових послуг правового і технічного характеру. Загальний річний
оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних
доходів звітного року (пункт 4.1 статті 4 Закону), обов'язкові витрати
приватних нотаріусів, пов'язані з організацією їх роботи, випливають з вимог
чинного законодавства , відповідно і доходи і витрати повинні бути відображені
у його податковому обліку відповідно до вимог пункту 19.1 статті 19 Закону.

Судом першої інстанції було встановлено та підтверджено у суді апеляційної
інстанції , що податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності за
підсумками діяльності у 2005 році, яке було визначене позивачу податковим
повідомленням-рішенням №/0 від 03.04.2006 року в сумі 135586,23 грн.
було сплачено своєчасно платіжними дорученнями №143 від 17.01.2005р. та №223
від 10.05.2006р.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку , що облікові дані,
на підставі яких відповідачем було здійснено розрахунок сум штрафних санкцій не
відповідають дійсності, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення не
можна вважати законними та обґрунтованими.

Як вбачається з розрахунку нарахувань (а. с. 30-32) нарахування проведені
за період з 2002 - 2006 роки. Згідно розрахунку суму податкового зобов'язання
узгоджувалися деклараціями, висновком, податковими повідомленнями.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» податкове зобов'язання узгоджується платником податків у
податковій декларації або визначається контролюючим органом. Саме за
несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання до позивача застосовані
санкції.

Враховуючи статус нотаріуса, положення Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян», Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», ст. 4 Закону України Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податкове зобов'язання нотаріуса
визначається контролюючим органом і відповідно
узгоджується шляхом направлення податкового повідомлення.

Самостійно нотаріус не визначає податкове зобов'язання у податковій
декларації.

Як свідчать надані суду податкові декларації позивача в них не визначалося
податкове зобов'язання. Такі дії відповідають законодавству.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що нарахування податкового зобов'язання виходячи з його узгодження за податковою
декларацією, не відповідає закону.

Крім того, ДПІ надано лише 2 податкових повідомлення 2005 та 2006 року.
Інші повідомлення, які зазначені у розрахунку, не зважаючи на вимогу суду
надати документи як підставу нарахувань,
суду не надані.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник ДПІ нарахування
проводилися на підставі особового
рахунку платника податків. Але , колегія суддів хахначає, що особовий рахунок є
внутрішнім документом ДПІ і повинен складатися на основі первинних документів,
підтверджуючих сплату та узгодження податкового зобов'язання. Такі документи
суду не надані.

Крім цього , колегія суддів зазначає, що суми штрафних санкцій за період з
22.04.02р. по 12.04.04р. взагалі були нараховані відповідачем без врахування
строку давності.

Твердження відповідача про те, що до штрафних санкцій строк давності не
застосовується судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до п.17.3
ст.17 Закону №2181-ІІІ від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», сплата
(стягнення) штрафних санкцій, передбачених статтею 17, прирівнюється до сплати
(стягнення) податку та оскарження їх сум, а тому на стягнення штрафних санкцій
розповсюджується строк давності в 1095 днів, встановлений ст.15 цього Закону.

Враховуючи наведене, оскільки розрахунок штрафних санкцій проведений з неправомірним
урахуванням податкових декларацій, не підтверджений податковими повідомленнями
та доказами їх вручення, розрахунок штрафних санкцій є документально не
обґрунтованим (наявність двох податкових повідомлень не може обґрунтовувати
його навіть частково, оскільки не
доведено правомірність нарахувань та заліків сплачених сум за попередні
періоди), правомірність оскарженого рішення податковим органом не доведена,
незважаючи на його обов'язок в розумінні
ч.2 ст.72 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,
що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті всупереч приписам чинного
законодавства, здійснений розрахунок штрафних санкцій не відповідає фактичним
обставинам, а тому не є законним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає , що суд першої інстанції
вірно дійшов висновку щодо правомірності та задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги є помилковими.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю
із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені
правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням
норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196,
198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова та ДПІ у Київському
районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2007 року по справі № 2а-247/07/04
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення , але може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця з дня набрання ухвалою законної сили,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний текст виготовлено та підписано 17 березня 2008 року.

Головуючий суддя
Сіренко
О.І.

Судді Подобайло
З.Г.