Справа № 2-а-6114/2008
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2008-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р. Справа № 2-а-17449/07

Н.н. 2-а-6114/08

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Сапальова Тетяна Валентинівна,

При секретарі судового засідання: Балан М.А.

За участю
представників сторін:

позивача :
ОСОБА_1

відповідача
: Лучко Олесі Іванівни

розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Міністерства
оборони України, військової частини А 1459 (А 2656)

про: визнання дій військової частини А 1459 протиправними,
зобов'язання виплатити грошову компенсацію за речове майно

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла
позовна заява про визнання дій протиправними та зобов'язання виплатити грошову
компенсацію за недоотримане речове майно. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначив, що грошова компенсація підлягає сплаті на підставі та в порядку
Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей”від 20.12.1991 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Подаючи адміністративний позов
ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України, військової частини А 1459
про визнання дій військової частини А 1459 протиправними, зобов'язання
виплатити грошову компенсацію за речове майно, під час розгляду справи позивач
подав заяву через канцелярію суду за вх. № 903 від 12.03.08 року про виключення
з числа відповідачів Міністерство оборони України та покласти виплату грошової
компенсації за речове майно на правонаступника військової частини А 1459 -
військову частину А 2656.

Представник відповідача, посилаючись на обставини,
викладені у письмових запереченнях від 07.04.2008 року, суду пояснив, що
ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу в лавах Збройних Сил СРСР та Збройних
Сил України в період з 30.10.1978 р. по 27.12.2004 р. Законом України "Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" призупинено дію ст. 9 Закону
України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей" в частині одержання генералами, офіцерами, прапорщиками та
військовослужбовцями, що проходять службу за контрактом компенсації за речове
майно, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення
учасників процесу, оцінивши надані докази судом встановлено, що позивач, згідно
наявної у матеріалах справи копії витягу із наказу командира військової частина
А3769 №256 від 27.12.2004 року, звільнений з військової служби у запас за
пунктом 63 підпункт “Б”(за віком).

Визначаючись щодо позовних вимог ОСОБА_1 суд виходить з
наступного.

Види забезпечення
військовослужбовців встановлені у Законі України “Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Статтею 9 цього Закону
передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне,
грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової
служби.

Відповідно до частини 2 статті 9
цього Закону (в редакції з останніми
змінами внесеними згідно із Законом №1082-ХІV від 21.09.1999, ВВР, №48, ст.
410) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а
також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця
грошову компенсацію замість них.

Дію частини другої статті 9
призупинено в частині одержання військовослужбовцями речового майна і
продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації
замість них на підставі Закону України № 1459-ІІІ від 17.02.2000 року “Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”.

Згідно з частиною 3 зазначеного
Закону останній набирає чинності з дня
його опублікування і на час розгляду справи у Вінницькому окружному
адміністративному суді є чинним.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України
передбачено: "При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому
від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення".

Згідно з п. 27 Положення “Про порядок речового
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у
мирний час”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1444 від
23.10.2004 року військовослужбовці,
звільнені у запас або відставку
з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати
речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову
компенсацію за нього
за цінами на
день підписання наказу про звільнення.
Зазначеним особам, звільненим у
запас або відставку після закінчення
строку контракту, за належне їм, але не
отримане протягом дії контракту
речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання
цього майна до дати закінчення контракту,
або видається речове майно на суму грошової компенсації.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що право
позивача на звернення з даним позовом до суду виникло з 27.12.2004 року, тобто
на час його звільнення зі Збройних Сил України.

Частиною 2 статті 99 КАС України
встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, суд дійшов
висновку, що позивач пропустив річний термін для звернення до адміністративного
суду з позовом про стягнення грошової компенсації за речове майно.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що позивач
звернувся з даним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду
22.11.2007 року (що стверджується відтиском штемпеля на поштовому конверті),
пропущений ним строк звернення до суду, в силу вимог ч.1 ст.100 КАС України, є
підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно
до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 79, 86, 94, 99, 100, 128,
158, 162, 163, 167, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з
дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне
оскарження та апеляційна
скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через
суд першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний
текст постанови оформлено та підписано
14.04.2008 р.

Суддя Сапальова
Тетяна Валентинівна