Справа № 22а-830/2008
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2008-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

інстанції Зима І.Є. Справа 22а-830/08
суду м. Львова
№ 2а-1412/07 Рядок
Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого - Багрія В.М.,
суддів: Онишкевича Т.В.,Обрізка І.М.,
при секретарі: Гідей К.М., Фацієвичу М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1на постанову та
ухвалу Шевченківського районного суду м.
Львова від 25 вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до Львівського обласного військового комісаріату, головного
управління Пенсійного фонду України у Львівській області, головного управління
Державного казначейства України у Львівській області, Шевченківського відділу
соціального захисту, Личаківсько-Шевченківського об'єднаного районного
військового комісаріату про проведення
перерахунку пенсії з 13 грудня 2001 року, виплату заборгованості по
перерахованій пенсії, стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Львівського обласного військового комісаріату, головного управління
Пенсійного фонду у Львівській області, головного управління Державного
казначейства України у Львівській області, Шевченківського відділу соціального захисту,
Личаківсько-Шевченківського об'єднаного районного військового комісаріату про проведення перерахунку його пенсії з 13
грудня 2001 року, виплату заборгованості по перерахованій пенсії, стягнення
Посилався на те, що він проходив військову службу в
Управлінні Західного оперативного командування
Міністерства оборони України на посаді начальника юридичної служби до 28
Цього числа був, відповідно до наказу по управлінню №113
від 28 вересня 2001 року, виключений із списків особового складу управління у
зв'язку із звільненням з військової служби в запас за станом здоровя, а з 29
вересня 2001р. йому було призначено пенсію за вислугу років.
Позивач просив суд постановити рішення, яким визнати
незаконним Закон України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” в
частині неправомірного призупинення
діїч.2 ст.9 „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
відповідача провести перерахунок призначеної пенсії починаючи з 13.12.01 з
окладу посади, на якій працював на момент звільнення в запас, включення в
розрахунок коштів (як додатковий вид грошового забезпечення), які позивач
отримував як компенсацію за продпайок за період з вересня по грудень 1999 року
та січень, лютий 2000 року;
щомісячної суми грошової компенсації по продпайку;
включення розміру премії в розмір 33.3%; додаткових видів
грошового забезпечення за умови служби, одноразових винагород, матеріальних та
збільшення з 01.12.01 р. на 50% посадового окладу за
здійснення правової експертизи нормативно-правових актів та їх візування як
виконавця; збільшення розміру премії на 20%;
матеріальної допомоги та допомоги на оздоровлення згідно
Указу Президента України від 11.12.01 р. №1207/2001;
щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення згідно Указу Президента від 23.02.02 р. № 173/2002 з
відповідними змінами та доповненнями;
з 01.05.03 р. щомісячної надбавки 90 % до грошового забезпечення
з врахуванням строку його безперервної служби 27 років 6 місяців згідно Указу
Президента України від 05.05.03 року №389;
проведення вказаних виплат; стягнути з відповідача 50 000 грн. у відшкодуванні
Крім вказаних вимог позивач просив також суд постановити
рішення, яким зобов'язати Львівський
обласний військовий комісаріат провести перерахунок призначеної йому пенсії з
врахуванням:

розміру ступеня
втрати профпрацездатності в розмірі 20%, визначеного висновком МСЕК № 1
30.11.01 року, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, категорія 2;

визначити 81 %, а не 79 % за вислугу років; з врахуванням
40% за службу в збройних силах України і 15% за доступ до державної таємниці;
грошової допомоги в розмірі 59,38 грн., що нараховується до посадового окладу
перед звільненням;

разової грошової
допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком за 24 останні календарні
місяці служби перед звільненням відповідно до Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” як учаснику бойових дій;
стягнути суму заборгованості по вказаних виплатах в розмірі 120 521 грн. 14
коп., збільшив суму морального відшкодування в розмірі 120 000 грн., просив
зобов'язати відповідача перерахувати пенсію з дня її призначення в сторону
підвищення відповідно до вимог Закону України „Про індексацію грошових доходів
населення від 03.07.91 р., постанов КМ України № 663-98П та №1078 від 17.07.03
р.

Свої позовні вимоги мотивує тим , що 28.09.01 року за №
113 було видано наказ по Управлінню ЗОК про його звільнення в запас за п. 65
підпункт „в” (за станом здоров'я ).

Оскільки ще до
13.12.01 р. він проходив медичні комісії, відтак нарахування пенсій йому
повинно було проводитися саме з 13.12.01 р. з врахуванням вислуги служби 27
років 6 місяців та нарахуванням 81%, а не 79%, як це зроблено відповідачем.

Крім того, останнім неправомірно не було включено в
розрахунок пенсійних виплат всі вказані вище суми. Відтак, відповідач
заборгував йому 120 521 грн.14 коп.

Такими діями
відповідача йому була спричинена і значна моральна шкода, яку він оцінює у 120 тис. грн., оскільки
неправомірні дії відповідача призвели до погіршення стану його здоров'я
принизили його честь та гідність.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_1до Львівського обласного військового комісаріату, головного
управління Пенсійного фонду у Львівській області, головного управління
Державного казначейства України у Львівській області, Шевченківського відділу
соціального захисту, Личаківсько-Шевченківського об'єднаного районного
військового комісаріату про проведення
перерахунку пенсії з 13 грудня 2001 року, виплату заборгованості по
перерахованій пенсії, стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Ухвалою суду від того ж числа закрито провадження в
справі в частині заявлених позивачем вимог про визнання незаконним та
скасування нормативно-правового акту - Закону України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів».

З постановою та ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 не
погодився, подавши на них апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі на постанову суду позивач вказує, що
суд невірно встановив день його
звільнення з військової служби, порушуючи наказ Міністра оборони України
від 8.08.1994 року №205 пункт 26 „б”, неправильно застосував норми пенсійного
законодавства, чим саме позбавив його законного права на відшкодування
матеріальної та моральної компенсації.

Свої апеляційні вимоги 14.04.2008р. апелянт висловив
письмово в їх переліку, який містить 16 пунктів, якіОСОБА_1. просить
задоволити.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду про закриття
провадження щодо частини позовних вимог апелянт посилається на порушення судом
норм процесуального права, що призвело до неправильного закриття провадження в
справі та зробило неможливим оскарження нормативно-правового акту, який порушує
його права та законні інтереси в сфері пенсійного забезпечення.

Просить скасувати постанову та
ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2007 року.
Визнати його право на пенсійне забезпечення з 13 грудня 2001 року та
відшкодувати в повному обсязі завдану матеріальну та моральну шкоду в розмірі
150 000 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1., який свої
апеляційні вимоги підтримав, представника Львівського ОВК, представника
головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які просять
апеляційні скарги відхилити, а оскаржувані
постанову та ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони не підлягають
задоволенню по всіх пунктах заявлених апеляційних вимог з таких підстав.

Вимоги ОСОБА_1. в тій частині, що пенсія за вислугу років
йому як військовослужбовцю з числа офіцерського складу повинна бути призначеною
з 13.12.2001р., не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, яке регулює
спірні правовідносини.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про загальний
військовий обов'язок і військову службу» в редакції, чинній на момент
звільнення позивача з військової служби, закінченням проходження військової
служби вважається день, з якого військовослужбовець виключений наказом по
військовій частині із списків особового складу.

Відповідно до пп.»б» п.26 наказу Міністра Оборони України від
8.08.1994р. «Про затвердження Положення про порядок призначення та виплати в
Міністерстві оборони України державних пенсій і допомог військовослужбовцям та
членам їх сімей» ( в редакції, чинній на момент звільнення позивача), днем
звільнення з військової служби вважається день, з якого військовослужбовець
виключений наказом по військовій частині зі списків особового складу.

З
матеріалів справи видно, щоОСОБА_1. зі списків особового складу військової
частини згідно з наказом по управлінню Західного оперативного командування від 28.09.2001р.
№113 виключений з 29.09.2001р., а пенсія за

вислугу років була йому призначена згідно з вимогами
пенсійного законодавства військовослужбовців, з наступного дня після звільнення
з військової служби - з 29.09.2001р.

Вимоги
ОСОБА_1. про призначення пенсії з 13.12.2001р. після виходу його з військового
лікувального закладу не можуть бути задоволені, оскільки правовідносини
позивача та військової частини припинилися з моменту звільнення його зі служби,
згідно грошового атестата грошове забезпечення позивача при звільненні з
військової служби було виплачено до 28.09.2001р. включно. Тому підстав для
призначення пенсії позивачу з грудня 2001р. після закінчення його стаціонарного
обстеження у військовому лікувальному закладі немає, в зв'язку з чим суд першої
інстанції обґрунтовано відхилив позовні вимоги ОСОБА_1. в цій частині,
правильно вважаючи, що позивач був звільнений з військової служби 28.09.2001р.,
а пенсія за вислугу років йому була призначена з наступного після звільнення
дня - 29.09.2001р.

Не
підлягають задоволенню апеляційні вимоги ОСОБА_1., викладені в п.1 переліку від
14.04.2008р. в частині перерахунку пенсії на підставі Указу Президента України
від 11.12.2001р. «Про деякі заходи щодо зміцнення юридичних служб державних
органів», оскільки згідно з названим законом керівникам державних органів було
надано право, а не покладено на них обов'язок, встановлювати працівникам
юридичних служб відповідні надбавки.

З
матеріалів справи видно, що рішення керівника відносно встановлення такої
надбавки позивачу не приймалося і на момент звільнення з військової
службиОСОБА_1. таких надбавок не отримував, тому правові підстави для врахування
таких надбавок при визначенні розміру пенсії відсутні.

На
законних підставах суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог в частині перерахунку призначеної йому пенсії з врахуванням премії в
розмірі 33,3 %, оскільки пенсія позивачу була призначена у відповідності до ч.3
ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб» ( в редакції на момент звільнення позивача), (далі Закону) та постанови
КМ України від 17.07.1992р. №393 «Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби
за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей» (далі постанови).

З
огляду на вказані норми , які діяли на час призначення пенсії позивачу, розмір
премії в грошове забезпечення для визначення розміру пенсії врахуванню не
підлягав. Така премія до додаткових видів грошового забезпечення, з якого
перераховувалася пенсія, не відносилася.

В п.3
переліку вимог апелянт ставить питання про врахування при перерахунку пенсії
компенсації за продовольчий пайок в розмірі 100 грн. Однак така вимога ОСОБА_1.
не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до названих вище Закону та
постанови компенсація за продовольчий пайок не включається в грошове
забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії військовослужбовцям.

З
аналогічних підстав не підлягають задоволенню апеляційні вимоги ОСОБА_1.,
викладені в п.4 переліку вимог позивача, згідно яких в грошове забезпечення для
визначення розміру пенсії , повинні входити додаткові види грошового
забезпечення за умови роботи під час військової служби за останні 24 календарні
місяці служби підряд перед зверненням за пенсією в сумі 11766,28 грн., оскільки
такі виплати не підлягають врахуванню при визначенні розміру пенсії згідно
законодавства, чинного на момент призначення пенсії позивачу.

В п.5
переліку вимогОСОБА_1. ставить питання про врахування одноразової грошової
допомоги, яка сплачується в розмірі 50%
місячного грошового забезпечення при звільненні. Вимоги апелянта в цій частині
також не підлягають задоволенню, оскільки такий вид грошової допомоги згідно
ч.3 ст.43 Закону та п.7 постанови при обчисленні пенсії військовослужбовцям не
враховується.

З таких
самих підстав не можна погодитися з доводами ОСОБА_1. в частині перерахунку
пенсії з врахуванням 5-місячного грошового забезпечення , що нараховується з окладу за останньою штатною посадою перед
звільненням, військовим званням та надбавкою за вислугу років, викладеними в
п.6 переліку вимог.

В п.7
переліку апелянт ставить апеляційну вимогу - при перерахунку пенсії врахувати
його право на підвищення пенсії як учаснику бойових дій в розмірі 150%
мінімальної пенсії за віком, тобто 39 грн. станом на грудень 2001р. Така вимога
не може бути задоволена, оскільки пенсія позивачу призначена відповідно до
Закону. Розмір зазначеної надбавки апелянту як учаснику бойових дій
виплачується з часу призначення пенсії, розмір якої він оспорює (згідно п.»г»
ст.15 Закону).

Постановою Верховної Ради України від 20.02.1996р. «Про порядок введення
в дію ст.10, 33,34 Закону України «Про оплату праці» та встановлення
мінімального розміру пенсії за віком» з 1.03.1996р. мінімальну пенсію за віком
встановлено в розмірі 1 500 000 крб.

З
1.08.1996р. постановою КМ України від 26.07.1996р. №831 «Про підвищення
розмірів пенсій, призначених до 1 серпня 1996р. та порядок обчислення пенсій,
що призначаються після 1 серпня 1996р.» встановлено мінімальний розмір пенсії -
16,62 грн.

З
матеріалів справи видно, що з цієї базової величини було вірно обраховано
підвищення пенсії позивачу як учаснику бойових дій (150% х 16,62 = 24,93 грн.).
Зазначений позивачем розмір мінімальної пенсії за віком стосується тільки
пенсій, обчислених за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», а
пенсія ОСОБА_1 була призначена за нормами іншого Закону.

Постановою КМ України від 3.01.2002р. №1 «Про підвищення розмірів пенсій
та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» встановлено нову базову
величину мінімальної пенсії для розрахунку підвищень - 19,91 грн., з якої
перераховано позивачу надбавка як учаснику бойових дій.

В даний
час така надбавка до пенсії ОСОБА_1 з врахуванням її підвищення виплачується до
діючих нормативно-правових актів.

Разова
щорічна грошова допомога учасникам війни
до 5 травня відповідно до ч.3 ст.43 Закону та постанови в розмір грошового
забезпечення для обчислення розміру пенсії не включається.

ПозивачОСОБА_1. в позовній заяві та апеляційній скарзі поставив питання
про перерахунок його пенсії з врахуванням цілого ряду надбавок, які були
встановлені нормативно-правовими актами, прийнятими після звільнення його з
військової служби (пп.8-9 переліку).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що законодавство, на яке посилається позивач, діяло до
1.01.2005р. і ним не передбачалося можливості перерахунку раніше призначених
пенсій в зв'язку з запровадженням після звільнення військовослужбовців та осіб,
котрі мають право на пенсію відповідно до Закону, нових щомісячних додаткових
видів грошового забезпечення, яких вони не отримували під час служби, а також
премій.

ОскількиОСОБА_1.
був звільнений з військової служби з 29.09.2001р. і під час служби не одержував
додаткових видів грошового забезпечення, на які посилається в позовній заяві,
підстав для перерахунку пенсії суд першої інстанції правомірно не знайшов.

Далі, як зазначено в п.10 переліку,ОСОБА_1.
ставить питання про збільшення розміру процентної надбавки до пенсії як
учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, оскільки з визначеним
процентом - 76% він погодитися не може, вважаючи правильним такий процент -
81%.

Перевіряючи доводи позивача, суд першої інстанції правильно виходив з
того, що апелянт помилково вважає, що пенсія за вислугу років йому повинна бути
призначена в розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення як особі,
звільненій з військової служби за станом здоровя. Відповідно до п. «а» ст.13
Закону зазначена норма застосовується у випадку, коли військовослужбовець був
звільнений з військової служби у відставку, за віком або за станом здоровя.

ОскількиОСОБА_1.
був звільнений в запас, а не у відставку, то при обчисленні пенсії йому було
враховано 50% за вислугу 20 років і 3 % за кожний рік вислуги понад 20 років.
Позивач має 27 років вислуги, тому йому було визначено 50%, а за 7 років по 3%,
загальний розмір пенсії від відповідних сум грошового утримання позивачу був
визначений правильно - 71%.

До
вказаної величини було додано 5% як учаснику ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи, тому загальний процент пенсії складає:
50%+21%+5%=76%, а доводи позивача в частині правильності проценту - 81% суд
правильно визнав такими, що не ґрунтуються на вимогах пенсійного законодавства.

Вимоги
апелянта, викладені в п.11 переліку не можуть бути прийнятими до уваги як
обґрунтовані законодавством, оскільки додаткова пенсія в розмірі 30%
мінімальної пенсії обчислена відповідно до діючої у вересні 2001р. базової
величини - 16,62 грн. Сума 39 грн., на
яку посилається позивач , станом на вересень 2001р. була сумою мінімальної
пенсії за віком.

Постановою КМ України від 27.06.2001р.
№741 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат пенсіонерам»
передбачено, що збільшення мінімального розміру пенсії, передбаченої цією
постановою, не застосовується для визначення розмірів соціальних пенсій,
надбавок, підвищень та інших доплат до пенсій. Тому зазначений мінімальний
розмір пенсії за віком, не може застосовуватися для обчислення додаткової
пенсії позивачу як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи
згідно ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не
підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1. в частині включення в пенсію 20% та 25%
відшкодування втраченого заробітку, який позивач мав до ушкодження здоровя,
пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначені ним
в п.12 переліку вимог, оскільки діючим законодавством не передбачено включення
в розмір пенсії втраченого заробітку, а такі вимоги позивача обґрунтовано визнані
судом першої інстанції безпідставними.

Вимога
ОСОБА_1., викладена в п.13 переліку в частині перерахування пенсії з
1.02.2008р. не була предметом розгляду суду першої інстанції, тому задоволенню
не підлягає.

Не можуть
бути задоволеними позовні вимоги ОСОБА_1. в частині відшкодування моральної
шкоди в сумі 150 000 грн., оскільки дії відповідачів - суб'єктів владних
повноважень при призначенні пенсії за вислугу років позивачу були обґрунтовано
визнані судом правомірними.

Постанова суду
першої інстанції прийнята на підставі повно встановлених обставин справи,
об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, правильного застосування норм
матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Доводи
апелянта в частині протилежного не можуть бути підставою для задоволення
апеляційної скарги, оскільки на висновки суду першої інстанції не впливають та
спростовуються нормами матеріального права, наведеними вище.

Не може бути
задоволеною апеляційна скарга ОСОБА_1. на ухвалу суду в частині часткового
закриття провадження в справі, оскільки в силу ст.17 КАС України компетенція
адміністративних судів не поширюється на випадки оскарження неправомірності
прийнятих вищим законодавчим органом України - Верховної ради - законів
України.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів,

у х в а
л и л а :

Апеляційні
скарги ОСОБА_1залишити без задоволення.

Постанову
та ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала
протягом одного місяця може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М.Багрій

Судді :
Т.В. Онишкевич

І.М.Обрізко