Справа № 2-а-502/2008
Суддя: Федчук В.В.
Дата ухвалення: 2008-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2008 р. Справа № 2-а-502/08

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Федчук Віталій Володимирович,

При секретарі судового засідання: Педорук Олеся Сергіївна

розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління
праці і соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної
адміністрації

про: стягнення недоплаченої щорічної разової грошової
допомоги

ВСТАНОВИВ :

Подано позов до
управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської районної
державної адміністрації про стягнення недоплаченої разової щорічної допомоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є учасниками
війни, про що свідчить посвідчення НОМЕР_1, видане управлінням праці і соціального
захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації.
Відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”позивач має право на отримання щорічної до 5 травня
відповідного року разової грошової допомоги.

Незважаючи на це та без урахування розмірів мінімальних
пенсій, які встановлювались на 2003, 2004, 2005, 2006 роки, відповідач з
посиланням на Закони України “Про державний бюджет України”на відповідні роки,
зазначену допомогу позивачу у 2005 та 2006 роках виплачували в розмірі по 50 гривень за кожен
рік.

Законом України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”від 09.07.2003 р. №1058-ІV мінімальна пенсія за віком у
2004 році була встановлена у розмірі 92,45 грн. Законом України від 23.12.2004
р. № 2291-ІV “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообовя'зкове
державне пенсійне страхування”та Законом України від 25.03.2005 р. №2505-ІV
“Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005
рік”мінімальна пенсія за віком у 2005 році встановлена у розмірі 332 грн.
Відповідно до Закону України від 20.12.2005 р. № 3235-ІV “Про Державний бюджет
України на 2006 рік”у 2006 році мінімальна пенсія за віком склала: з 01.01.2006
року -по 31.03.2006 року -350 грн., 01.04.2006 року по 30.09.2006 року -359
грн. та з 01.10.2006 року по 31.12.2006 року -366 грн.

Таким чином, позивач вважає, що їй недоплачена сума
щорічної разової грошової допомоги як учаснику війни.

В зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача
на свою користь недоплачену частину разової грошової допомоги за 2003, 2004,
2005, 2006 роки.

Ухвалою суду від 28.01.2008 року виключено у справі
відповідачів в якості Міністерства фінансів України та Державного казначейства
України.

Позивач в судове засідання не з'явився, але звернувся до
суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у її відсутності. Окрім цього,
зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги.

Представник відповідача - Управління праці та
соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної
адміністрації -у судове засідання також не з'явився, надав суду заяву про
розгляд справи у відсутність їх представника. Крім того, надав письмове
заперечення, в якому передбачено, що ст. 28 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2003 рік”, ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2004 рік”, ст. 30 Закону України “Про Державний бюджет України на
2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”,
ст.29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”визначені
розміри щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни, виплата якої
передбачена Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року
визначено неконституційною лише ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2004 рік”, проте на той час вже були повернуті до головного
управління праці та соціальног7о захисту населення облдержадміністрації. Ст. 28
Закону України “Про Державний бюджет України на 2003 рік”, ст. 30 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік”щодо конституційності не розглядалися і
були діючими на відповідні бюджетні періоди. Ст.29 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”визнана Конституційним Судом України
такою, що не відповідає Конституції України 11.07.2007 року, коли виплата
допомоги вже була завершена. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними та
необґрунтованими.

За таких обставин, враховуючи положення ч.3 ст.122 КАС
України, справа розглядається за відсутності учасників процесу.

Статтею 17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”передбачено, що щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 зазначеного
Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через відділення
зв'язку або через
установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які
не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2000р.
№1498 затверджено Типові положення про головне управління праці та соціального
захисту населення обласної, Київської міської державної адміністрації і
управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської
державної адміністрації і про управління праці та соціального захисту населення
районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації,
відповідно до якого головні управління праці та соціального захисту населення
обласних державних адміністрацій здійснюють керівництво і контроль за роботою
відповідних підрозділів з нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги.

Управління праці та соціального захисту населення
районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації є
структурним підрозділом районної, районної у містах Києві та Севастополі
держадміністрації, що утворюється головою цієї адміністрації, підзвітним і
підконтрольним голові держадміністрації та відповідно головному управлінню
праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської
держадміністрації, управлінню праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської держадміністрації.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази,
суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Позивач є учасником війни, про що свідчить посвідчення
НОМЕР_1, видане управлінням праці і соціального захисту населення
Могилів-Подільської районної державної адміністрації.

Відповідно до Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”позивач має право на отримання щорічної
до 5 травня відповідного року разової грошової допомоги.

Згідно ст. 17-1 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону,
здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення
зв'язку або через установи банків. Згідно наданих відповідачем (Управлінням
праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації) довідки, в
2005 та 2006 роках виплачувалась в розмірі по 50 гривень за кожен рік.

На протязі 1995-2006 років в Закон України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, неодноразово вносилися
зміни, неодноразово призупинялась Законами України “Про Державний бюджет
України” на 2003-2006 роки. У зв'язку із зупиненням дії цих статтей, Законами
України “Про Державний бюджет України”встановлювались певні розміри щорічної
разової допомоги на відповідні роки.

Тобто, у 2003-2006 роках, Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”взагалі не передбачалась
виплата щорічної грошової допомоги, оскільки дії статей на підставі внесення до
Закону змін, відповідними Законами України „Про державний бюджет України” були
зупинені.

Отже, виплата щорічної грошової допомоги, як і її
розмір, який підлягав виплаті позивачу, було встановлено не Законом України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а Законами
України „Про державний бюджет України” на 2003-2006 роки.

Отримання позивачем щорічної разової допомоги у
розмірах, встановлених Законами України “Про державний бюджет України”,
підтверджується наданими відповідачем доказами та не заперечується позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно п.п. 3, 4 ст.22 Бюджетного кодексу України
управління праці та соціального захисту населення, як головний розпорядник
коштів місцевого бюджету отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у
Законі про Державний бюджет України чи рішення про місцевий бюджет.

Статтею 23 Бюджетного кодексу передбачено, що управління
праці та соціального захисту населення може здійснювати з бюджету будь-які
бюджетні зобов'язання та платежі лише за наявності відповідного бюджетного
призначення, які встановлюються Законом
про Державний бюджет чи рішення про місцевий бюджет.

Відповідачем у 2003, 2004, 2005 та 2006 роках щорічна
разова грошова допомога була виплачена позивачу в повному обсязі у межах сум,
встановлених Законами України “Про державний бюджет України”на
відповідні роки. Що ж стосується вимог позивача в частині стягнення
недоплачених сум щорічної разової грошової допомоги за 2003, 2004, 2005, 2006
р.р., суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Кодекс адміністративного судочинства України набрав
чинності з 1 вересня 2005 року. До набрання чинності зазначеного Кодексу
позивач мав би звертатися до суду за правилами Глави 31-А ЦПК України (1963
р.), статтею 248-5 якого передбачено двомісячний строк звернення до суду, з
моменту встановлення порушеного права.

Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Тобто, про порушення своїх прав на отримання щорічної
разової грошової допомоги у розмірі, встановленому Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”позивач повинен був дізнатися
при отриманні зазначеної допомоги до 5 травня відповідного року та звернутися до
суду на протязі року - до 5 травня наступного року.

Отже, суд, вважає, що відповідач, здійснюючи виплати
щорічної разової грошової допомоги у відповідності до розмірів, встановлених
Законами України “Про державний бюджет України”, діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачено, діючими на час здійснення виплат
Законами України.

Положення ст.ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”щодо виплати разової
щорічної грошової допомоги не діяли протягом 2004-2006 років, у зв'язку із
змінами, внесеними у зазначений закон, Законами України “Про державний
бюджет”на 2004-2006 роки, тому суд
дійшов до висновку про неправильне застосування норм матеріального права, а
саме ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, яка не підлягала застосуванню, у зв'язку із
зупиненням їх дії.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що рішенням, дією
чи бездіяльністю відповідач будь-яких прав, свобод та інтересів позивача не
порушено. Відповідач діяв на підставі, у межах наданих йому повноважень та у
спосіб, що передбачено діючими законами України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ :

В
позові відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може
бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому
апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала
суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний
текст постанови виготовлений 24.04.2008 року

Суддя/підпис/ Федчук
Віталій Володимирович

Станом на 24.04.2008 року постанова
не набрала законної сили

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: