Справа № 2-а-2/2008
Суддя: Євтушенко Т.І.
Дата ухвалення: 2008-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2/08
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12
березня 2008 року
м.Шостка.

Шосткинський міськрайсуд Сумської
області у складі:

Головуючого:
-судді Євтушенко Т.І.,

Суддів:
- Євдокімової О.П., Сінгур В.О.,

При
секретарі Антошко Т.А.,

З
участю позивача,

Представників відповідачів-
Афанасьєва О.Ю., Сидоренко В.Б.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Шостка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державного Департаменту України з питань виконання покарань, Управління
Державного Департаменту України з питань
виконання покарань у Сумській області, Головного Управління Пенсійного
Фонду України у Сумській області,

·
про визнання дій
першого відповідача в частині незарахування при виході на пенсію періоду
навчання у інституті до стажу служби для обчислення відсоткової надбавки за
вислугу років, встановлення відсоткових надбавок за вислугу років та
безперервну службу неправомірними,
зобов'язання другого відповідача зарахувати йому навчання у інституті до стажу
служби для обчислення відсоткової надбавки за вислугу років, встановити відсоткову надбавку за вислугу
років та безперервну службу із урахуванням цього навчання, зобов'язання
третього відповідача перерахувати йому пенсію із 1-го січня 2007 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач вимоги мотивував тим, що у
червні 2003 року був звільнений на пенсію за віком, при розрахунку пенсії
Департамент визначив йому календарну вислугу років у 17 років 07 місяців 27
днів, зарахувавши до неї період безпосередньої служби у Департаменті та період
служби у Радянській Армії, встановивши внаслідок цього 30 % надбавку за вислугу років та 50%
надбавку за безперервну службу, як особі прослужившій у Департаменті у календарному
обчисленні менше 20 років..

В той-же час, до приходу на
службу, він навчався у цивільному інституті, після закінчення якого був
прийнятий безпосередньо на офіцерську посаду, відповідно до п. 2 Постанови КМ
України № 393, 1992 року половина навчання у інституті йому повинна бути зарахована
до календарної вислуги років.

В порушення цього, відповідач зарахував йому навчання у інституті до
пільгової вислуги років, посилаючись на внутрішній наказ № 97, 2000 року, який не
був зареєстрований у МЮ України та
суперечив постанові, поскільки МВС, МЧС та інші силові структури зараховували
таке навчання до календарної вислуги років.

На початку 2006 року, при
перерахунку пенсій військовослужбовцям та прирівняним особам, відповідно
ЗУ № 1769-1У “Про внесення змін до ст.
43 ЗУ “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців” відповідач знову підтвердив йому
раніше визначену календарну вислугу років та всатновлені раніше надбавки, хоча
на час перерахунку пенсії він вже відмінив свій наказ № 97 та видав новий наказ
№ 224, яким став зараховувати навчання у інституті до періодів служби
для встановлення відсоткової надбавки за вислугу років та за безперервну
службу, тобто відповідач порушив основний принцип ЗУ № 1769-1У- усунення
диспропорції розміру пенсій різних категорій пенсіонерів, положення свого-ж наказу та штучно погіршив
його становище порівняно із іншими пенсіонерами Департаменту та аналогічних
силових структур, безпідставно зменшивши пенсію.

Дізнавшись про порушене право на початку 2006 року, дії відповідача
попередньо оскаржував його керівництву, отримавши відповідь про відмову у перерахунку
пенсії звернувся до суду.

Поськільки із 01.01.2007 року призначення та перерахунок пенсій
військовослужбовцям та прирівняним особам здійснює ПФУ, а управління ДДУПВП
областей готують подання для призначення чи перерахунку пенсії із відображенням
періодів служби та встановленням відсоткових надбавок, то змінюючи та уточнюючи
позовні вимоги, відмовившись від стягнення недоплачених сум пенсії за прошлий
період та від вимог в частині збільшення надбавки за очікувану пенсію, прикінцево прохав- визнати дії ДДУПВП по
незарахуванню при звільненні зі служби навчання у інституті до календарної
вислуги років, встановлення відсоткової надбавки за вислугу років у розмірі 30
% та 50 % за безперервну службу, підтвердження такої-ж вислуги та відсоткових
надбавок при перерахунку пенсіїї із 01.01. 2005 року неправомірними,
зобов'язати Управління ДДУПВП у Сумській області зарахувати йому до календарної
вислуги років навчання у інституті, встановити
надбавку за вислугу років у розмірі 35 % та 70% за безперервну службу та зобов'язати Головне
Управління Пенсійного Фонду України у Сумській області перерахувати йому пенсію
із 01.01. 2007 року виходячи із вказаних засад.

У судових засіданнях вимоги підтримав, обгрунтовував їх тими-ж обставинами.

Відповідач - ДДУПВП позов визнав частково. Щодо визнання дій Департаменту
неправомірними, то він цієї вимоги не визнав
та показав, що календарну вислугу років, а виходячи із цього відсоткову
надбавку за цю вислугу та за безперервну службу він встановив виходячи із
внутрішнього наказу № 97 2000 року. На
даний час наказ скасований, Департамент зараховує навчання у інституті до
періодів служби для встановлення відсоткової надбавки за вислугу років та
безперервну службу, через що позивачу можливе таке зарахування, але ці дії на
даний час повинен вчинити ПФУ, поськільки йому передані функції у призначенні
пенсії.

Відповідач - Управління ДДУПВП у Сумській області позов визнав частково,
надавши аналогічні пояснення.

Відповідач - Головне Управління ПФУ у Сумській області позов не визнав та
показав що він не є належним відповідачем, поскільки не призначав пенсію
позивачу, не є правонаступником ДДУПВП, не може нести за нього майнової
відповідальності, щодо перерахунку йому
пенсії то вона проводиться по матеріалам пенсійної справи у якій є відомості
про встановлення позивачу відсоткових надбавок за вислугу років та безперервну
службу, тобто підстав визначених ст. 63 ЗУ “Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців” для перерахунку
пенсії немає.

Вислухавши сторони, дослідивши надані ними докази, витребувавши та
оглянувши пенсійну справу позивача, суд
дійшов висновку що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню виходячи зі слідуючих підстав:

Конституція України у ст.ст. 22, 24 та 46
редакції вказала на гарантовані права громадян які не можуть бути
звуженими, скасованими чи зміненими, усі
громадяни рівні перед законом, вони мають право на соціальний захист у тому
числі і на пенсію за рівних умов її призначення, яке гарантується державою.

Конституційний Суд України у рішеннях № 8 рп/99 "справа щодо
пільг", № 5 рп/2002 " справа щодо компенсацій, пільг, гарантій",
№7рп/2004 "справа про соціальний
захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів"
сформулював правову позицію про те, що Конституція та Закони України виокремлюють певну
категорію громадян України, у тому числі і пенсіонерів пенсії яким
призначаються за спеціальними законами, це є додатковою гарантією із боку
держави їх соціального захисту, їх права не можуть бути звуженими шляхом
прийняття нових законів або підзаконних нормативних актів які погіршують їх
положення.

Пленум ВС України, у п. 5 Постанови № 9, 1996 року “Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя” вказав на те, що при розгляді
справ приміняючи той-чи інший підзаконний нормативно правовий акт суди повинні
оцінювати їх на відповідність нормам Конституції та Законам України. Якщо при розгляді справи буде встановлена
невідповідність підзаконного акту нормам Конституції, Закону чи вищестоящому нормативно-правовому акту,
суд зобов'язаний примінити напряму норми Конституції, Закону або вищестоящого
підзаконного акту, які регулюють вказані відносини.

У судовому засіданні встановлено те, що до виходу на пенсію, позивач в період із 01.09.1974 року по 13.05.
1978 року та у період із із 20.05.1980 року по 14.02.1984 навчався у Казанському хіміко-технологічному
інституті /період зарахування до вислуги років складає 02 роки 6 місяців/, в
період із 13.05.1978 по 20.05. 1980 року служив у Радянській Армії / період
зарахування складає 02 роки 00 місяців 07 днів/, в період із 05.11.1987 року по
25.06. 2003 року проходив службу в ОВС та кримінально-виконавчій системі /
період зарахування складає 15 років 07 місяців 20 днів/. Ці обставини підтверджуються копією трудової
книжки, дипломом, довідкою-розрахунком про вислугу років, матеріалами оглянутої
пенсійної справи, вони не оспорюються та визнаються сторонами/ а.с. 6-9, 15-17,
112, 119-121/.

Указом Президента України “Про умови грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх
справ”, № 926, 1996 року була
встановлена відсоткова надбавка за вислугу років особам прослужившим від 15 до 20 років у розмірі 30%, від 20 до 25 років у
розмірі 35% посадового окладу.

Порядок обчислення періодів служби для встановлення відсоткової надбавки за
вислугу років при призначенні
пенсії був визначений Постановою КМ
України № 393, 1992 року “ Про порядок обчислення вислуги років при призначенні
пенсій військовослужбовцям”.

При цьому постанова у п. 1 передбачає
зарахування періодів служби до вислуги років / так зване календарне
обчислення /, куди входять -
безпосередня служба, служба у збройних силах, час роботи у органах прокуратуру
та суду, на виборних посадах та інше.

У п. 3 постанова визначила пільгові
умови зарахування періодів роботи до вислуги років, тобто місяць за два, місяць
за три та інше, виходячи із умов
виконуваної роботи, перелік цих умов є вичерпним.

Відповідно ЗУ “ Про пенсійне забезпечення військовослужбовців…” право виходу на пенсію у цих осіб настає за наявності вислуги у 20 років /календарне або пільгове
обчислення/, при цьому якщо особа прослужила більше 20 років, то пільгове обчислення впливає на розмір
пенсії, поскільки за кожний прослужений рік більше ніж 20 років пенсія
збільшується на 3 %. Календарна вислуга впливає на відсоткові надбавки за
вислугу років та за безперервну службу,
які входять у розмір пенсії, збільшуючи її таким чином.

П. 2 постанови № 393, вказав на те, що до вислуги років особам офіцерського
складу, у тому числі і кримінально
виконавчої системи, при призначенні
пенсії додатково зараховується час їхнього навчання у вищих цивільних
навчальних закладах, після закінчення яких вони прийшли на службу та їм
присвоєно офіцерське звання у межах до п'яти років із розрахунку - один рік за
6 місяців.

Ця додаткова умова є заохочуючою, вона стосується тільки осіб які закінчили
цивільні навчальні заклади та прийшли на службу на офіцерські посади, до інших співробітників вона не
застосовується, тобто умова вказана у п. 2 постанови є прямим та безпосереднім
продовженням умов передбачених у п. 1 постанови, тому період навчання у інституті не можливо
врахувати як пільговий період служби та він повинен зараховуваться до
календарної служби.

Під час розгляду справи встановлено неоднозначне трактування різними
силовими відомствами положень Постанови КМ № 393, затверджених внутрішніми
наказами.

Так, МВС України та МЧС
України, на основі внутрішніх наказів
зараховують особам офіцерського складу час навчання їх у інституті до
календарної вислуги років, враховують цей період у стаж служби як для
встановлення відсоткової надбавки за вислугу років так і для встановлення
відсоткової надбавки за безперервну службу. Це підтверджується їхніми
відповідями та проведеними розрахунками, відповідно яких офіцер їхніх відомств
за умов служби аналогічних ОСОБА_1 мав би стаж служби у календарному обчисленні
понад 21 рік /а.с. 43-44, 92, 111/.

При призначенні пенсії ОСОБА_1,
Департамент до служби у кримінально-виконавчій системі - 15 років 07
місяців 20 днів, приплюсував службу у Радянській Армії - 02 роки 00 місяців 07
днів, встановивши таким чином вислугу років у календарному обчисленні- 17
років 07 місяці 27 днів, перевівши цю службу у
пільгове обчислення із розрахунку 3 роки служби за 4 роки, отримав 22 роки 8 місяців та 14 днів
пільгового обчислення вислуги років, до нього приплюсував 2 роки 6 місяців навчання
у інституті встановивши загальну вислугу років у пільговому обчисленні 25 років
04 місяці 14 днів. Про це він напряму вказав у довідках-розрахунках обчислення
періодів служби, відповідях позивачу на його звернення, тобто він зарахував навчання у інституті до
пільгового обчислення, виходячи із трактування яке значилось у внутрішньому
наказі № 97, виданому на виконання постанови № 393 /а.с. 15, 17, 112, 119/.

Згідно відповіді МЮ України, цей наказ у Міністерстві юстиції
зареєстрованим не був, є нечинним та
таким що підлягає скасуванню /а.с.16/.

20.12. 2004 року у МЮ України зареєстрований новий наказ Департаменту №
224, від 04.12. 2004 року “Про затвердження Інструкції про порядок обчислення стажу служби для
виплати відсоткової надбавки за вислугу років особам кримінально-виконавчої системи,
який у п. 2 вказав на те, що обчислення
періодів служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років проводиться у
календарному обчисленні.

Ще до цього, 06.05.2003 року виданий наказ Департаменту № 72 / із змінами
внесеними наказом № 128, від 02.07. 2004 року/ “Про надбавки за безперервну
службу”. Відповідно цих наказів, періоди служби для встановлення відсоткової
надбавки за вислугу років та за безперервну службу вираховуються одинаково,
виходячи із п. 1 та п. 2 Постанови № 393, тобто враховується безпосередня
служба, військова /альтернативна/ служба та для офіцерів період навчання у
інституті.

Практичні рекомендації по приміненню
та виконанню цих наказів були викладені у роз'ясненнях Держдепартаменту / лист
№ 9/25259 Гл, від 23.12. 2004 року. За своїм змістом наказ Департаменту № 224
повністю відповідав аналогічним наказам МВС та МЧС виданим на виконання
постанови № 393 /а.с. 10-11, 42, 43-44, 92-93, 117-118, /.

Тобто Депратамент, із грудня 2004
року, визнав те, що час навчання у
інституті повинен зараховуваться до календарної служби, враховуватись для встановлення відсоткових надбавок за
вислугу років та за безперервну службу.

Ці обставини по справі визнаються
відповідачами, які показали те, що із 01.01. 2005 року час навчання у
інституті Департаментом дійсно зараховується до періодів служби для
встановлення відсоткових надбавок за вислугу років та за безперервну службу, у
судовому засіданні також встановлено те, що звільненому у 2005 році працівнику
ШВК № 66 ОСОБА_2 / сослуживець ОСОБА_1/
час навчання у інституті Департамент вже зарахував до стажу служби для
встановлення відсоткових надбавок за вислугу років та за безперервну службу, ще
до цього, інші відомства, такі як МВС та МЧС зараховували навчання у інституті для встановлення цих
надбавок /а.с.113-115/.

24.06.2004року, Верховною Радою
України, було внесено зміни до ст. 43 ЗУ “Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців…”, відповідно
якої, пенсії цим особам стали призначатися виходячи із грошового
забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи оклад
за посадою, військовим /спеціальним/ званням, процентну надбавку за вислугу
років та безперервну службу, щомісячні додаткові види грошового забазпечення /
надбавки, доплати, підвищення та інше/, премії у розмірах встановлених
законодавством.

Поскільки цей закон, суттєво
підвищував пенсію та поліпшував положення пенсіонарів звільнених зі служби
після його прийняття, то із метою недопущення диспропорції у пенсіях із
пенсіонерами звільненими зі служби до його прийняття, закон у п. 2 Прикінцевих положень
містив вказівку про перерахунок пенсій пенсіонерам звільненим раніше виходячи
із положень нової редакції, із 01.01.
2005 року у розмірі 50 % суми пенсії, із
01.01.2006 року у розмірі 100 % суми пенсії.

Указом Президента України № 595, від 24 квітня 2003 року, “Про надбавки військовослужбовцям за
безперервну службу”, надано право
керівникам силових структур у межах виділених коштів встановлювати та
виплачувати щомісячні надбавки за безперервну службу, у тому числі особам які
перебувають на службі понад 20 років до 70 % від щомісячного грошового
утримання.

На виконання Указу, Департамент
видав накази № 72, 2003 року та № 128, 2004 року та направив розяснення №
9/2-5259 Гл від 23.12. 2004 року, відповідно якого стаж служби для встановлення відсоткової
надбавки за безперервну службу розраховується виходячи із Інструкції про
обчислення періодів служби для встановлення відсоткової надбавки за вислугу
років, затвердженої наказом Департаменту
№ 224 2004 року, періоди
зарахування одинакові, вони встановлені
у п. 1 та п. 2 Постанови КМ № 393, до них входить- безпосередня служба,
військова /альтернативна/ служба, а для офіцерів і час навчання у інституті /
а.с. 10-12, 117-118/.

При виході на пенсію ОСОБА_1 йому була встановлена відсоткова надбавка за безперервну службу у розмірі 50 %
грошового забезпечення, як особі яка прослужила менше 20 років у максимальному
розмірі виходячи із роз'яснення
Департаменту № 8/5083 ЛВ, від 08.12. 2004 про встановлення таких надбавок,
таку-ж надбавку йому знову підтвердив та встановив Департамент і при
перерахунку пенсії із 01.01. 2005 року
/а.с. 9, 12/.

В той-же час, дії Департаменту, ні
під час встановлення цієї надбавки ОСОБА_1, а особливо при перерахунку
пенсії, не співвідносились із
законодавством, зокрема не відповідали положенням ст. 43 та Прикінцевим
положенням ЗУ “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців”, його-ж наказів № № 72, 128 та 224,
методичним рекомендаціям та роз'ясненням, поскільки на час перерахунку пенсії
Департамент вже зараховував період навчання
у інституті до стажу служби для встановлення відсоткових надбавок за вислугу
років та безперервну службу, звільнені
ним-же пенсіонери із 24 грудня 2004 року перебували у вигіднішому становищі ніж
позивач, тобто Департамент при встановленні цієї надбавки позивачу вже у січні
2005 року знову допустив принцип
диспропорції пенсій різних категорій пенсіонерів, звузивши права позивача
порівняно із іншими особами.

При перерахунку пенсії позивачу,
Департамент також підтвердив раніше встановлену надбавку за вислугу
років у розмірі 30 % виходячи із матеріалів справи та наказу № 97, 2000
року, не зарахувавши до стажу служби для
встановлення цієї надбавки час навчання у інституті, хоча на момент перерахунку
пенсії вже зараховував таке навчання до стажу служби для встановлення цієї
надбавки.

Посилки першого та другого відповідачів на необхідність примінення при встановленні цих надбавок
положень наказу № 97 Департаменту, суд
вважає невірними, не може взяти їх до уваги, поскільки цей наказ не був чинним,
на момент перерахунку пенсії був скасований та не підлягав застосуванню.

Аналогічно суд відноситься і до їх
посилок на те, що поскільки у пенсійній
справі були відомості про встановлення надбавки за вислугу років у 30 %,
Департамент проводив перерахунок на підставі пенсійних справ без виклику та
повідомлення позивача, то він не міг самостійно внести зміни у пенсійну
справу, поскільки саме ці функції
напряму відносилось до його компетенції.

Відповідно положень ст. 71 КАС України, обов'язок доказування правомірності
своїх дій у справах де відповідачем є суб'єкт владних повноважень лежить саме
на ньому. В порушення цього принципу,
відповідачі не довели правомірність своїх дій, не спростували посилок позивача на порушення
його прав.

Проаналізувавши докази по
справі, суд дійшов обгрунтованого
висновку про неправомірність дій
Департаменту в частині встановлення позивачу надбавок за вислугу років та за
безперервну службу та важав за необхідне поновити його права шляхом примінення
до вказаних правовідносин напряму положень Постанови КМУ № 393 та п.2
Прикінцевих положень ЗУ “Про внесення змін до ст. 43 ЗУ “Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців”.

Щодо механізму усунення допущених
порушень, при призначенні та перерахунку пенсії ОСОБА_1, то у судовому засіданні
встановлено те, що із 01.01. 2007 року ДДУПВП позбавлений функцій по
призначенню чи перерахунку пенсій, вони передані ПФУ, у випадку ОСОБА_1 ГУ ПФУ
у Сумській області, підготовка подання
для призначення чи перерахунку пенсій із визначенням розміру надбавок за
вислугу років та за безперервну службу покладено на Управління ДДПВП у Сумській
області, тому суд вважав за необхідне зобов'язати саме це управління зарахувати
позивачу період навчання у інституті до стажу служби для встановлення
відсоткової надбавки за вислугу років та за безперервну службу /а.с. 64/.

Щодо зобов'язання його встановити ці надбавки у максимальних розмірах
визначених позивачем, то відповідно підзаконних
актів які їх встановлюють,
питання визначення їх розміру віднесено напряму до компетенції посадових
осіб відповідача, суд не є органом який їх встановлює, не може перебрати на
себе цієї компетенції, тому у
частині вимог про зобов'язання другого
відповідача встановити ці надбавки із визначенням конкретного їх розміру
необхідно відмовити, залишивши вирішення цього питання посадовим особам
відповідача.

Щодо зобов'язання ГУ ПФУ у Сумській області перерахувати позивачу пенсію із
01.01. 2007 року то ця вимога також підлягає задоволенню. Відповідно ст. 11 КАС
України суди розглядають справи у межах заявлених позовних вимог. Поскільки
саме із 01.01. 2007 року призначення та перерахунок пенсії військовослужбовцям
віднесено до компетенції ПФУ, позивачем заявлена саме така вимога то вона
повністю співвідноситься із законодавством, відповідає виникшим правовідносинам
сторін.

Виходячи із цього посилки цього відповідача на те, що він не є належним
відповідачем, не припускав помилок при призначенні пенсії, не може нести
майнову відповідальність за дії Департаменту суд вважає невірними, вони нічим
не обгрунтовані, поскільки позивачем не
ставиться питання про стягнення сум недоплаченої пенсії а ставиться питання про
її перерахування, яке напряму
відноситься до компетенції цього відповідача.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно ст. 94 КАС України із ДДУПВП на користь
позивача підлягають стягненню 8 гривень 50 копійок як повернення судового збору.

Керуючись ст. ст. 22, 24, 46
Конституції України, ст. 43 ЗУ “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких іншиї
осіб”, п. 2 Перехідних положень ЗУ “Про
внесення змін до ст. 43 ЗУ “Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців”, п. 1 та 2 Постанови КМУ № 393, від 17 липня
1992 року “Про порядок обчислення вислуги років при призначенні пенсій, ст.ст. 6, 10, 11, 71, 94, 160-163 КАС України, суд.,

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Дії Державного Департаменту України з питань виконання покарань по
незарахуванню ОСОБА_1 при виході на пенсію періоду навчання у інституті до
стажу служби для обчислення відсоткової надбавки за вислугу років, встановлення
внаслідок цього 30 % надбавки за вислугу років як особі прослужившій менше 20
років, встановлення 50% надбавки за безперервну службу при виході на пенсію та
при перерахунку пенсії із 01.01. 2005 року визнати неправомірними.

Зобов'язати Управління Державного Департаменту України з питань виконання
покарань у Сумській області зарахувати ОСОБА_1 період навчання у інституті- 02
роки 06 місяць 00 днів до стажу служби для виплати відсоткової надбавки за
вислугу років та безперервну службу, перерахувати відсоткові надбавки за
вислугу років та за безперервну службу із врахуванням періоду навчання, надавши
у Головне Управління Пенсійного Фонду України у Сумській області необхідне
подання.

Зобов'язати Головне Управління Пенсійного Фонду України у Сумській області
провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на вказаних підставах із 01 січня 2007 року.

У іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із Державного Департаменту України з питань виконання покарань на
користь ОСОБА_1 8 гривень 50 копійок судових витрат по справі.

Постанова може бути оскарженою у
Харьківський Апеляційний адміністративний
суд через Шосткинський міськрайсуд, шляхом подачі заяви про таке
оскарження, протягом 10 днів із дня її проголошення, апеляційної скарги
протягом 20 днів із дня подачі заяви, або у порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної
сили по закінченню строку подачі заяви про її оскарження, якщо вона не була
подана. Якщо подана заява, а апеляційна скарга не подана у строк встановлений
законом, постанова набирає законної сили по закінченню цього строку. У разі оскарження постанови, якщо вона не
було скасована, вона набирає законної сили після перегляду справи апеляційним
судом.

Головуючий: Т.І.
Євтушенко

Судді:
О.П. Євдокімова В.О. Сінгур