Справа № 22-а-1025/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Снегірьов В.А.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26
березня 2008 року справа
№ 22-а-1025/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Міронової Г.М.

суддів: при секретарі

Сіваченка І.В., Сухарька М.Г.
Скопинській А.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Брянківської міської ради, Головного управління
Державного казначейства України в Луганській області;

на постанову

Брянківського міського суду
Луганської області

02 листопада 2007 року

У адміністративній справі

№ 2-а-91/07

за позовом

ОСОБА_1

До Третя особа

Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради, Головного
управління Державного казначейства України в Луганській області; Міністерство
праці та соціальної політики України

Про

визнання незаконною бездіяльності
суб'єктів владних повноважень та стягнення недоплаченої щорічної разової
допомоги,

В С Т А Н О В И Л А :

30.08.2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним
позовом.

Постановою Брянківського міського суду Луганської області
від 02.11.2007 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Брянківської міської ради (надалі - УПСЗН),
Головного управління державного казначейства України в Луганській області
(надалі - Казначейство), третя особа - Міністерство праці та соціальної
політики України про визнання незаконною бездіяльності суб'єктів владних
повноважень та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги було задоволено
частково. Визнано незаконною бездіяльність Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради щодо відмови
виплатити грошову допомогу за 2006 та 2007 роки та стягнуто з УПСЗН на користь
позивача заборгованість з щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за
2006, 2007 роки у сумі 3565,30 грн., а також зобов'язано Головне управління
Державного казначейства України в Луганській області перерахувати УПСЗН кошти
щодо виплати позивачу недоотриманої щорічної разової грошової допомоги за
вищезазначені роки.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Управління праці
та соціального захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради
та Головне управління Державного казначейства України в Луганській області
подали апеляційні скарги, в яких просять постанову суду скасувати, посилаючись
на невірне застосування судом норм процесуального та матеріального права.

Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Брянківської міської ради, в своїй
апеляційній скарзі посилається на приписи ст. 30 Закону України “Про державний
бюджет України на 2006 рік”, ст. 96 Закону України “Про державний бюджет
України на 2007 рік”, тобто виплати грошової допомоги ОСОБА_1 виплачувались
згідно діючого законодавства.

ГУ ДКУ в Луганській області зазначає, що суд 1-ї
інстанції не може зобов'язати Державне казначейство здійснити видатки з
Державного бюджету, передбачені УПСЗН виконавчого комітету Брянківської міської
ради, оскільки законодавчими актами на органи Державного казначейства і так
покладена функція розрахунково - касового обслуговування розпорядників коштів
державного та місцевих бюджетів.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач перебуває на обліку у відповідача - УПСЗН, користується пільгами, встановленими
законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни та має
право на щорічну грошову допомогу до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Проте, суд першої інстанції, задовольняючи позов
частково, послався на те, що оскільки позивач набув статусу згідно із ст. 10
Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантіях їх соціального захисту
населення» після 5 травня 2005 року, то позовні вимоги в частині стягнення
коштів одноразової допомоги до 5 травня за 2004, 2005 роки задоволенню не
підлягають.

Таким чином, суд вирішив, що позивач щорічно повинен був
отримати від відповідача разову грошову допомогу, з урахуванням виплачених, у
таких розмірах: у 2006 році - 359,00 грн. (мінімальна пенсія за віком) х 5 =
1795,00 грн. - 130 грн. (фактична виплата) = 1665,00 грн.; у 2007 р. - 410,06
грн. (мінімальна пенсія за віком) х 5 = 2050,30 грн. - 150 грн. (фактична
виплата) = 1900,30 грн., а всього - 3565 грн. 30 коп.

Так, судом було
встановлено, що фактично за період 2006, 2007 років відповідачем було
недоплачено позивачеві суму щорічної разової допомоги у розмірі: 3565 грн. 30
коп.

Представник Казначейства у
судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив їх
задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, інші особи, що
беруть участь у справі в судове засідання не прибули, повідомлялись належним
чином.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення представника Казначейства, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає за можливе
апеляційні скарги задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції
скасувати.

Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку у відповідача - УПСЗН, користується пільгами, встановленими
законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни відповідно
до вимог ч. 5 ст. 15 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” та має право на щорічну грошову допомогу до 5 травня у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Фактично позивач
отримав від управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету
Брянківської міської ради в 2004 р. - 65 грн.,
у 2005 р. - 130 грн., у 2006 р. - 130 грн. та у 2007 р. - 150 грн. При цьому
відповідач керувався положеннями ст. 44 Закону України “Про державний бюджет
України на 2004 рік”, ст. 34 Закону України “Про державний бюджет України на
2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про
державний бюджет України на 2006 рік”, ст. 96 Закону України “Про державний
бюджет України на 2007 рік”.

Так, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивач набув статусу згідно
із ст. 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” після 5 травня 2005 року, оскільки вказані пільги має тільки з 14
липня 2005 року та щорічну одноразову допомогу в 2004 - 2005 роках не
отримував.

Проте, суд першої інстанції
помилково дійшов до висновку, задовольняючи позовні вимоги за 2006 рік,
оскільки ст. 30 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” до
теперішнього часу не визнана неконституційною Конституційним Судом України. За
таких обставин твердження суду першої інстанції про невідповідність Конституції
України є передчасними, бо це є прерогативою саме Конституційного Суду України.
Тому не можна стверджувати, що дії відповідача в цій частини були
протиправними.

За відсутності визнання таких
законів про бюджет неконституційними у суду першої інстанції не було правових
підстав визнавати дії відповідача протиправними, бо відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Визнання закону неконституційним відповідно до п. 5 ч. 2
ст. 245 КАС України може бути підставою
для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Що
стосується задоволення позовних вимог за 2007 рік, то колегія суддів зазначає,
що, суд першої інстанції вірно визначився з підставами щодо задоволення
позовних вимог в цій частині, оскільки положення пункту 30 статті 71 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік
дію в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої
статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані неконституційними
рішенням Конституційного Суду України у
справі № 6-рп від 09.07.2007 р.

Крім
того, згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування” розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму визначеного законом для осіб, що втратили
працездатність. Станом на 05.05.2007 року розмір прожиткового мінімуму для
осіб, що втратили працездатність (Закон від 19.12.2006 р. № 489-У зі змінами,
внесеними Законом від 15.03.2007 р. № 749-У) становив 406 грн., а для
визначення мінімального розміру пенсії він повинен збільшуватися на один
відсоток.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача про нарахування ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 9 травня
протягом 2007 року в розмірі 150 гривень, встановлених Законом України “Про
Державний бюджет на 2007 рік”, а не в розмірі
2050,30
грн. (410,06 х 5) згідно абз.5 ч. 1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р.
із змінами та доповненнями є очевидною. Відповідача належить зобов'язати нарахувати
ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної грошової допомоги для сімей загиблих
(померлих) ветеранів війни в розмірі 1900,30 гривень (410,06 х 5 - 150).

Проте, суд першої інстанції дійшов
до помилково висновку, зобов'язавши Головне управління Державного казначейства
України в Луганській області перерахувати Управлінню праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Брянковської міської ради кошти для виплати ОСОБА_1, недоплаченої
щорічної одноразової грошової допомоги, оскільки на підставі п.п. 1-2 «Порядку
використання бюджетних коштів державного бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.09.2005 року за № 936, яким встановлено, що головним розпорядником по
використанню коштів Державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи є Мінпраці, а розпорядником нижчого рівня є управління праці та
соціального захисту населення, тому в цій частині постанову суду першої
інстанції також слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.
206, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Брянківської міської ради та Головного
управління Державного казначейства України в Луганській області - задовольнити
частково.

Постанову Брянківського міського суду Луганської області
від 02 листопада 2007 року у справі за № 2-а-91/07 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Брянківської міської ради, Головного управління державного казначейства України
в Луганській області, третя особа - Міністерство праці та соціальної політики
України про визнання незаконною бездіяльності суб'єктів владних повноважень та
стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Брянківської міської ради за 2007 рік щодо
нарахування і виплати позивачеві щорічної допомоги до 9 травня в розмірах,
невідповідних вимогам ч. 5 ст. 15 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Брянківської міської ради нарахувати та сплатити
за рахунок державного бюджету ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної грошової
допомоги для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни за 2007 рік в розмірі
1900 гривень 30 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: