Справа № 22а-3820/2007
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2007-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22а-3820/07
головуючий суддя у 1-й
категорія статобліку - 23
інстанції - Проскуряков К.В.
(справа №5/17/07-АП)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 р. м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Коршуна А.О.
(доповідач)

суддів при секретарі: за участю представників : позивача відповідача

Туркіної Л.П.,
Проценко О.А. Духневич О.С. Задорожний О.В., довіреність
№04-825 від 18.12.2007р. Литвин О.О., довіреність №04-826 від
18.12.2007р. Дяченко Н.Ю.,
довіреність №3533/10/10-010 від 06.04.2007р.
Коломієць О.М., Довіреність №22488/10/10-010 від 25.07.2006р. Літовченко Ю.О., довіреність
№4587/10-10-010 від 25.04.2007р.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні
скарги:

Закритого акціонерного товариства
«Запорізький інструментальний завод ім. Войкова» Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя

на постанову Господарського суду Запорізької області від 14.09.2007р. у справі №5/17/07-АП

за
позовом:

Закритого акціонерного товариства «Запорізький
інструментальний завод ім. Войкова», м. Запоріжжя

до:
за участю прокуратури Запорізької області про:

Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.
Запоріжжя, м. Запоріжжя визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И Л А :

28.02.2007р.
Закрите акціонерне товариство «Запорізький інструментальний завод ім. Войкова»,
м. Запоріжжя (далі ЗАТ «Запорізький інструментальний завод ім. Войкова»)
звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державної
податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя (далі ДПІ у Жовтневому
районі м. Запоріжжя) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

Позивач
посилаючись у позовній заяві на те, що висновки відповідача проте, що
відсутність зведених регістрів підтверджує що придбані заводом товари (роботи,
послуги) не використовувались у власній господарській діяльності заводу, не
відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються відповідними
документами, просить визнати нечинними податкові повідомлення-рішення -
№/0 від 29.01.2007р., №/1 від 16.02.2007р., №/0
від 29.01.2007р, № /1 від 16.02.2007р.

Постановою
Господарського суду Запорізької області
від 14.09.2007р. у справі №5/17/07 - АП позовні вимоги позивача
задоволено / а.с. 146-152 том 19/.

Відповідач
по справі - ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя не погодившись з
вищезазначеною постановою суду подав апеляційну скаргу. Посилаючись у
апеляційній скарзі на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам справи, ухвалене судом першої інстанції рішення винесено з
порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд постанову суду від 14.09.2007р.
по даній справі скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ЗАТ «Запорізький інструментальний завод ім.
Войкова» відмовити у повному обсязі.

Позивач по справі - ЗАТ «Запорізький інструментальний завод ім.
Войкова» у письмових запереченнях на
апеляційну скаргу посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду
справи з'ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення
справи, встановлені судом факти відповідають фактичним обставинам справи, і
судом ухвалено законне рішення суду без порушень норм матеріального права (за
виключенням не стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу), просить суд
апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову суду від
14.09.2007р. по даній справі змінити стягнувши з Державного бюджету України на
користь ЗАТ «Запорізький інструментальний завод ім. Войкова» витрати на правову допомогу у розмірі 50
000,00 грн.

Позивач по справі -
ЗАТ «Запорізький інструментальний завод ім. Войкова» не погодившись з вищезазначеною постановою
суду в частині не стягнення в повному обсязі витрат на правову допомогу на користь позивача подав
апеляційну скаргу. Посилаючись у апеляційній скарзі на те, що ухвалене судом
першої інстанції рішення винесено з порушенням норм процесуального права,
просить суд апеляційну постанову суду від 14.09.2007р. по даній справі
скасувати в частині не стягнення з державного бюджету в повному обсязі витрат
позивача на правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн., та ухвалити у цій
частині нове рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на користь ЗАТ
«Запорізький інструментальний завод ім. Войкова» витрати на правову допомогу у розмірі 50
000,00 грн., в іншій частині рішення суду від 14.09.2007р. у справі №5/17/07-АП
залишити без змін.

Відповідач по справі - ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя письмових заперечень на апеляційну скаргу не
надав.

У судовому засіданні представник позивача уточнив вимоги апеляційної
скарги в усній формі і просив постанову суду змінити та стягнути витрати на правову допомогу на користь позивача у розмірі
49 265,00 грн., заперечував проти
доводів викладених у апеляційній скарзі відповідача, підтримав доводи викладені
у письмових запереченнях на апеляційну скаргу і просив суд апеляційну скаргу
відповідача залишити без задоволення, а постанову суду від 14.09.2007р. по
даній справі змінити стягнувши з Державного бюджету України на користь ЗАТ
«Запорізький інструментальний завод ім. Войкова» витрати на правову допомогу у розмірі 49
265,00 грн. грн.

Представники
відповідача у судовому засіданні, не заперечували проти продовження розгляду
справи, посилаючись на те, що у зв'язку з уточненням позивачем вимог
апеляційної скарги час для підготовки ім. не потрібен, підтримали доводи
викладені у апеляційній скарзі ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, заперечували проти доводів викладених у
апеляційній скарзі позивача, і просили
постанову суду від 14.09.2007р. по даній справі скасувати, ухвалити нове
рішення, яким у задоволені позову ЗАТ
«Запорізький інструментальний завод ім. Войкова» відмовити у повному обсязі,
апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Прокурор у судове
засідання не з'явився, про день годину та місце розгляду даної справи
повідомлений належним чином, про поважність причин не явки у судове засідання
суд у встановленому законом порядку не повідомив, за таких обставин колегія
судді вважає можливим розглянути справу у відсутність прокурора.

Заслухавши у судовому
засіданні представників позивача, відповідача,
перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

ДПІ у Жовтневому
районі м. Запоріжжя проведено виїзну планову документальну перевірку ЗАТ
«Запорізький інструментальний завод ім. Войкова» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2005р. по 30.09.2006р..

За результатами перевірки
складено акт №4/23-2/23289055 від 24.01.2006р.

Як вбачається з вищезазначеного акту
перевірки / а.с. 20-38 том 1/ у ході перевірки були виявлені наступні порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства з боку позивача за період з 01.07.2005р. по 30.09.2006р.:

·
заниження податку на
прибуток за перевіряємий період у
розмірі 2777256 грн.;

·
заниження податку на
додану вартість у розмірі 46 512,0 грн.
за березень 2006р. та 42 657,0 за квітень 2006р. та занижено від'ємне значення у розмірі 46 512,0 грн. за липень 2006р. та 42 657,0 за серпень 2006р.

За результатами перевірки
відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

·
№/0 від
29.01.2007р., яким визначено суму податкового зобов'язання позивача з податку
на прибуток у розмірі 5302468,2 грн., у тому числі: основний платіж - 2777256
грн., штрафні (фінансові) санкції -
2525212,2 грн. / а.с. 39 том 1/;

·
№/0 від
29.01.2007р., яким визначила суму податкового зобов'язання позивача з податку
на додану вартість у розмірі 133753,50 грн., у тому числі: основний
платіж - 89169 грн., штрафні (фінансові) санкції - 44584,50 грн. /
а.с. 40 том 1/.

Позивач, не погодившись з
вищезазначеними рішенням податкового органу, та оскаржив їх у порядку
адміністративного оскарження, але скарги позивача не були задоволені, / а.с.
48-55 том 1/; №1109/10/25 від 15.02.2007р./а.с. 60-64 том 1/, а відповідачем за
результатами розгляду скарг позивача було прийнято податкові повідомлення
рішення :

·
№/1 від
16.02.2007р., яким визначено податкове зобов'язання позивача з податку на
прибуток у розмірі 5302468,2 грн., у тому
числі: основний платіж - 2777256 грн., штрафні (фінансові) санкції - 2525212,2
грн. / а.с. 42 том 1/;

·
№ /1 від
16.02.2007р., яким визначено податкове зобов'язання
позивача з податку на додану вартість у розмірі 133753,50 грн., у тому числі:
основний платіж - 89169 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 44584,50 грн. / а.с. 41 том 1/.

Як вбачається з ксерокопії акту
перевірки №4/23-2/23289055 від 24.01.2006р / а.с. 20-38 том 1/ , на підставі
якого відповідачем були прийняті вищезазначені податкові повідомлення-рішення,
відповідач зазначає,

·
що позивачем було порушено п. 5.1
ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, що
призвело до заниження податку на прибуток за перевіряємий період у розмірі
2777256 грн. за рахунок завищення податку на прибуток за 2005р. у розмірі 354,4
тис. грн., за 3 квартала 2006 року у розмірі 1139559 грн. ;

·
що в порушення п.п.
“г” п.п.4.2.9 п.4.2 ст. 4, п.п. “а” п.19.2 ст. 19 Закону України “Про податок з
доходів фізичних осіб” донараховано податку з доходів фізичних осіб за дипень
2005р. у розмірі 43,93 грн.

·
що в порушення п..п. 7.4.5 п.п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану вартість»; п. 17.2 ст 17 Закону України “Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” позивачем
занижено податок на додану вартість за перевіряємий період у розмірі 46 512,0
грн. за березень 2006р. та 42 657,0 за квітень 2006р. та занижено від'ємне значення у
розмірі 46 512,0 грн. за липень 2006р. та 42
657,0 за серпень 2006р.

Під час розгляду
даної адміністративної справи судом встановлено, що підставами для визначення
податковим органом вищезазначених порушень з боку позивача стало віднесення до
складу валових витрат позивача витрат на
придбання товарів (робіт, послуг) та витрат на поліпшення основних фондів на
загальну суму 12603184 грн. за період 3,4 квартал 2005р., 1-3 (включно) квартал
2006р., які не підтверджені відповідними первинними документами та через
відсутність належним чином організованого бухгалтерського та податкового обліку
на підприємстві позивача неможливо визначити, що ці витрати були призначені для
подальшого використання у власній
господарській діяльності позивача, що є обов'язковою підставою для віднесення
цих витрат до складу валових витрат.

Як зазначено у акті
перевірки №4/23-2/23289055 від 24.01.2006р, в ході перевірки відповідні
первинні документи, які підтверджують
факт придбання позивачем товарів (робіт, послуг) і використання цих товарів (робіт, послуг) у власній
господарській діяльності протягом періоду за який здійснювалась перевірка,
посадовими особами позивача надані не в
повному обсязі, документів, які спростовують факти встановлених порушень не
надано. Також зазначено, що через відсутність бухгалтерського та податкового
обліку не можливо встановити : факт оприбуткування на підприємстві придбаних
товарів; факт використання придбаних товарів; факт використання товарів з
виробничою діяльністю; факт наявності залишків запасів на складі; факт
здійснення розрахунків між постачальниками та засновниками; факт існування
заборгованості за придбані та реалізовані товари.

Пунктом 5.1. ст. 5
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що валові
витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах,
здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.
5.2.1 п. 5.2. ст.. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

Відповідно до пп.
5.2.10 п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»
суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених
підпунктом 8.7.1 цього Закону, та суми перевищення балансової вартості основних
фондів та нематеріальних активів над вартістю їх продажу, визначені у порядку,
встановленому статтею 8 цього Закону

Відповідно до пп.
8.7.1 п. 8.7. ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»
платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових
витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають
амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у
сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп
основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

Відповідно до ст. 1
Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська
звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності
та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Статтею 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської
операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю
та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових
або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

· назву документа (форми);

· дату і місце складання;

· назву підприємства, від імені якого складено документ;

· зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської
операції;

· посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

· особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського
обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису
їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті
відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній
валюті окремо.

Аналізуючи зміст
вищенаведених норм чинного законодавства, колегія суддів робить висновок
стосовно того, що витрати платника податку пов'язані з власною господарською
діяльністю, які підтверджені первинними документами, за умові відсутності або
неналежного ведення бухгалтерського обліку,
можуть бути віднесені до валових витрат такого платника податку з метою
визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток, оскільки наявність
або відсутність облікових регістрів відповідно до вимог чинного законодавства
не є обов'язковою умовою для віднесення до складу валових витрат відповідних
сум коштів витрачених платником податку у зв'язку з організацією і здійсненням
ним його господарської діяльності, яка передбачена його статутними документами.

Враховуючи
вищенаведені обставини, та приймаючи до уваги, що позивачем для перевірки
надавались усі необхідні первинні документи пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків і зборів, які також були надані суду та досліджені ним під час
розгляду даної адміністративної справи, а відповідачем всупереч вимог ст. 71
КАС України, не було доведено правомірність визначенням ним суми податкового
зобов'язання позивача з податку на прибуток 5302468,2
грн., у тому числі: основний платіж -
2777256 грн., штрафні (фінансові) санкції - 2525212,2 грн., колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції зробив правильний висновок, щодо безпідставності прийнятих
відповідачем рішень №/0 від 29.01.2007р. та №/1 від
16.02.2007р. стосовно визначення податкового
зобов'язання позивача з податку на прибуток та обгоунтовано визнав ці
податкові-повідомлення рішення нечинними. .

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7
Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у
разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на
20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону,

· придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

· придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних
матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні
капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого
використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних
операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.
7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» - не
підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами
згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У
разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених
законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену
зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до пп.
7.5.1. п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» - датою
виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій:

· або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в
разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних
чеків;

· або дата отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.1. ст. 5
Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно
виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий
платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має
право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються
ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих
розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій

Пунктом 17.2 ст. 17
Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків, який до початку
його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і
сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого розрахунку,

б) або відобразити суму такої недоплати у
складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період,
збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з
відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього
податку.

Якщо після подачі декларації за звітний
період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до
закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період,
то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються. При самостійному
донарахуванні суми податкових зобов'язань адміністративні штрафи не
накладаються.

У ході перевірки податковим органом було встановлено, і це найшло своє
відображення у акті перевірки №4/23-2/23289055 від 24.01.2006р, що:

· у декларації від 21.08.2006р. за липень 2006р. за вх.
№45720 в порушення абз. б) п. 17.2 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами” позивачем було виправлено самостійно виявлені помилки
податкової декларації за березень 2006р. у розмірі 46 512 грн.;

· у декларації за серпень 2006р. за вх. №49896 в порушення абз. б) п. 17.2 ст. 17 Закону
України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” позивачем було виправлено самостійно виявлені
помилки податкової декларації за квітень 2006р. у розмірі 42 657 грн..

При цьому податковим органом у ході перевірки також було перевірено податковий кредит
позивача:

·
за березень 2006р.,
та встановлено, що фактично сума податкового кредиту за березень 2006р.
становить 141 892 грн.,

·
за квітень 2006р., та
встановлено, що фактично сума податкового кредиту за квітень 2006р.
становить 279 937грн.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом першої інстанції з метою з'ясування фактичних
обставин справи, та враховуючи те, що для вирішення деяких питань, які виникли
під час розгляду даної справи,
необхідні спеціальні знання у певних галузях науки була призначена
судово-економічна експертиза. Згідно
висновку судово - економічної експертизи № 826 від 31.07.2007р. /а.с. 82-123 том 18/, яка
була проведена на підставі первинних документів, бухгалтерського та податкового
обліку ЗАТ «Запорізький інструментальний
завод ім. Войкова» за період з 01.07.2005р. по 30.09.2006р., зроблено висновок,
стосовного, того що висновки ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя викладені у
акті перевірки №4/23-2/23289055 від 24.01.2006р. не підтверджуються та не
відповідають вимогам податкового законодавства.

Враховуючи вищезазначені
обставини, норми чинного податкового законодавства, колегія суддів вважає, що
вищенаведені коригування позивачем помилок у поданих ним деклараціях за
березень та квітень 2006р. є саме
належним використанням позивачем прав наданих йому п. 17.2 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами» і такі дії позивача не можуть свідчити про
заниження платником податків свого податкового зобов'язання за відповідні
звітні періоди в цілому.

При
цьому колегія суддів вважає необґрунтованим та безпідставним висновок відповідача стосовно того, що при
самостійному виявленні факту заниження податкового зобов'язання минулих
податкових періодів платник податків має право самостійно відобразити суму
такої недоплати у складі декларації по
цьому податку, лише не пізніше наступного податкового періоду, оскільки норми
Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» не пов'язують можливість виправлення
помилок платником податків лише не пізніше наступного податкового періоду, а
навпаки передбачають, що таке виправлення може бути здійснено платником податку
за будь-який податковий період і єдине обмеження стосовно періодів є те, що
такі самостійні виправлення повинні бути здійснені до початку перевірки
платника податків контролюючим 9податковим) органом.

З
огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції зробив правильний висновок
щодо безпідставності прийнятих відповідачем рішень №/0 від
29.01.2007р., № /1 від 16.02.2007р., яким визначено податкове зобов'язання позивача з податку на додану вартість
та обґрунтовано визнав ці податкові повідомлення-рішення не чинними.

Щодо доводів
апеляційної скарги позивача стосовно порушення судом першої інстанції під час
розгляду даної адміністративної справи
норм процесуального права стосовно стягнення судових витрат понесених позивачем
під час розгляду даної адміністративної справи, то колегія суддів вважає ці
доводи безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 87
КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних
з розглядом справи, до витрат , пов'язаних з розглядом справи, належать:
витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що
пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані
з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1
ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з Державного
бюджету України.

З матеріалів даної
адміністративної справи вбачається, що 13.02.2007р. між адвокатом ОСОБА_1., який діє на підставі свідоцтва про
державну реєстрацію ФОП серії В01 №574876 та свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 533 від 08.02.2006р.
та ЗАТ «Запорізький
інструментальний завод ім. Войкова», в
особі голови правління ОСОБА_2., було
укладено договір № 21/2007 про надання правової допомоги / а.с. 109-112 том 19/
, предметом цього договору є захист та
представництво інтересів ЗАТ «Запорізький інструментальний завод ім. Войкова»
по справі в порядку КАС України №5/17/07-АП у Господарському суді Запорізької
області ( п. 1.1. договору), умовами цього договору передбачено елементи
адвокатського гонорару та визначено загальну
суму гонорару, яка становить 50
000 грн.

Необхідність
укладення вищезазначеного договору була обумовлена тим, що на підприємстві
позивача з січня 2006р. по теперішній час відсутня штатна одиниця
юрисконсульта, або іншого фахівця у галузі права, що підтверджується довідкою
№04-642 від 10.09.2007р. /а.с. 102 том 19/.

Судом встановлено, та
підтверджено письмовими доказами, які містяться у матеріалах даної справи /
а.с. 113,114 том 19/, позивачем сплачено адвокату за надані за договором
послуги, а саме за надання правової допомоги,
13.02.2007р. - 25 000 грн., та
06.09.2007р. - 25 000 грн., як доплата
за надання правової допомоги відповідно до умов договору № 21/2007 від
13.02.2007р..

Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.04.2006р. № 590 «Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок
їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу, та передбачено, що компенсація в адміністративних справах
сплачується за рахунок держави,
граничний розмір компенсації
повинен не перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що
особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за повний робочий день, а витрати пов'язані з проведенням
судової експертизи не можуть перевищувати нормативну вартість проведення
відповідних видів судової експертизи у науково-дослідних установах Мін'юсту.

Розмір мінімальної
заробітної плати на плановий рік визначається Законом України «Про державний
бюджет України» за відповідний поточний рік, за час протягом якого дана справа
перебувала на розгляді у суді першої інстанції, а саме лютий 2007р. - вересень 2007р., розмір
мінімальної заробітної плати встановлений відповідними законами становив: з
01.12.2006р. по 01.04.2007р. - 400
грн.; з 01.04.2007р. по 01.07.2007р. -
420 грн.; з 01.07.2007р. по 01.10.2007р. - 440 грн.

Як вбачається з
матеріалів справи, ухвалою суду від 12.03.2007р. відкрито провадження у даній
адміністративній справі, ухвалою суду від 25.04.2007р. провадження у справі
зупинено у зв'язку з призначенням судово-економічної експертизи, 09.08.2007р. ухвалою суду провадження у
справі поновлено з 10.09.2007р. та
14.09.2007р. у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Таким чином кількість
днів надання правової допомоги складає 35 днів і відповідно до положень
Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. № 590 “Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави” розмір
компенсації витрат, пов'язаних з розглядом даної адміністративної справи
становить 735 грн. ((400*0,05*5)+(420*0,05*25)+(440*0,05*5)= 735 грн).

Ухвалою
Господарського суду Запорізької області від 25.04.2007р. у даній
адміністративній справі з метою з'ясування фактичних обставин справи була
призначена судово-економічна експертиза
провадження якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту
судових експертиз, а обов'язок щодо сплати вартості проведення експертизи
покладено на позивача у справі / а.с. 77-78 том 18/.

Листом
Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1234 від
22.05.2007р. надіслано рахунок для сплати вартості проведення судово-економічної
експертизи, у якому зазначено суму до сплати
17 004 грн. /а.с. 89,91 том 19/ і ця сума була сплачена позивачем згідно
платіжного доручення № 149 від
15.06.2007р. / а.с. 93 том 19/ позивачем було сплачено кошти у сумі 17 004 грн.

Враховуючи
вищенаведені обставини, норми чинного процесуального законодавства, яке регулює
питання розподілу судових витрат понесених сторонами під час розгляду
адміністративної справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив
правильний висновок, про присудження з Державного бюджету України на користь
позивача понесених ним судових витрат у розмірі 735 грн. - витрати на правову
допомогу та 17004 грн. - витрати
пов'язані з проведенням судово-економічної експертизи.

За таких обставин
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував
до правовідносин, які виникли між сторонами по справі, норми права які
регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки
відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними та
дослідженими судом належними доказами, рішення суду прийнято без порушення норм
процесуального та матеріального права, і тому рішення суду від 14.09.2007р. у
справі №5/17/07-АП необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги ДПІ
у Жовтневому районі м. Запоріжжя та апеляційної скарги ЗАТ «Запорізький інструментальний завод ім.
Войкова» спростовуються дослідженими по справі доказами і не можуть бути
підставою для скасування законної постанови суду по даній справі, а тому
апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.196, 198,200,205,206 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні
скарги:

·
Закритого
акціонерного товариства «Запорізький інструментальний завод ім. Войкова»

·
Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя

залишити без задоволення.

Постанову
Господарського суду Запорізької області від 14.09.2007р. по справі №5/17/07-АП
- залишити без змін.

Ухвала суду набирає
чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у місячний строк до
Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги.

Повний текст
виготовлено - 07.04.2008р.

Головуючий: А.
О. Коршун

Судді: Л.П.
Туркіна

О.А. Проценко