Справа № 22-а-1835/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Палей
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02
квітня 2008 року справа № 22-а-1835/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого

Міронової Г.М.

Суддів

Геращенка І.В., Сіваченка І.В.

при секретарі

Танцюра Н.С.

розглянувши у відкритому
апеляційну скаргу

судовому засіданні Краснодонської об'єднаної державної податкової
інспекції Луганської області

на постанову

Господарського суду Луганської
області

Від

17 грудня 2007 року

У адміністративній справі
за позовом

№ 12/13пн-ад Краснодонської об'єднаної державної
податкової інспекції Луганської
області

До

1.Приватного підприємства «Луганськтехопт», 2.Приватного
гірничо - промислового підприємства «ШМель»

Про За участю представників
сторін

визнання угоди недійсною,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Господарського суду Луганської області від 17.12.2007 року
позовні вимоги Краснодонської об'єднаної державної податкової інспекції
Луганської області до Приватного підприємства «Луганськтехопт», Приватного
гірничо - промислового підприємства «ШМель» про визнання угоди недійсною
задоволені частково, визнано недійсним договір б/н від 15.04.2005 року щодо
надання послуг, укладений між Приватним підприємством «Луганськтехопт» та
Приватним гірничо - промисловим підприємством «ШМель».

Не погодившись з таким судовим рішенням, податковий орган подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржувану
постанову скасувати, та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні решти позовних вимог, необґрунтовано послався на те, що податковим
органом було порушено приписи ст. 250 Господарського кодексу України.

Представник податкового органу в судовому засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник 2-відповідача в судовому засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу частково необґрунтованою,
а судове рішення таким, що підлягає частковому скасуванню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанції встановлено наступне.

Між відповідачами у справі
15.04.2005 року було укладено договір
щодо надання ПП “Луганськтехопт” організації транспортних послуг,
за які ПГПП “ШМель” зобов'язалося
сплатити відповідні кошти. Доказом виконання укладеної угоди є податкова
накладна, виписана ПП “Луганськтехопт” 31.08.2005 року за № 01/08 на суму 24000 грн. з урахуванням податку на
додану вартість, а також платіжне доручення № 568 від 12.09.2005 року по
перерахуванню ПГПП “Шмель” суми 24000 грн. на рахунок ПП “Луганськтехопт”.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що необхідною умовою
визнання угоди недійсною є доведення факту наявності завідомо суперечної інтересам держави та суспільства
мети укладення угоди сторонами, а також наявність вини у формі умислу хоча б у
однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. У підтвердження такого
висновку суд послався на постанову
Господарського суду Луганської області від 25.04.2006 року у справі №
9/159 пн-ад про визнання недійсним запису про державну реєстрацію ПП
“Луганськтехопт” та припинення юридичної особи, а також вирок Краснодонського
міськрайсуду від 11.06.2007 року про визнання винним ОСОБА_1 у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України за навмисне
зловживання службовим становищем в інтересах третіх осіб внаслідок сприяння
невстановленій особі в ухиленні від
сплати податків, шляхом передачі її реєстраційних документів, печаток та штампів
ПП “Луганськтехопт”. Правовою підставою такого висновку суд першої
інстанції визначив ч. 1 ст. 207 ГК
України.

Що стосується стягнення
отриманих за угодою коштів, то суд
першої інстанції розцінив їх як
стягнення адміністративно-господарських санкцій у розумінні частини 1 статті
238 Господарського Кодексу України, та застосував строки, передбачені статтею 250 вказаного Кодексу і в цій частині
відмовив в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинне
законодавство не зобов'язує і не наділяє підприємства правами перевіряти
відповідність законодавству установчих
документів своїх контрагентів по угодах.

Аналізуючи
пояснення представника податкового органу та матеріали справи щодо наявності
умислу у сторін, колегія суддів відзначає, що умисел юридичної особи визначається як умисел посадової або іншої
особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. За
відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної особи не може вважатися
встановленою, тобто умисел юридичної особи на укладання спірної угоди,
мету та ціль не можна встановити при
неустановлені фізичної особи, яка
начебто діяла від імені підприємства.

Посилання
суду першої інстанції на постанову Господарського суду Луганської області від 25.04 2006 року, як
доказ спрямованості умислу та доведення мети суперечною інтересам держави та
суспільства при здійсненні оспорюваного господарського зобов'язання є
безпідставними, оскільки судове рішення
не містить в собі висновки щодо господарських зобов'язань, які виникли між
відповідачами на підставі угоди від 15.04.2005 р. і не робились висновки
відносно їх мети та спрямованості.

Крім того, наявність
умислу не може бути підтверджена лише рішенням суду про визнання установчих
документів цієї сторони договору недійсними та скасування державної реєстрації, оскільки предметом
дослідження у такій справі є, зокрема, визнання недійсними установчих документів ПП «Луганськтехопт», а не
наявність протиправного умислу при
укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб'єкта. Тому суд першої інстанції
неправильно вважав, що сам факт
скасування державної реєстрації підприємства
тягне за собою недійсність
всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Згідно ч. 2 ст. 218
Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за
порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського
правопорушення. Припису цієї статті кореспондують правила, закріплені в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», якщо відомості які
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала
або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Позивач вважає, що умисел на вчинення спірного
договору з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства існує
у відповідачів, однак не надав належних доказів щодо наявності умислу у
ПП «Луганськтехопт».

Суд першої інстанції
невірно визначився, що спірна угода є такою,
що суперечить інтересам держави та суспільства і дійшов хибного висновку, що у матеріалах справи наявні обставини,
встановлені на підтвердження того, що укладаючи угоду, сторони діяли з
метою, яка суперечила інтересам держави та
суспільства. Позивач не надав належних доказів того, що у відповідачів при укладенні
спірного договору існувала мета, яка завідомо суперечила інтересам держави та суспільства та того, що укладення спірного
договору відбулося з метою приховування доходів, одержаних від здійснення господарської операції.

Судова
колегія вважає, що судове рішення першої інстанції не відповідає вимогам
матеріального та процесуального права, тому є підстави для його часткового скасування.

Керуючись статтями 24, 160, 167,
184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Краснодонської об'єднаної державної податкової інспекції
Луганської області - задовольнити
частково.

Постанову Господарського суду Луганської області від 17 грудня 2007 року у
адміністративній справі № 12/13пн-ад за позовом Краснодонської об'єднаної
державної податкової інспекції Луганської області до Приватного підприємства
«Луганськтехопт», Приватного гірничо - промислового підприємства «ШМель» про
визнання угоди недійсною - скасувати в частині визнання недійсним договору б/н
від 15.04.2005 року..

В задоволенні позову Краснодонської об'єднаної державної
податкової інспекції Луганської області до Приватного підприємства
«Луганськтехопт», Приватного гірничо - промислового підприємства «ШМель» про
визнання угоди недійсною - відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: