Справа № 22а-1107/2008
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2008-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а -1107/08
Головуючий суддя у 1-ій Категорія статобліку -46
інстанції Щаслива О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20
березня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Поплавського В.Ю. (доповідача)

суддів: - Уханенка С.А., Мартиненка О.В.,

при секретарі - Яловому Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу військової частини 2274

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 липня 2007
року за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації
Запорізької міської ради та третіх осіб ОСОБА_3, військової частини
№ 2274 про визнання частково
незаконним розпорядження Шевченківської районної адміністрації, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2006 р. позивачі звернулись з позовом про визнання незаконним
розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської
ради № 22 р від 10.01.2006 року про включення до числа службової житлової площі
квартири АДРЕСА_1, який уточнивши під час судового розгляду, остаточно
просили визнати оскаржуване
розпорядження незаконним в частині включення до числа житлових приміщень
трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Посилалися на те, що до числа службових може
бути включене лише вільне жиле приміщення, але на час видання вищезгаданого
розпорядження голови, вони та їх малолітня дитина фактично проживали у квартирі
АДРЕСА_1 та перебували в цій квартирі на реєстраційному обліку. Вказують на те,
що розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької
міської ради № 22 р від 10.01.2006 року суперечить вимогам пункту 4 „Положення
про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській
РСР", затвердженого постановою Ради Міністрів від 04.02.1988 № 37, а також
„Положенню про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними
особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України та
військовослужбовцями внутрішніх військ МВС України", затвердженого наказом
МВС України від 10.09.2004 року № 1039.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 липня 2007
року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації
Запорізької міської ради задоволено та визнано розпорядження голови
Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради № 22 р від
10.01.2006 року про включення квартир до числа службової житлової площі
військової частини № 2274 незаконним в частині віднесення до службової житлової
площі квартири АДРЕСА_1.

Військовою частиною № 2274 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просив
скасувати постанову суду та прийнятті
нову, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої
інстанції щодо правильності правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 перебуває в
загальнодержавній власності і знаходиться в оперативному управлінні військової
частини № 2274 та розташована за місцем
дислокації вказаної військової частини.

Згідно діючого у 2002 році Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України,
затвердженого наказом Міністра оборони України від 3.02.95 N 20, яким було
встановлено порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу,
прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової
служби за контрактом, та працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил
України, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечувалися
житлом за місцем служби (стаття 64 Житлового кодексу України), за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України в
установах, на підприємствах, в організаціях (у тому числі і в
госпрозрахункових), військових навчальних закладах, військових комісаріатах,
санаторіях, поліклініках, госпіталях, військових прокуратурах, військових
судах, комендатурах, квартирно-експлуатаційних частинах (КЕЧ) районів, кафедрах
(факультетах, відділеннях) військової підготовки цивільних вищих навчальних
закладів, інженерно-технічних батальйонах, в єдиній системі управління
повітряним рухом, військових представництвах на підприємствах та в організаціях
(установах), лінійних органах військових сполучень на залізничному, водному і
повітряному транспорті, Товаристві сприяння оборони України та Військах
цивільної оборони України.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 в 1994 році була надана для
проживання військовослужбовця за контрактом ОСОБА_4 зі складом його родини 5
чоловік. Законною підставою для реєстрації у спірній військовослужбовця ОСОБА_4
та членів його сім'ї був ордер, в який
були вписані члени сім'ї, в тому числі і позивач ОСОБА_1 У період з 1998 року
по 2002 р. ст. прапорщик ОСОБА_4 перебував на черзі військовослужбовців
військової частини № 2274, як потребуючий отримання житла в першу чергу.

Відповідно до частини п'ятої статті 17 Конституції
України держава забезпечує соціальний захист громадян
України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових
формуваннях, а також членів їх сімей. Обов'язок держави щодо соціального
захисту зазначених осіб і, зокрема, щодо забезпечення їх жилими приміщеннями
конкретизовано у статті 12 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , яким передбачено, що військовослужбовцям та членам їх
сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має
відповідати встановленим вимогам.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької області № 599 від
26.02.2002 р. заступнику командира з технічної частини військової частини №
2274 ст.прапорщику ОСОБА_4, як
першеочереднику була надана квартира за адресою: АДРЕСА_2, з зняттям його з
квартирного обліку. Вказана квартира була надана ОСОБА_4 з огляду на склад його
родини із 4 осіб, до якого входив і позивач по справі ОСОБА_1 Після отримання
ордеру на вселення до квартири по АДРЕСА_2, всі зазначені в ордері члени сім'ї
військовослужбовця ОСОБА_4, у встановленому порядку в квітні 2002 р. були зняті
з реєстраційного обліку за місцем розташування військової частини та
зареєструвались за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_2 на
підставі дозволу командира військової частини 16 липня 2002 року були повторно
зареєстровані для проживання у квартирі АДРЕСА_1, хоча не проходили військову
службу, та не перебували і не перебувають на теперішній час в трудових
відносинах з військовою частиною. Ордер на проживання позивача у справі ОСОБА_1
та його сестри ОСОБА_2 не видавався.

Житлові відносини, порядок обліку громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, порядок отримання жилого приміщення регулюються Житловим
кодексом України та іншими актами житлового
законодавства України (статті 3, 31, 38 Житлового кодексу).

Відповідно до частини другої статті 36, статей 37, 39 зазначеного Кодексу громадяни, які потребують поліпшення житлових умов,
беруться на облік.

Вищенаведене свідчить про те, що військовослужбовець ОСОБА_4 та члени його
сім'ї, до складу якого входив позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 були
забезпечені житлом у відповідності до вимог чинного законодавства, та не
перебуваючи на обліку на поліпшення житлових умов і в трудових відносинах з
військовою частиною - позивачі і їх
дитина та третя особа ОСОБА_2 не мали законних підстав для реєстрації в спірній
квартирі та проживання в ній після отримання військовослужбовцем ОСОБА_4
квартири для постійного проживання.

Відповідно до п.3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і
користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів
УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37 (з
відповідними змінами та доповненнями), жиле приміщення включається до числа
службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи,
організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація
розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле
приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових
приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження
приміщення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про
доведеність того, що на момент видання розпорядження голови Шевченківської
районної адміністрації Запорізької міської ради № 22 р від 10.01.2006 року,
позивачі та їх малолітня дитина, а також третя особа ОСОБА_2 на законних
підставах проживали в квартирі АДРЕСА_1,
оскільки перебували на реєстраційному
обліку в цій квартирі за дозволом
командира військової частини.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що у задоволені позову
необхідно відмовити, оскільки прийнятим рішенням права позивачів не порушено.
Намагання закріпити за собою спірне житло при наявності права на інше житло
надане у порядку поліпшення їх житлових умов, шляхом оскарження розпорядження
голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради № 22 р
від 10.01.2006 року, є безпідставними.

Керуючись п.3 ч.1 ст.202 КАС
України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу військової
частини 2274 задовольнити, постанову Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 30 липня 2007 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації
Запорізької міської ради та третіх осіб ОСОБА_3, військової частини
№ 2274 про визнання частково
незаконним розпорядження Шевченківської районної адміністрації -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з часу виготовлення
повного тексту.

Судді: