Справа № 22а-2737/2008
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2008-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції суддя
Рівненський окружний
адміністративний суд, справа № 2-а-346/07
у 2-й інстанції суддя Яворський І.О.
рядок статзвіту № 36
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2008 року
Справа № 22а-2737/08(6248/07) м. Львів

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.

суддів: Любашевського
В.П.

Довгополов О.М.

при секретарі:
Поврознику Д.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Рівне на постанову Рівненського окружного адміністративного
суду від 16 жовтня 2007 року в справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у місті Рівне про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

В
С Т А Н О В И Л А :

04 вересня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного
адміністративного суду Рівненської області
з позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівне про визнання
нечинним податкового повідомлення - рішення. З адміністративного позову
вбачається, що виконавчим комітетом
Рівненської міської Ради 09.09.2002 року зареєстровано ОСОБА_1 як суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичну особу і видано свідоцтво про державну
реєстрацію №НОМЕР_1. Основними видами підприємницької діяльності позивача є
здача в оренду не житлових приміщень, торгівельна діяльність (крім алкоголю та
тютюну), надання інформаційно-консультаційних та посередницьких послуг. Система
оподаткування позивача: 2004 рік, ІІ квартал 2005 року - ІУ квартал 2006 року
- загальна система оподаткування, а
перший квартал 2005 року - спрощена система оподаткування. Державною податковою
інспекцією у місті Рівне проведено планову документальну перевірку дотримання
вимог податкового законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 року по 31.12.2006 року та складено акт
№53 від 06.03.2007 року. За результатами документальної перевірки ДПІ у місті Рівне
прийнято податкове повідомлення-рішення від 16 березня 2007 року
№2/0/11976/17-122, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 1772788,00 гривень, яка включає в себе
основний платіж - 884269,00 гривень та штрафні санкції - 888519,00 гривень. З
прийнятим рішенням позивач не погодився і почав процедуру його апеляційного
оскарження. За результатами розгляду первинної скарги позивача Державна
податкова інспекція у місті Рівне прийняла рішення від 13 квітня 2007 року
№17381/25-09, яким залишила без змін вказане вище податкове повідомлення -
рішення. За результатами розгляду повторної скарги позивача ДПА в Рівненській
області прийняла рішення від 16 червня 2007 року №12902/25-16/66, яким
скасувала податкове повідомлення-рішення від 16 березня 2007 року, рішення ДПІ
у місті Рівне від 13 квітня 2007 року за №17381/25-09 у частині 442 134,50
гривень застосованої штрафної санкції та в цій частині задовольнила позивачу
скаргу, а в іншій частині зазначені податкове повідомлення-рішення та рішення
ДПІ у місті Рівне залишила без змін, а скаргу позивача без задоволення. За
результатами розгляду скарги позивача Державною податковою Адміністрацією
України було прийнято рішення від 22 серпня 2007 року, яким підтверджено правильність
скасування рішення ДПІ у місті Рівне від 13 квітня 2007 року за №17381/25-09 у
частині 442 134,50 гривень застосованої штрафної санкції.

З адміністративного позову також вбачається, що на підставі договору
купівлі-продажу від 25 березня 2005 року громадянином ОСОБА_1 були відчужені
Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» прибудовані
приміщення до 5-ти поверхового житлового будинку в складі житлово-громадського
комплексу, кошти за які були перераховані на рахунок фізичної особи ОСОБА_1На
підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2005 року громадянином ОСОБА_1
були відчужені ТзОВ «Радіотон» приміщення будівлі виставочного павільйону в
складі житлово-громадського комплексу.

Позивач вважає, що отриманий громадянином ОСОБА_1 дохід від продажу ним
житлово-громадського комплексу у АДРЕСА_1 був отриманий ним не в межах
здійснення своєї підприємницької діяльності.

Дохід отриманий внаслідок продажу вказаного вище
нерухомого майна був задекларований громадянином ОСОБА_1 в п.1.2 декларацій про
доходи за 2003 пік і 2004 рік та уточненої декларації про доходи за ІІ квартал
2005 року як доходи, одержані за договорами цивільно-правового характеру. Були
сплачені всі податки, що не оспорюється податковими органами і підтверджується
в акті перевірки.

Після здійснення громадянином ОСОБА_1 відчуження житлово-громадського
комплексу у АДРЕСА_1 рішенням сесії Рівненської міської Ради від 09.03.2006
року було припинено його право на оренду земельної ділянки на вулиці П.Могили,1
у місті Рівне.

З врахуванням викладеного вище позивач просив визнати нечинним податкове
повідомлення рішення Державної податкової інспекції у місті Рівне від 16
березня 2007 року №2/1/11976/17-122.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду Рівненської області
від 16 жовтня 2007 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у місті Рівне про визнання не чинним податкового повідомлення -
рішення від 03 вересня 2007 року №2/3/11976/17-122- задоволено.
Визнано нечинним податкове повідомлення - рішення від 03 вересня 2007 року.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови вказав, що пунктом
2.1 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що
платником податку на додану вартість є особа, обсяг оподатковуваних операцій з
поставки товарів )робіт, послуг) якої протягом будь-якого періоду з останніх 12
календарних місяців перевищував 3600 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку ДПІ вмісті
Рівне. Апелянт, зокрема, вказував на те, що податок донараховано по операціях
продажу СПД ОСОБА_1 прибудованого приміщення до 5-ти поверхового житлового
будинку в складі житлово-громадського комплексу, загальною площею 1029 м2, яке
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 25 березня
2005 року та продажу ТзОВ «Радіотон» приміщення №1-5,18-27 будівлі виставочного
павільйону в складі житлового громадського комплексу, що знаходиться за цією ж
адресою загальною площею 873,1 м2 згідно договору від 11 квітня 2005 року та
від іншої реалізації товарів згідно поданого звіту за І квартал 2005 року на
суму 469 000 гривень, а не по операціях продажу, передачі новозбудованого житла
фізичним особам. Тому, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно
застосував до спірних відносин норми пп..5.120 п.5.1 ст.5 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, перевіривши
у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в судовому рішенні, дійшла висновку про
законність рішення суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На підставі ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, втому числі на виконання делегованих повноважень. До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Судом першої інстанції правильно звернуто увагу на те, що згідно Указу
Президента України від 03 липня 1998 року №727/98”Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва фізична
особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на
окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Згідно вказаного
Указу Президента України встановлено, що з 01 липня 2005 року до прийняття
Закону України «Про спрощену систему оподаткування» Указ Президента
застосовується з урахуванням певних особливостей. У пункті 1 Указу вказано, що
спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва:фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів
їх сімей, протягом року перебувають не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тисяч
гривень. У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність
з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності
членів його сім'ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну
особу. Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа,яка сплачує єдиний
податок, звільняється від обов'язку нарахування, відрахування та перерахування
до державних цільових фондів зборів, пов'язаних з виплатою заробітної плати
працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його
сім'ї. Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не включається до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що
перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є
остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як
самого платника податку, так і осіб, які
перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть
участь в підприємницькій діяльності.

У відповідності до п.6 Указу суб'єкт малого підприємництва,який сплачує
єдиний податок, не є платником такого виду податку і зборів (обов'язкових
платежів) як податок на додану вартість,
крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком за ставкою 6 відсотків. Дія цього Указу не поширюється на фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які займаються підприємницькою
діяльністю без створення юридичної особи і здійснюють торгівлю
лікеро-горілчаними та тютюновими виробами, пально-мастильними матеріалами.

Розглядаючи дану справу, колегія суддів враховує і п.4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 16 березня 2000 року №507 «Про роз'яснення Указу
Президента України» від 03 липня 1998 року №727, згідно якого суб'єкти малого
підприємництва - фізичні особи, які до переходу на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності були платниками податку на додану вартість і
після переходу до неї прийняли рішення про те, що вони згідно з абзацом другим
частини першої статті 6 не є платниками податку на додану вартість, подають до
відповідного органу державної податкової служби заяву про скасування реєстрації
їх як платників податку на додану вартість і здають відповідне свідоцтво.

Тому, колегія суддів констатує, що донарахування ПДВ за перший квартал 2005
року на суму 693 746 гривень є необґрунтованим, безпідставним і таким, що
суперечить вказаному вище Указу Президента , зокрема пункту 6 Указу.

З врахуванням викладеного вище, постанова суду першої інстанції є законною,
прийнятою з дотриманням норм як матеріального, так і процесуального права.
Підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1, 206 КАС України,
колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду Рівненської області
від 16 жовтня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції - Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня набрання нею законної сили .

Головуючий
суддя-доповідач
І.О.Яворський

Суддя
О.М.Довгополов

Суддя
В.П.Любашевський