Справа № 22а-227/2008
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2008-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а -227/08 ( 22а-1682/07)
Головуючий суддя у 1
Категорія статобліку -47 інстанції -
3/103/07-АП-9/182/07-АП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 лютого 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Туркіної
Л.П. (доповідач)

суддів - Коршуна А.О., Проценко О.А..,

при секретарі - Піцик Р.В.,

за участі представників сторін :

від позивача - Григор І.А. ( довіреність №
11036/10/10 від 13.08.2007 р.)

відповідача-1
- не прибув,

відповідача - 2 - не прибув

прокуратури - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.
Запоріжжя

на постанову господарського суду Запорізької
області від 21 травня 2007р.

по справі № 3/103/07-АП-9/182/07-АП

за позовом: Прокурора Ленінського
району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя

до відповідача-1: Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя

відповідача-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Штарг», м. Київ

про визнання недійсним усного
правочину (договору) про надання маркетингових послуг від 10.09.2004 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2007 р. до
господарського суду Запорізької області звернувся Прокурор Ленінського району
Запорізької області в інтересах держави, орган уповноважений здійснювати
функції держави у спірних відносинах - Державна податкова інспекція у
Ленінському районі м. Запоріжжя, із позовом про визнання недійсним усного
правочину (договору) про надання маркетингових послуг від 10.09.2004 р., укладеного між приватним
підприємцем ОСОБА_1, м. Запоріжжя та ТОВ «Штарг», м. Київ. Прокурор також
просив стягнути з відповідача 2 у доход держави отримані по усному правочину
грошові кошти у сумі 19800, 00 грн.

Заявою від
19.03.2007 р. вих. № 4371/10/10 ( а. с. 107) позивач здійснив уточнення
позовних вимог, вказавши, що просить визнати недійсним усний правочин (договір)
про надання маркетингових послуг від 10.09.2004 р. та стягнути з відповідачів
все одержане ними за зобов'язаннями. Зміни позовних вимог прийнято судом.

Правовою підставою
обґрунтування позовних вимог, є ст. 207, 208 Господарського кодексу України.

Постановою господарського суду Запорізької
області від 21.05.2007р. позов задоволено частково. Визнано недійсним усний
правочин (договір) про надання маркетингових послуг від 10.09.2004 р.,
укладений між ПП ОСОБА_1 та ТОВ «Штарг». У задоволенні решти позовних вимог
було відмовлено.

Постанова суду
мотивована тим, що укладаючи угоду, відповідачі мали мету, яка
суперечить інтересам держави, зокрема є направленою на ухилення від
оподаткування, а отже відповідно до ст. 207 ГК України така угода має бути
визнана судом недійсною.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що «за угодою маркетингові
послуги вартістю 19800, 00 грн. надавались у 2004 р., і як свідчать матеріали
справи зобов'язання за договором від 10.09.2004 р. виконано сторонами у повному
обсязі, але на момент розгляду спору є неможливим стягнення на користь держави
одержаного сторонами за вказаним зобов'язанням.»

Не погодившись з
висновком суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу у якій
зазначив що законодавством передбачено, що у разі визнання угоди недійсною, як
такої, що вчинена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та
суспільства, судом повинні бути застосовані наслідки, передбачені ст. 208 ГК
України, а відповідно просить постанову
господарського суду Запорізької області по справі №3/103/07-АП-9/182/07-АП від
21.05.2007 р. змінити в частині відмови у стягненні з відповідача -2 у доход
держави 19800 грн. 00 коп. Апелянт також зазначив, що просить задовольнити
позовні вимоги, викладені у заяві прокурора.

Податкова у судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримала. Інші учасники до суду не прибули,
заперечень та пояснень не надали. Про час та місце судового засідання
повідомлялись належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши
доводи апелянта та, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла
висновку, що вона підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 10.09.2004 р. між Приватним підприємцем
ОСОБА_1, м. Запоріжжя та ТОВ «Штарг», м. Київ було укладено усний правочин
(договір) про надання маркетингових послуг на загальну суму 19800, 00 грн.

На виконання зазначеного правочину (договору) ТОВ «Штарг» надано
маркетингові послуги ПП ОСОБА_1 на загальну суму 19800, 00 грн., з них ПДВ
складає 3300 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 10.09.2004 р.

Станом на 29.03.2005 р. ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя отримано лист
від ДПІ у Голосіївському районі м. Києва за № 2674/7/19-206 від 23.03.2005 р.,
згідно якого встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва
від 08.04.2004 р. по справі № 2-1963/3 визнано недійсними:

- Статут
та установчий договір ТОВ «Штарг» ( код 31986257, м. Київ, вул. 40-річчя
Жовтня, 120-1 ), зареєстрований Голосіївською районною адміністрацією у м.
Києві 10.06.2002 р. з часу його реєстрації;

- Скасовано
державну реєстрацію ТОВ «Штарг» та визнано недійсним свідоцтво платника податку
на додану вартість ТОВ «Штарг» № 37041011 від 25.07.2002 р. з дати його видачі.

Згідно листа Голосіївського суду м. Києва від 29.11.2005 р. рішення в даній
справі не оскаржувалося і набрало чинності 10.05.2004 р.

30.07.2004 р. на підставі рішення суду, актом № 436/19-4013-1 від
30.07.2004 р., ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, анульовано свідоцтво
платника податку на додану вартість ПП «Штарг» з моменту його видачі.

Згідно ч. 4 ст. 35
ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають
значення для вирішення спору.

Як свідчить текст
рішення Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-1963/3 судом встановлено, що діяльність
підприємства з моменту його реєстрації здійснювалася протиправно, позивач
ОСОБА_2 не була власником підприємства, її волевиявлення не було спрямовано на
створення підприємства, затвердження його статуту та заняття підприємницькою
діяльністю. ТОВ «Штарг» було
зареєстровано в органах державної влади не встановленими особами.

Такі дії невстановлених осіб, що здійснювали підприємницьку діяльність від
імені ТОВ «Штарг»,
використовували установчі документи, печатку підприємства з метою, що
суперечить інтересам держави та суспільства, ведуть до порушення встановленого
державного порядку дотримання законності в сфері оподаткування з моменту
державної реєстрації ТОВ «Штарг».

За таких обставин,
колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що
підприємницька діяльність ТОВ «Штарг» здійснювалась з метою отримання прибутку,
у т. ч. за рахунок несплати податків, а отже, усі складові частини такої
діяльності, у т. ч. господарські зобов'язання, зокрема спірна угода, направлені
на досягнення такої мети.

Оскільки з
30.07.2004 р. ТОВ «Штарг» не мало права на нарахування ПДВ та складання
податкових накладних, а ПП ОСОБА_1неправомірно включила до складу податкового
кредиту суму ПДВ по податковій накладній ТОВ «Штарг» (реєстрація якого та
свідоцтво платника ПДВ на момент укладення угоди були скасовані за рішенням
суду), то укладаючи угоду, відповідачі мали мету, суперечну інтересам держави,
зокрема щодо сплати податків.

Отже, суд першої
інстанції правомірно визнав оспорювану угоду недійсною на підставі ст. 207 ГК
України.

Що стосується
рішення суду першої інстанції в частині майнових позовних вимог, слід визнати,
що воно не є обґрунтованим, оскільки в ньому не зазначено, виходячи з чого суд
дійшов висновку про неможливість стягнення отриманого за угодою з ТОВ «Штарг»
та ПП ОСОБА_1

Рішення суду також
не відповідає нормам матеріального права в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення грошових коштів з ТОВ «Штарг», що витікає з
наступного.

Норми ст. ст. 207,
208 ГК України, які визначають умови та наслідки недійсності господарських
зобов'язань, укладених з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства,
передбачають наступні наслідки визнання угод («господарських зобов'язань»)
недійсними за наявності наміру в обох сторін: - у разі виконання зобов'язання
обома сторонами в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними
за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування одержаного.

Оскільки факт отримання грошових коштів ТОВ
«Штарг» підтверджено матеріалами справи, вимоги щодо стягнення з зазначеного
товариства в доход держави грошових коштів у сумі 19800 грн. 00 коп. є
обґрунтованими, відповідають нормам ст. 208 ГК України та підлягають
задоволенню.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції, щодо неможливості стягнення на користь
держави одержаних за усним правочином (договором) грошових коштів у сумі
19800,00 грн.

Що стосується вимог
про стягнення з ПП ОСОБА_1 грошових коштів,
одержаних за угодою, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи, ПП ОСОБА_1отримала маркетингові послуги, стягнення яких в доход держави у
натурі не є можливим. Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» податковим органам надано право стягувати
в доход держави грошові кошти, отримані за недійсними угодами, про інші види
стягнення у нормативному акті, що регулює права та обов'язки органів Державної
податкової служби України, не йдеться.

В апеляційній скарзі
позивач просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні
вимоги щодо стягнення грошових коштів з ТОВ «Штарг», однак відповідно до ст.
201 КАС України підставою для зміни судового рішення є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального
чи процесуального права або вирішення не всіх позовних вимог та питань.

Як зазначено вище,
рішення суду щодо майнових вимог є необґрунтованим, в частині стягнення з ТОВ «Штарг» - не відповідає діючому
законодавству.

Відповідно до ст.
202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська на
постанову господарського суду Запорізької
області від 21.05.2007 року по справі № 3/103/07-АП-9/182/07-АП, слід
задовольнити частково, постанову господарського суду Запорізької області -
скасувати. Позов задовольнити частково. Визнати недійсним усний правочин (
господарське зобов'язання) від 10.09.2004 р., укладений між ПП ОСОБА_1 та ТОВ
«Штарг», м. Київ щодо надання маркетингових послуг. Стягнути з ТОВ «Штарг», м.
Київ, пр. 40-річчя Жовтня, 120, корп. 1, в доход держави
19800 грн. 00 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Запоріжжя задовольнити
частково.

Постанову
господарського суду Запорізької області
від 21.05.2007 року скасувати.

Позов задовольнити
частково. Визнати недійсним усний правочин ( господарське зобов'язання) від
10.09.2004 р., укладений між ПП ОСОБА_1 та ТОВ «Штарг», м. Київ щодо надання
маркетингових послуг.

Стягнути з ТОВ
«Штарг», м. Київ, пр. 40-річчя Жовтня, 120, корп. 1, в
доход держави 19800 грн. 00 коп.

У задоволенні решти
позовних вимог відмовити.

Постанова набирає
законної сили відповідно до ст.254 КАС України.

Постанова може бути
оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Постанову оформлено
у повному обсязі 25.04.2008 р.

Колегія суддів:

головуючий суддя Л.П.Туркіна

судді:
А.О.Коршун

О.А.Проценко