Справа № 2/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м. Київ

25.03.2008 р.
16:20
№ 2/20

За
позовом ОСОБА_1

До 1) Державної митної служби України

2)
Київської регіональної митниці

Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача:
виконуючий обов'язки начальника митниці Іванченко Едуард Пилипович

Про поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу

Головуючий суддя Келеберда В.І.

Судді
Добрянська Я.І.

Кротюк
О.В.

Секретар
Мельникова Л.В.

Представники сторін:

Позивач
ОСОБА_1

Від
позивача Воронцова О.В.

Від
відповідачів: 1) Самборська Ю.Л.; 2) Скорук О.С.

Від
третьої особи не з'явились

Обставини справи:

Позов
заявлено про скасування наказу Державної митної служби України № 1149-к від
04.12.07р. та наказу Київської регіональної митниці № 799-к від 14.12.07р. про
звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора відділу митного оформлення Київської
регіональної митниці, а також про зобов'язання відповідача-2 здійснити виплату
позивачу заробітної плати за період його звільнення.

В
обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України «Про
дисциплінарний статут митної служби України»та зазначає, що його було
притягнуто до адміністративної відповідальності із порушенням строків, в
наслідок чого відбулось порушення процедури його звільнення. Крім того
зазначив, що за рішенням атестаційної комісії відповідача-2 щодо відповідності
позивача займаній посаді позивачем отримано позитивну оцінку.

Відповідач-1
проти позову заперечив з тих підстав, що звільнення позивача не було
дисциплінарним стягненням, а відбулось як наслідок порушення позивачем вимог
Закону України «Про державну службу»та вчиненням дій, передбачених ст. 5 Закону
України «Про боротьбу з корупцією».

Представник
відповідача-2 в судовому засіданні підтримав позицію, наведену відповідачем-1,
та просив суд відмовити у задоволенні позову, в зв'язку з правомірним
звільненням позивача, підставою для кого стало вчинення ОСОБА_1 корупційних
діянь.

Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у судове засідання не
прибув, письмових пояснень щодо предмету спору до суду не надіслав.

Враховуючи,
що в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення всіх учасників
судового розгляду, суд на підставі ст. 128 КАС України вирішує справу за
наявними у ній доказами та без участі третьої особи.

Розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,
1976 року народження, з 10.07.06р. обіймав посаду інспектора відділу митного
оформлення № 3 Київської регіональної митниці. Відповідно до атестаційного
листа загальний стаж роботи позивача в митній службі складає з серпня 1995
року, а 28.11.06р. йому присвоєне спеціальне звання -інспектор митної служби 1
рангу.

Наказом
№ 1149-к від 04.12.07р. «По особовому складу митних органів»припинено державну
службу в митних органах України шляхом звільнення із займаної посади Ващенко
Юрія Миколайовича, інспектора Київської регіональної митниці.

Як
зазначається в преамбулі, наказ по особовому складу митних органів № 1149-к
було прийнято на виконання доручення Президента України В.А. Ющенка, наданого
19.11.07р. під час проведення спільної наради «Захист економічних інтересів
держави на митному кордоні України»щодо забезпечення неухильного додержання
вимог Конституції України, законів України з питань персональної
відповідальності керівників усіх рівнів за виконання ними своїх службових
обов'язків та доручення Президента України від 23.11.07р., а також на підставі
матеріалів, наданих Службою безпеки України (лист від 21.11.07р. № 14/250411 та
лист від 28.11.07р. № 14/25712), результатів службових розслідувань, проведених
у митних органах згідно з наказом Держмитслужби України від 24.11.07р. № 933дск
та постанов судів по справах про корупційні діяння, керуючись статтями 16, 17
та 30 Закону України «Про державну службу»(зі змінами та доповненнями) від
16.12.93р. № 3723-ХІІ.

Підставою
припинення державної служби позивача в наказі № 1149-к зазначено недотримання
пов'язаних із проходженням державної служби обмежень, передбачених ст. 16
Закону України «Про державну службу», у зв'язку з вчиненням дій, передбачених
ст. 5 Закону України «Про боротьбу з корупцією».

14
грудня 2007 року на виконання пункту 3 наказу Державної митної служби України
від 04.12.07р. № 1149-к та пункту 1.2 наказу Київської регіональної митниці від
06.12.07р. № 782-к, у зв'язку з виходом з лікарняного ОСОБА_1, тимчасово
виконуючим обов'язки начальника митниці видано наказ № 799-к «Про звільнення ОСОБА_1».

Відповідно
до пункту 1 наказу № 799-к ОСОБА_1 (таб. № 2448), інспектора відділу митного
оформлення № 3, звільнено 14 грудня 2007 року.

Зазначеним
наказом (пункт 2) начальника служби фінансів, бухгалтерського обліку та
звітності зобов'язано провести повний розрахунок із ОСОБА_1, а також здійснити
виплату компенсації за 26 календарних днів невикористаної відпустки за період
роботи з 01.04.06р. по 31.03.07р. та за 30 календарних днів невикористаної
відпустки за період роботи з 01.04.07р. по 14.12.07р.

Трудову
книжку позивачем отримано, із наказом про звільнення ознайомлений.

Як
вбачається з тексту наказу № 799-к, звільнення позивача відбулось на виконання
наказу № 1149-к Державної митної служби України (п. 3) та наказу № 782-к від
06.12.07р. Київської регіональної митниці (п. 1.2.).

В
пункті 1.2. наказу № 782-к від 06.12.07р. зазначено про звільнення позивача на
виконання наказу ДМСУ № 1149-к та на підставі п. 2 ст. 30 Закону України «Про
державну службу»після закінчення його тимчасової непрацездатності.

До
матеріалів справи залучено копію листка непрацездатності з якого вбачається, що
ОСОБА_1 з 06 по 11 грудня 2007 року перебував на лікарняному. Наказ про
звільнення № 799-к датований 14.12.07р., тобто із дотриманням загальних норм
законодавства про працю щодо заборони звільнення працівника під час перебування
на лікарняному.

Визнаючи
важливість права на працю як основи життєдіяльності людини, Конституція України
закріплює та гарантує основні трудові права громадян (статті 43, 44, 45, 46) і
встановлює, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного
забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості визначаються виключно
законами України (пункт 6 частини першої статті 92).

Конституційний
Суд України у своєму рішенні від 09.07.98р. «Справа за конституційним
зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення
частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про
тлумачення терміну «законодавство»)» встановив, що особливістю правового
регулювання трудових відносин є те, що вони регламентуються розгалуженою
системою нормативних актів, прийнятих органами різних рівнів, у тому числі за
участю трудових колективів та профспілок. Проте, найбільш соціально важлива
частина трудових відносин, яка охоплюється конституційним поняттям «засади
регулювання праці і зайнятості», визначається лише законом.

Державна
служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в
державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій
держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Загальні
засади діяльності, а також статус державних службовців встановлено Законом
України від 16.12.93р. № 3723-ХІІ «Про державну службу». Зазначеним законом
визначено окремі види підстав припинення державної служби, крім тих, що
встановлені Кодексом законів про працю України.

Так,
згідно п. 2 ст. 30 наведеного закону, державна служба припиняється у разі
недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених
статтею 16 цього Закону.

Стаття
16 Закону України «Про державну службу»визначає обмеження, пов'язані із
проходженням державної служби. Зокрема, державний службовець не має права
вчиняти дії, передбачені статтями 1 і 5 Закону України «Про боротьбу з
корупцією».

Законом
України від 05.10.95р. № 356/95-ВР «Про боротьбу з корупцією»визначено правові
та організаційні засади запобігання корупції, виявлення та припинення її
проявів, поновлення законних прав та інтересів фізичних і юридичних осіб,
усунення наслідків корупційних діянь. Статтею 1 зазначеного Закону надано
поняття корупції та визначення її видів. Під корупцією в цьому Законі
розуміється діяльність осіб, уповноважених на виконання функцій держави,
спрямована на протиправне використання наданих їм повноважень для одержання матеріальних
благ, послуг, пільг або інших переваг. Статтею 5 встановлено спеціальні
обмеження щодо державних службовців та інших осіб, уповноважених на виконання
функцій держави, які спрямовані на попередження корупції.

До
матеріалів справи надано копію постанови Печерського районного суду міста Києва
від 08.05.07р. у справі № 3-3777/07. Зазначеним рішенням суду встановлено факт
порушення ОСОБА_1 спеціальних обмежень, передбачених пунктом «г»частини 3
статті 5 Закону України «Про боротьбу з корупцією», та постановлено притягнути
ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності
шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі
255 грн.

Зазначене
рішення місцевого суду позивачем оскаржено не було.

З
огляду на положення ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким
чином, просліджується причинно-послідовний зв'язок прийняття наказу про
звільнення позивача із державної служби, в зв'язку із недотриманням ОСОБА_1
пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16
Закону № 3723-ХІІ.

За
вчинення корупційних діянь та інших правопорушень, пов'язаних з корупцією,
державні службовці несуть адміністративну відповідальність на підставі Закону
України «Про боротьбу із корупцією». Питання про кримінальну, цивільно-правову
та матеріальну відповідальність за корупційні діяння та правопорушення,
пов'язані з корупцією, вирішуються відповідно до вимог чинного законодавства.
Військовослужбовці та інші особи, які згідно з чинним законодавством
притягаються до відповідальності за адміністративні правопорушення відповідно
до дисциплінарних статутів, у разі вчинення корупційних діянь та інших
правопорушень, пов'язаних з корупцією, несуть відповідальність, передбачену цим
Законом (ст. 3 Закону).

З
урахуванням викладеного, позиція позивача щодо неправомірного звільнення внаслідок
порушення ним службової дисципліни та вчиненням дисциплінарного стягнення судом
до уваги не приймається.

Відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.07.07р. № 940 затверджено
Положення про Державну митну службу України, яким визначено, що Державна митна
служба України (Держмитслужба) є спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної справи. Держмитслужба відповідно до покладених
на неї завдань організовує та контролює діяльність митних органів, спеціалізованих
митних установ та організацій; здійснює у межах своїх повноважень заходи щодо
запобігання та протидії проявам корупції, хабарництва та інших службових
зловживань у митній службі тощо.

Враховуючи
визначену законом компетенцію Держмитслужби та видання наказу про звільнення
позивача в зв'язку з вчиненням ним корупційних діянь, суд приходить до висновку
про правомірність прийняття відповідачами наказів по особовому складу та про
звільнення ОСОБА_1 з посади та припинення ним державної служби в митних органах
України.

За
таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову
та про відмову у задоволенні вимог позивача.

Керуючись
ч. 3 ст. 160, ст.ст. 161-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову
повністю.

На
постанову може бути подана апеляційна скарга в порядку ст. 186 КАС України
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови протягом 10 днів з дня
її проголошення та наступного подання апеляційної скарги протягом 20 днів з дня
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження (ст.254 КАС України).

Головуючий
суддя
В.І. Келеберда

Судді
Я.І. Добрянська

О.В. Кротюк