Справа № 22-а-4253/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 квітня 2008 року справа
№ 22-а-4253/08
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді
суддів при секретарі
за участі позивача представника відповідача
Василенко Л.А., Дяченко С.П. Чуріковій Я.О. Коритка
розглянувши у відкритому
судовому засіданні
Управління праці та соціального захисту населення
Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради
Центрально-Міського районного суду м. Макіївки
по справі
№ 2-а-10/08
Управління праці та соціального захисту населення
Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради
визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманої
допомоги на оздоровлення, одноразової допомоги, -
В С Т А Н О В И Л А :
року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій
неправомірними та стягнення сум на оздоровлення за 2001-2004 роки, одноразової
допомоги в зв'язку зі зміною групи інвалідності в загальній сумі 7775 гривень
Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 20.02.2008 року позовні
вимоги позивача було задоволено частково, з відповідача на користь позивача
стягнуто 6864 гривень 17 копійок.
Суд першої інстанції при розгляді
справи встановив, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення Червоногвардійської райадміністрації Макіївської
міської ради як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильської АЕС (надалі - ЧАЕС), і спочатку був інвалідом 3 групи, а з 2004
року - інвалідом 2 групи (категорія 1), у зв'язку з чим користується правами та
пільгами, передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Суд задовольнив
позов про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2001-2004 роки і
виходив з того, що ст. 48 вищезазначеного закону передбачає щорічну виплату
допомоги на оздоровлення інваліду 3 групи ЧАЕС в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат, інваліду 2 групи - 5 мінімальних заробітних плат, яка на час
виплати такої допомоги позивачу дорівнювала за: 2001 рік - 205 грн., 2002-2003
роки - 237 грн., 2004 рік -262 грн.
Не погодившись з таким рішенням,
Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної
адміністрації Макіївської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги
зазначено, що виплата щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення, а
також в зв'язку зі зміною групи інвалідності проводилась відповідно до
прийнятої Кабінетом Міністрів України відповідної постанови. Крім того,
наполягали на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду з
адміністративним позовом, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.
судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги
та просив її задовольнити, проти чого заперечував позивач.
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне останню задовольнити
Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, його визнано спочатку
інвалідом 3 групи, а з 2004 року інвалідом 2 групи.
до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам першої і другої груп - п'ять мінімальних заробітних плат, інвалідам
третьої групи - чотири мінімальних заробітних плати. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.
виплатило ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення в 2001-2004 роках у розмірі
по 21 грн. 50 коп., установленому постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова №836).
до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу.
ст. 67 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", конкретні розміри всіх видів доплат,
пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до
зміни вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року "Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", розмір щорічної допомоги на оздоровлення до липня 2005 року
не збільшувався, в той час як Законами України "Про встановлення
мінімальної заробітної плати на 2001 рік", "Про встановлення
мінімальної заробітної плати на 2002 рік", "Про встановлення
мінімальної заробітної плати на 2003 рік", "Про Державний бюджет
України на 2004 рік", розмір мінімальної заробітної плати збільшувався
неодноразово. Визначені наведеною Постановою розміри щорічних грошових виплат
на оздоровлення значно нижчі за відповідні, передбачені ст. 48 Закону України
"Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", кратні розміри мінімальної заробітної плати, і тому виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами,
до спірних правовідносин суд застосував нормативний акт вищою юридичної сили -
Закон України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХП.
урахуванням фактично отриманих позивачем сум і розміру мінімальної заробітної
плати з відповідача на користь позивача стягнуто недонараховані та несплачені
грошові кошти на оздоровлення у сумі 3939,80 гривень виходячи із розрахунку:
за 2001 рік - (205 гривень х 4) -
21,50 гривень = 798 гривень 50 коп.;
за 2002 рік - (237 гривень х 4) -
21,50 гривень = 926 гривень 50 коп.;
за 2003 рік - (237 гривень х 4) -
21,50 гривень = 926 гривень 50 коп.;
за 2004 рік - (262 гривень х 5) -
21, 50 гривень = 1288 гривень 30 коп.
Судом
першої інстанції в цій частині було стягнуто суму з різницею встановлення 2
групи не з початку року, а з 19.03.2004 року, що склала - 3883,97 гривень.
цієї частини спору, аналогічно, виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати, а не постанова № 836.
у компенсаціях при встановлені 2 групи інвалідності після 3-ої становить 15
мінімальних заробітних плат, яка на момент встановлення інвалідності становила
205 грн. Тому позивачу необхідно сплатити - 205 х 15 - 97,80 = 2980,20 гривень.
чином, на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути виплати у загальній сумі 3883,97 +
2980,20 = 6864,17 гривень.
чином, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі по 21,50 гривень за 2001-2004 роки, та одноразової
компенсації при встановлені 2 групи у розмірі 94,80 грн. суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними.
апеляційної скарги щодо необхідності застосування положень ст.ст. 99, 100 КАС
України судовою колегією не приймаються до уваги, з огляду на наступне.
суд при розгляді справи поновив пропущений позивачем строк, і така можливість
передбачена ч.2 ст. 100 КАС України. Погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції в цій частині, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.
З матеріалів справи вбачається, що позов ОСОБА_1 поданий
04.11.2005 року (а.с.3).
Частиною 2 статті 100 КАС України передбачено, що якщо
суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим
Відповідачем позивачу спірні виплати були сплачені:
- щорічна разова грошова допомога на
оздоровлення за 2001 рік - 18.03.2004 року (а.с.141);
разова грошова допомога на оздоровлення за 2002 рік - 03.09.2004 року
разова грошова допомога на оздоровлення за 2003 рік - 03.09.2004 року
разова грошова допомога на оздоровлення за 2004 рік - 29.03.2005 року
допомога в зв'язку з одержанням 2 групи інвалідності - 17.08.2004 року
На той час строк звернення до суду на підставі
Цивільного Кодексу України (як в редакції 1963 року, так і в редакції 2003
року) був встановлений в три роки. Звернувся ОСОБА_1 до суду до скінчення
такого строку. КАС України набрав чинності з 01.09.2005 року. Звернувся ОСОБА_1
до суду до скінчення річного строку з часу набрання чинності КАС України.
За зазначених обставин суд першої інстанції
обґрунтовано вирішив про поважність пропуску позивачем строку звернення до
суду, встановленого ст. 99 КАС України.
суд першої інстанції допустився помилки і, в порушення ст. 94 КАС України,
поклав на суб'єкт владних повноважень судові витрати в розмірі 68 гривень 64
копійки. В цій частині постанова суду підлягає зміні.
повному обсязі постанова складена 18.04.2008 року.
ст.ст. 195-196, п.п. 1,2 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст. 201, ч.2 ст. 205, ст. 206,
ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів,
П О С Т А Н О В И Л А:
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської
районної адміністрації Макіївської міської ради - задовольнити частково.
постанову Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 20 лютого 2008
року у справі № 2-а-10/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської
ради «про визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення, одноразової допомоги», виключивши з неї стягнення з Управління
праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної
адміністрації Макіївської міської ради судових витрат у сумі 68 гривень 64
частині постанову суду залишити без змін.
Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: