Справа № 2-а-1624/2008
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2008-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2008 р. Справа № 2-а-1624/08

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Мельник-Томенко Жанна Миколаївна,

Суддів: Сторчак
Володимир Юрійович

Сапальова
Тетяна Валентинівна

При секретарі судового засідання: Пивовар Інні Михайлівні

За участю
представників сторін:

позивача :
ОСОБА_1

відповідача
: Зайцев В.Ю., Іванов Ю.В., Левицький
О.В., представники за довіреностями

розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Міністерства юстиції України

про: визнання дій незаконними, зобов'язання до вчинення
дій, стягнення моральної та матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства
юстиції України про визнання дій незаконними, зобов'язання до вчинення дій,
стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 звернувся до Європейського суду з прав людини з
метою оскарження рішення Козятинського районного суду від 30.11.2000 року.
Листом від 30.05.2002 року Європейського суду з прав людини, ОСОБА_1
повідомлено, що 30.04.2002 року Європейський суд з прав людини в складі трьох
суддів прийшов до висновку, що ОСОБА_1
не були використані внутрішні засоби правового захисту, а саме він не звернувся в касаційному порядку в Вінницький обласний
суд, у відповідності до законодавства, а тому ним не дотримано вимоги ст. 35 §
1 Конвенції, і заява останнього не підлягає розгляду. На думку позивача,
вказане вище рішення Європейського суду прийняте на підставі необґрунтованих
відомостей наданих Міністерством юстиції України по його справі. Враховуючи
викладене, позивач просить суд визнати протиправними дії Міністерства юстиції
України по наданню в Європейський суд з прав людини в 2002 році необґрунтованої
інформації по його справі, що потягло за собою завдання ОСОБА_1 значної
матеріальної шкоди -вартість двокімнатної квартири і тяжку моральну шкоду.
Зобов'язати Міністерство юстиції України направити в Європейський суд з прав
людини спростування раніше наданої інформації. Стягнути на користь позивача
вартість двокімнатної квартири у розмірі 180103 грн., а також відшкодувати
моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Крім того, ОСОБА_1, являючись інвалідом І групи,
звернувся до Міністерства юстиції України з заявами з 26.03.2004 року та
08.04.2004 року по питанню постановлених рішень судів загальною юрисдикції по
його цивільній справі. Проте, тривала переписка з міністерством та його
управліннями не дала позитивного результату, а тому він був змушений прийти на
особистий прийом до Міністра юстиції України, про що отримав лист від
29.09.2006 року №К-19760-37, яким було визначено дату та час особистого
прийому у заступника Міністра юстиції
України -17.10.2006 року з 10 до 13 год. Однак, прийом 17.10.2006 року у заступника
Міністра юстиції України не відбувся, оскільки останній знаходився у
відрядженні. На подальші звернення, ним було отримано лист від 12.01.2007 року
№ 24750 Міністерства юстиції України, яким відмовлено у розгляді питання
ОСОБА_1 на підставі ст.. 8 Закону України
“Про звернення громадян”, оскільки не розглядаються повторні звернення
від одного й того ж громадянина по тому ж питанню. За таких підстав, позивач
просить призначити особистий прийом з Міністром юстиції України або з його
заступником; зобов'язати Міністерство юстиції України об'єктивно, всебічно
розглянути звернення позивача; зобов'язати міністерство вжити заходів по
ліквідації причин безпідставної бездіяльності його апарату; відшкодувати
моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному
обсязі та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві просив суд
задоволити позовні вимоги.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не
визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 звернувся до Європейського суду з прав людини, при цьому мав заповнити
формуляр заяви, який стає основним документом при розгляді справи в
Європейському суді, де зазначаються детальні відомості по питанню, яке має
вирішуватись. Відповідно до статті 35 Конвенції Європейський суд може брати
справу до розгляду лише після того, як було вичерпано всі національні засоби
юридичного захисту згідно із загальновизнаними принципами міжнародного права і
впродовж шести місяців від дати постановлення остаточного рішення на
національному рівні. У розділі IV згаданої нотатки чітко зазначено про
необхідність викладення заявником подробиць стосовно усіх використаних
внутрішніх засобів захисту. Отримані Європейським судом заяви підлягають
розгляду у комітеті з трьох суддів. Комітет розглядає заяву самостійно, не
залучаючи державу-відповідача, і виключно у межах визначених у заяві. У
випадку, якщо заява не відповідає вимогам статті 34 та/або 35 Конвенції,
комітет своїм рішенням може визнати заяву неприйнятною, про що було повідомлено
позивача. Держава-відповідач на стадії розгляду справи у комітеті не
повідомляється про заяву і відповідно, вона не може надати жодних коментарів з
приводу скарг заявника. Тобто, Міністерство юстиції України не надавало жодної
інформації до Європейського суду з прав людини, відносно звернення громадянина
ОСОБА_1 Відповідно до правил процедури Європейського суду Міністерство юстиції
України жодним чином не могло вплинути на рішення комітету Європейського суду з
прав людини.

Відносно позовних вимог про визнання бездіяльності
Міністерства юстиції України протиправною, а також щодо відмови у прийомі
ОСОБА_1, дана вимога задоволенню також не підлягає. Міністр юстиції України,
перший заступник Міністра, заступники Міністра проводять прийом громадян з
питань, які відносяться до компетенції Міністерства юстиції України відповідно
до Порядку особистого прийому громадян Міністром, першим заступником,
заступниками Міністра та іншими посадовими особами Міністерства юстиції
України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України "Про
організацію особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України"
від 29 березня 2006 року №295/7, який був чинним на момент звернення позивача.
Згідно графіку прийому Міністр юстиції України проводить особистий прийом
громадян у перший вівторок місяця, про що було проінформовано заявника листом
Міністерства юстиції України за №К-19760-37 від 29 вересня 2006 року. В цьому ж
листі позивачу було надано роз'яснення, що попередній запис на прийом до
керівників Міністерства юстиції України здійснюється Управлінням розгляду
звернень та прийому громадян Міністерства юстиції України. Запис громадян до
Міністра юстиції України проводиться у разі, якщо питання, порушене
громадянином не вирішено після особистого прийому керівником відповідного
підрозділу Міністерства юстиції України, заступником та Першим заступником
Міністра юстиції України. Позивач на особистий прийом до керівника підрозділу
Міністерства юстиції України, який розглядав його звернення не звертався.
Однак, в зв'язку з тим, що позивач є інвалідом І групи, його було попередньо
записано на особистий прийом до заступника Міністра юстиції України Ємельянової
І.І., який мав відбутися 17 жовтня 2006 року. У зв'язку з терміновим
відрядженням заступника Міністра юстиції України Ємельянової І.І. прийом було
перенесено на наступний місяць, про що громадян, які були записані на особистий
прийом до вищевказаного керівника було повідомлено по телефону. Оскільки
позивачем не було залишено жодного контактного номера телефону Міністерство
юстиції України не мало можливості попередити, що особистий прийом громадян
заступником Міністра юстиції України Ємельяновою І.І. 17 жовтня 2006 року
проводитись не буде. 17.10.2006 позивач прибув до Міністерства юстиції України
і був прийнятий керівником відділу з питань забезпечення реалізації повноважень
Міністра юстиції України у сфері судоустрою Департаменту законодавства про
правосуддя, правоохоронну діяльність та боротьбу із злочинністю Міністерства
юстиції України Бісик В.О.

Вказаний факт свідчить про те, що Міністерством юстиції
України було вжито всіх заходів для забезпечення прийому позивача. Крім того,
під час прийому, позивачу були надані відповідні роз'яснення, а також прийнято
письмове звернення датоване 28.08.2006 (зареєстроване в Міністерстві юстиції
України за №К-21369-22) на яке 20.11.2006 за №22-9-9748 було надано письмову
відповідь.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, а також
відшкодування вартості двокімнатної квартири,
відповідач вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають. Так, як
позивачем не наведено доказів заподіяння йому моральних страждань саме
неправомірними діями Міністерства юстиції України та не доведено, що моральні
страждання стали наслідком дій чи бездіяльністю відповідача.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов
задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно листа Європейського суду з прав людини від
30.05.2002 року, 30.04.2002 року Європейський суд з прав людини в складі комітету з трьох суддів у
відповідності до ст. 27 Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод (далі Конвенції), прийняв рішення, на підставі ст.. 28 Конвенції про
визнання заяви неприйнятною по причині недотримання умов, передбачених ст. ст.
34,35 Конвенції, зокрема ОСОБА_1 не використані внутрішні засоби правового
захисту, так як цього вимагає ст.. 35 § 1 Конвенції, а саме він не звернувся в
касаційному порядку в Вінницький обласний суд, у відповідності до порядку
передбаченого законодавством, з метою оскарження рішення Козятинського
районного суду від 30.11.2000 року.

Відповідно до ст.34 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованої Законом України “Про ратифікацію Конвенції
про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів N 2, 4, та 11 до Конвенції”N
475/97-ВР від 17.07.97р., суд може
приймати заяви від
будь-якої особи, неурядової організації або групи
осіб, які вважають
себе потерпілими від допущеного однією з
Високих Договірних Сторін
порушення прав, викладених у
Конвенції або протоколах до
неї. Високі Договірні Сторони
зобов'язуються не перешкоджати
жодним чином ефективному здійсненню цього права.

Заява особи
заповнюється у відповідності до пояснювальної нотатки, згідно ст.. 34 Конвенції
у вигляді формуляра, який складається з восьми розділів. У розділі ІV формуляра у відповідності до ст.
35 § 1 Конвенції, заявник повинен викласти подробиці процедур стосовно
використаних внутрішніх засобів захисту. Заповнюється кожна з трьох частин
цього розділу і окремо надається інформація щодо кожної окремої скарги. У п. 18
повинні вказуватись, чи існують будь-які
інші засоби захисту, до яких не вдався заявник, і які б надали можливість
переглянути справу. Якщо такий засіб існує, необхідно його вказати і пояснити
чому він не використаний. Також заявник повинен надати інформацію, а саме
документи та рішення, які можуть довести відповідність критеріям прийнятності
(використання усіх можливих національних засобів правового захисту та
дотримання шестимісячного терміну подання заяви), згідно ст. 35§ 1 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції для розгляду
переданих йому справ Суд засідає комітетами у складі трьох
суддів, палатами у
складі семи суддів і Великою
палатою у складі сімнадцяти суддів. Палати Суду створюють комітети на
встановлений строк. ст. 28 Конвенції, передбачено, що комітет може одностайним
голосуванням оголосити неприйнятною або
вилучити з реєстру справ індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо таке рішення може бути прийняте без додаткового вивчення. Таке рішення є
остаточним.

Як видно з
наведеного комітет у складі трьох суддів Європейського суду одностайним
голосуванням можуть оголосити неприйнятною або вилучити з реєстру справ
індивідуальну заяву. При цьому, таке рішення приймається лише на підставі заяви
та доданих до неї документів.

Враховуючи
викладене, твердження позивача про надання Міністерством юстиції України до
Європейського суду з прав людини
будь-яких даних що стосуються розгляду заяви ОСОБА_1 не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи, вони не доведені та необґрунтовані позивачем та не
узгоджуються із сукупністю зібраних по справі доказів.

У судовому засіданні встановлено, що Міністерство
юстиції України не вчиняло будь-яких дій щодо надання чи ненадання
Європейському суду з прав людини будь-якої інформації що стосується ОСОБА_1

Напроти,
Міністерство юстиції України листом № 33-33-К від 27.01.2004 р. та Урядовим
уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини листом за № 33-45/1465
від 29.05.2007 позивачу було надано відповідне роз'яснення щодо звернення
громадян до Європейського суду з прав людини та для отримання більш детальної
інформації було надіслано брошуру "Європейський Суд з прав людини.
Організація, процедура, правила звернення."

Таким чином, суду не надано доказів, що
діями Міністерства юстиції України порушено будь-які права ОСОБА_1 відносно
його звернення до Європейського суду з прав людини, а також не доведено
заподіяння позивачу матеріальної чи моральної шкоди.

Відносно
позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції
України щодо не надання відповідей на звернення позивача, а також відмови у
проведення особистого прийому з Міністром юстиції України, дані позовні вимоги
задоволенню не підлягають, за таких підстав.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України “Про
звернення громадян”громадяни України мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням
щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і
законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 5 ст. 5 вищевказаного Закону встановлено, що
звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або
посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях
питань.

Згідно
ст.20 Закону “Про звернення громадян”звернення розглядаються і вирішуються у
термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від
дня їх отримання.
Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні
питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства, установи,
організації або його заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що повідомляється особі,
яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні,
не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до
Міністерства юстиції України із письмовими зверненнями від 26.03.2004 року та
08.04.2004 року щодо ухвалення загальними судами завідомо неправосудних, на
думку заявника, рішень у цивільній справі.

Вказані звернення були розглянуті і листом Міністерства
юстиції України від 26.04.2004 року № К-33-22
заявника було повідомлено про результати розгляду його заяв.

Вказані дії Міністерством юстиції України проведені у
відповідності до положень Закону України “Про звернення громадян”без будь-яких
порушень.

Відносно особистого прийому громадян, то Міністр юстиції
України, перший заступник Міністра, заступники Міністра проводять такі прийоми,
які відносяться до компетенції Міністерства юстиції України відповідно до
Порядку особистого прийому громадян Міністром, першим заступником, заступниками
Міністра та іншими посадовими особами Міністерства юстиції України,
затвердженого наказом Міністерства юстиції України "Про організацію
особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України" від 29 березня
2006 року №295/7, який був чинним на момент звернення позивача та Інструкцією
про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Міністерстві
юстиції України, в установах та організаціях, що належать до сфери його
управління, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 26/5 від
18.03.2004 року.

Згідно графіку прийому Міністр юстиції України проводить
особистий прийом громадян у перший вівторок місяця, про що було проінформовано
заявника листом Міністерства юстиції України за №К-19760-3 7 від 29 вересня
2006 року. Цим же листом позивачу роз'яснено, що попередній запис на прийом до
керівників Міністерства юстиції України здійснюється Управлінням розгляду
звернень та прийому громадян Міністерства юстиції України. Запис громадян до
Міністра юстиції України проводиться у разі, якщо питання, порушене
громадянином не вирішено після особистого прийому керівником відповідного
підрозділу Міністерства юстиції України, заступником та Першим заступником
Міністра юстиції України. Також позивачу повідомлено, що він попередньо
записаний на прийом до заступника Міністра юстиції Ємельянової І.І., який
відбудеться 17.10.2006 року з 10 до 13 год. та наведено прохання попередньо
зателефонувати до Управління розгляду звернень та прийому громадян Міністерства
юстиції України за вказаним телефоном.

Однак, прийом позивача у заступника Міністра юстиції
України 17.10.2008 року Ємельянової І.І.
не відбувся, у зв'язку з терміновим відрядженням останньої, що
підтверджується наказом № 1299/7 від 19.10.2006 року.

Проте, 17.10.2006 року ОСОБА_1 посадовою особою
Міністерства юстиції України Бісик Вікторією Олександрівною, яка
відповідно до довідки від 09.01.2008
року № 28-727 працює на посаді начальника відділу з питань реалізації
повноважень Міністерства юстиції у сфері судоустрою Департаменту законодавства
про правосуддя, правоохоронну діяльність та боротьбу із злочинністю з
15.07.2005 року по теперішній час, було надано роз'яснення законодавства щодо
притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, а також прийнято
письмову заяву, датовану 28.08.2006 і в
подальшому зареєстровану в Міністерстві юстиції України за №К-21369-22. Вказане
підтверджується карткою заявника особистого прийому від 17.10.2006 року.

Крім того, відповідно до доповідної записки на розгляд
Управління розгляду звернень та прийому громадян надійшло доручення Кабінету Міністрів України від 09.11.2006
року № 41-К-026243/02 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 з питанням оскарження дій
(бездіяльності ) суддів.

Листом Міністерства юстиції України від 20.11.2006 року № 22-9-9749
ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його звернень, які надійшли з
Кабінету Міністрів України від 21.10.2006 року , а також звернення від
28.08.2006 року.

Як видно з наведеного, відповіді на заяви та письмові
звернення ОСОБА_1 були надані із дотриманням вимог Закону України “Про
звернення громадян”, особистий прийом 17.10.2006 року проведено у відповідності
до “Порядку особистого прийому громадян Міністром, першим заступником,
заступниками Міністра та іншими посадовими особами Міністерства юстиції
України,”затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 березня 2006
року №295/7, який був чинним на момент звернення позивача та Інструкцією про
порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції
України, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 26/5 від 18.03.2004 року.

Крім того, позивачем пропущений річний строк звернення
до адміністративного суду визначений в ст. 99 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Тобто, позивач повинен був звернутися до суду на протязі
року, коли він дізнався, або повинен був дізнатись про порушення його права. Як
видно з матеріалів справи про результати розгляду заяви ОСОБА_1 у Європейському
суді з прав людини йому стало відомо 30.05.2002 року, відповідно право
звернення до суду з позовом про визнання протиправними дій відповідача виникло
в нього з цього часу.

За таких підстав, у відповідності до ст.. 100 КАС
України, суд дійшов до висновку, що в задоволенні даних позовних вимог слід
відмовити, оскільки на цьому також наполягає і відповідач.

При вирішенні справи суд керувався наступним.

ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності
відповідно до якого
органи державної влади,
органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.
2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на
підставі, у межах
повноважень та у
спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з
метою, з якою
це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)
з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто
протягом розумного строку.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.
2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як видно з
наведеного, Міністерство юстиції України діяло у відповідності до порядку
встановленого законодавством України. Суду не надано доказів на підтвердження
протиправності дій відповідача, а також заподіяння будь-якої шкоди правам,
свободам та законним інтересам позивача. За таких обставин, відсутні підстави
для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної
та відшкодування матеріальної шкоди.

Враховуючи викладене, з урахуванням обставин справи та
сукупності зібраних доказів, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову
слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись
ст.ст.2, 9, 11, 25, 71, 86, 94, 99, 100, 158 - 163, 167, 186, 255, 256,
257 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В
адміністративному позові ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання
дій не законними, зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної та
матеріальної шкоди, - відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може
бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому
апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала
суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний
текст постанови виготовлено 19.03.2008 року.

Головуючий Мельник-Томенко
Жанна Миколаївна

Судді: