Справа № 22-а-863/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИ
Й АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22-а-863/08(№ 22-а-3226/2007)
Головуючий 1 інс
танції:Пянова Я.В.
Категорія: 41

Доповідач: Шевц
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2008 року
м.Харків

Колегія суддів Хар
ківського апеляційного адмі
ністративного суду у складі:

Головуючого судді
Філатова Ю.М.
Суддів
Шевцової Н.В., Водолажської Н
.С.
за участю секретаря Волоши
ної Я.В.
представника позивача: Коз
лович С.М.
представника позивача: Н
едашковський В.М.
представника відповідача:
Сімонов А.А.
представника відповідача:
Крижевський О.М.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміще
нні Харківського апеляційно
го адміністративного суду в
м.Харкові адміністративну сп
раву за апеляційною скаргою
Державної податкової інспек
ції у Ленінському районі м. Ха
ркова на постанову Харківськ
ого окружного адміністратив
ного суду від 05.10.2007 року по спра
ві № 2а-801/07
за позовом Товарист
ва з обмеженою відповідальні
стю «Веза-Україна»
до Держа
вної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Харков
а
за участю прокурату
ри Ленінського району м.Харк
ова
про визнання н
едійсним податкового повідо
млення - рішення-
ВСТАНОВИЛА:
Позивач, ТОВ «Веза-Укра
їна», звернувся до Харківськ
ого окружного адміністратив
ного суду з позовом, в якому пр
осило визнати недійсним пода
ткове повідомлення-рішення Д
ПІ Ленінського району м. Харк
ова № /0 від 15.06.07 р. про зменшен
ня бюджетного відшкодування
по ПДВ за лютий 2007 р. в сумі 122935,0 гр
н. та визнати протиправними д
ії відповідача щодо перевірк
и правильності визначення по
даткового кредиту за січень
2007 р., яку відповідач здійснив у
ході перевірки питань досто
вірності нарахування бюджет
ного відшкодування ПДВ за лю
тий 2007 р.
Постановою Харківського о
кружного адміністративного
суду від 05.10.2007 р. позов був задов
олений. Визнано недійсним по
даткове повідомлення-рішенн
я ДПІ Ленінського району м. Ха
ркова № /0 від 15.06.2007 р. про зменш
ення бюджетного відшкодуван
ня по ПДВ за лютий 2007 р. в сумі 122935
,0 грн. та визнані протиправним
и дії відповідача щодо перев
ірки правильності визначенн
я податкового кредиту за січ
ень 2007 р., яку відповідач здійсн
ив у ході перевірки питань до
стовірності нарахування бюд
жетного відшкодування ПДВ за
лютий 2007 р.
Відповідач не погодився з п
остановою суду першої інстан
ції і звернувся з апеляційно
ю скаргою, в якій просить скас
увати вказану постанову та п
рийняти нову, якою відмовити
у задоволенні позовних вимо
г, посилаючись на порушення с
удом першої інстанції норм м
атеріального та процесуальн
ого права.
Апеляційна скарга вмотиво
вана тим, що судом першої інст
анції не були взяті до уваги ф
актичні обставини, які мали м
ісце під час проведення пере
вірки, відсутність у позивач
а під час перевірки документ
ів первинного бухгалтерсько
го, податкового обліку та зві
тності, які повинні відображ
ати господарські операції, п
орушення судом п.п.4.1, 4.2 ст.4 Зако
ну України „Про податок на до
дану вартість”, що призвело д
о неправильного вирішення сп
рави.
Позивачем подано заперече
ння на апеляційну скаргу від
повідача, в яких посилаючись
на законність та обґрунтова
ність рішення суду першої ін
станції, позивач просить зал
ишити апеляційну скаргу відп
овідача без задоволення, а рі
шення суду без змін.
Перевіривши доводи апеляц
ійної скарги та заперечень н
а неї, рішення суду першої інс
танції, заслухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріал
и справи, колегія суддів вваж
ає, що апеляційна скарга підл
ягає задоволенню з наступних
підстав.
Судом першої інстанції бул
о встановлено, що підставою д
ля прийняття оскарженого под
аткового повідомлення-рішен
ня є акт № 1284/16-204 від 11.06.2007 р. виїзної
позапланової документально
ї перевірки підприємства поз
ивача з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ на рахуно
к платника у банку за лютий 2007 р
.
Як вказано в акті перевірки
, перевіряючими були виявлен
і порушення підприємством ви
мог п. 4.1 та п. 4.2 ст. 4, п. 7.7.1 та п. 7.7.2 ст. 7
Закону України «Про ПДВ», пов
язані з тим, що позивачем бу
ли занижені податкові зобов
язання по ПДВ за січень 2007 р. та
лютий 2007 р. у звязку з неправ
ильним податковим обліком оп
ерацій з відходами виробницт
ва(на 9365,0 грн. та на 12159,0 грн. відпов
ідно), продажем товарів за цін
ами, що нижче існуючих звичай
них цін, тобто із штучним зани
женням обєкту оподаткуван
ня (на 41259,0 грн. та на 61911,0 грн. відпо
відно).
В акті та поясненнях предст
авників відповідача в судово
му засіданні вказується, що д
о вищенаведених висновків пе
ревіряючі дійшли з урахуванн
ям того, що у період, що переві
рявся, позивач займався виро
бництвом вентиляційних та ох
олоджувальних промислових у
становок, їх оптовою торгівл
ею на території України та за
її межами.
На підставі наданих позива
чем документів перевіряючим
и було встановлено, що корисн
ий вихід готової продукції у
січні 2007 р. склав 936500,58 грн. (Дт рах
.26), а відходи виробництва, які з
атверджені наказом по підпри
ємству в розмірі 5% від обєму
випуску готової продукції, п
овинні дорівнювати 46825,03 грн. За
лютий 2007 р. ці показники станов
или відповідно 1215904,09 грн. та 60795,2 г
рн.
В позові та подальших поясн
еннях позивач та його предст
авники наполягали на тому, що
під відходами виробництва, я
кі в подальшому реалізовувал
ися, мався на увазі металобру
хт, який відображався в регіс
трах бухгалтерського обліку
на рахунку № 201 (сировина та ма
теріали). Даний порядок облік
у металобрухту представники
позивача в поясненнях в судо
вому засіданні в суді апеляц
ійної інстанції вмотивовува
ли тим, що іншого порядку чинн
е законодавство не передбача
є.
Колегія суддів вважає доці
льним відмітити, що визначаю
чи металобрухт відходами вир
обництва та обліковуючи його
разом з сировиною та матеріа
лами позивач не враховував п
оложення Класифікатора відх
одів ДК 005-96 № 89 від 29.02.1996 р., відпові
дно якого відходами визнають
ся будь-які речовини, матеріа
ли і предмети, що утворюються
у процесі людської діяльнос
ті і не мають подальшого вико
ристання за місцем утворення
чи виявлення та яких їх власн
ик позбувається, має намір аб
о повинен позбутися шляхом у
тилізації чи видалення.
З пояснень представника по
зивача випливає, що відходи в
иробництва, що обліковувалис
я на рахунку № 201 (сировина та м
атеріали), були реалізовані д
ля подальшої переробки. За та
ких підстав вказані відходи
слід вважати відходами як вт
оринною сировиною, а тому зас
тосовувати визначення, навед
ені в Законі України «Про від
ходи».
Колегія суддів вважає необ
хідним зазначити, що при здій
снені обліку металобрухту та
проведення операцій з ним по
зивачем не були враховані по
ложення Закону України «Про
металобрухт», відповідно яко
го металобрухтом є непридатн
і для прямого використання в
ироби або частини виробів, як
і за рішенням власника втрат
или експлуатаційну цінність
внаслідок фізичного або мор
ального зносу і містять у соб
і чорні або кольорові метали
чи їх сплави, а також вироби з
металу, що мають непоправний
брак, залишки чорних і кольор
ових металів і їх сплавів. Про
мисловим металобрухтом є неп
ридатні для прямого використ
ання в промисловості та інши
х галузях економіки вироби а
бо частини цих виробів, які мі
стять у собі чорні або кольор
ові метали чи їх сплави і які з
а рішенням власника втратили
експлуатаційну цінність вна
слідок фізичного або моральн
ого зносу, а також вироби з мет
алу, що мають непоправний бра
к, залишки чорних і кольорови
х металів і їх сплавів.
Згідно ст. 2 наведеного Зако
ну відносини, що виникають у п
роцесі здійснення операцій з
металобрухтом, регулюються
цим Законом, іншими законами
України та постановами, вида
ними Кабінетом Міністрів Укр
аїни, у випадках, передбачени
х законом. При цьому Закон Укр
аїни „Про відходи” поширюєть
ся на відносини, що виникають
у процесі здійснення операц
ій з металобрухтом.
В ст. 6 та ст. 11 Закону України «
Про металобрухт», який є спец
іальним законом, що регулює п
равовідносини в цій сфері го
сподарювання, передбачено, щ
о суб'єкти підприємницької д
іяльності, які здійснюють ре
алізацію металобрухту, повин
ні засвідчувати його відпові
дним документом про відповід
ність металобрухту встановл
еним стандартам, нормам і пра
вилам та вести бухгалтерськи
й та оперативний облік опера
цій з металобрухтом, а також с
татистичну звітність згідно
із законодавством.
Зважаючи на те, що позивачем
ні під час перевірки, ні до ма
теріалів справи не надавалис
я документи про відповідніст
ь металобрухту встановленим
стандартам, нормам і правила
м та докази окремого відобра
ження операцій з металобрухт
ом в бухгалтерському обліку,
твердження представників по
зивача про реалізацію саме в
ідходів виробництва метал
обрухту, а не сировини або мат
еріалів не доведено.
Також в акті перевірки відо
бражено порушення підприємс
твом вимог п. 4.2 ст. 4 Закону Укра
їни «Про ПДВ», повязані з ре
алізацією у січні та лютому 200
7 р. ТМЦ із застосуванням знижо
к від 0% до 40%, а середній розмір з
нижок у цей період становив 21%
.
Задовольняючи позов в цій ч
астині суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно
до п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про
ПДВ» у разі передачі товарів
(робіт, послуг) у межах баланс
у платника податку для невир
обничого використання, витра
ти на яке не відносяться до ва
лових витрат виробництва, ба
за оподаткування визначаєть
ся виходячи з фактичної ціни
операції, але не нижчої за зви
чайні ціни. Тобто фактичною ц
іною даної операції для визн
ачення бази оподаткування є
витрати на виробництво готов
ої продукції, а саме вартість
відходів виробництва.
Представник позивача в поя
сненнях в судовому засіданні
наполягав на тому, щоутворен
ня відходів під час виробниц
тва продукції є невід'ємною с
кладовою процесу виробництв
а. При цьому Закон України „Пр
о оподаткування прибутку під
приємств" не містить жодного
застереження щодо відсутнос
ті права на валові витрати по
матеріальним цінностям - від
ходам, що утворилися у процес
і виробництва.
В судовому рішенні зроблен
е посилання на п. 11 та п. 12 „Полож
ення (стандарту) бухгалтерсь
кого обліку № 16 "Витрати"", затве
рдженого Наказом Мінфіну Укр
аїни № 318 від 31.12.99 р., де записано, щ
о собівартість реалізованої
продукції (робіт, послуг) скла
дається з виробничої собівар
тості продукції (робіт, послу
г), яка була реалізована протя
гом звітного періоду, нерозп
оділених постійних загально
виробничих витрат та наднорм
ативних виробничих витрат. Д
о виробничої собівартості пр
одукції (робіт, послуг) включа
ються: прямі матеріальні вит
рати; прямі витрати на оплату
праці; інші прямі витрати. До
складу прямих матеріальних в
итрат включається вартість с
ировини та основних матеріал
ів, що утворюють основу вироб
люваної продукції, купівельн
их напівфабрикатів та компле
ктуючих виробів, допоміжних
та інших матеріалів, які можу
ть бути безпосередньо віднес
ені до конкретного об'єкта ви
трат. Прямі матеріальні витр
ати зменшуються на вартість
зворотних відходів, отримани
х у процесі виробництва, які о
цінюються у порядку, викладе
ному в п. 11 цього Положення (ста
ндарту). Таким чином, до складу
прямих матеріальних витрат,
а відповідно і до виробничої
собівартості продукції, вкл
ючається у повному обсязі ва
ртість сировини та основних
матеріалів. Не включається д
о складу витрат лише зворотн
і відходи.
Судом першої інстанції так
ож були взяті до уваги поясне
ння позивача, залучені до мат
еріалів справи, в яких останн
ій вказував на те, що операції
по утворенню відходів у проц
есі виробництва не є операці
ями поставки, а тому відсутні
й обєкт оподаткування ПДВ
і не має підстав для виникнен
ня податкових зобовязань.

З даними висновками та поси
ланнями колегія суддів не по
годжується, оскільки, як вста
новлено вище, позивачем не на
давалися ні перевіряючим, ні
суду першої інстанції докум
енти у підтвердження того, що
реалізовувався металобрухт
, як відходи виробництва. Крім
того, металобрухт не може від
носитися до ТМЦ, а саме про реа
лізацію товарно-матеріальни
х цінностей перевіряючі вказ
ують в акті перевірки, оскіль
ки, за поясненнями представн
ика позивача, металобрухт ві
дображався в бухгалтерськом
у обліку як сировина та матер
іали, а не як товар. Будь-яких д
окументів у підтвердження пр
оведених операцій по продажу
ТМЦ позивачем не надавалося
, а тому не відомо на підставі
яких доказів судом першої ін
станції були зроблені вищена
ведені висновки.
Колегія суддів встановила
, що висновки перевіряючих пр
и проведенні перевірки були
зроблені на підставі докумен
тів, наданих саме підприємст
вом, що не заперечувалося пре
дставником позивача в судово
му засіданні. Представником
позивача не надано доказів т
ого, що документи первинного
бухгалтерського та податков
ого обліку щодо формування ц
іни на ТМЦ, реалізації товарі
в існували на час проведення
перевірки. Колегія суддів не
приймає як доказ твердження
представника позивача стосо
вно того, що дані документи пе
ревіряючими не вимагалися, а
суд першої інстанції не зобо
вязував їх надавати, оскіл
ьки відповідно приписам Зако
ну України «Про оподаткуванн
я прибутку підприємств», з як
им Закон України «Про ПДВ» по
вязує право платника подат
ків на включення відповідних
сум ПДВ до податкового креди
ту, до валових витрат не відно
сяться витрати, які не підтве
рджені відповідними належни
м чином оформленими документ
ами.
Також колегія суддів вважа
є доцільним відмітити, що поз
ивачем не надано документів,
як б підтвердили правомірні
сть застосування знижок, укл
адання договорів з визначенн
ям первинної вартості товарі
в та обґрунтування знижок по
кожній операції продажу з ур
ахуванням «Порядок надання з
нижок», запровадженого наказ
ом директора підприємства по
зивача № 115-В від 29.12.06 р., а тому є бе
зпідставними посилання пози
вача та його представника на
положення п. 1.20.2 Закону Україн
и «Про оподаткування прибутк
у підприємств».
Оскільки представник пози
вача в судовому засіданні пі
дтвердив той факт, що при пров
еденні перевірки підприємст
вом не надавалися перевіряюч
им документи, які б підтверди
ли, як підстави так і порядок з
астосування знижок при реалі
зації товарів, факти реаліза
ції товарів і обумовленість
учасниками цих господарськи
х операцій використання зниж
ок, колегією суддів зроблени
й висновок про те, що висновки
акту перевірки відповідають
фактичним обставинам, які ма
ли місце на час проведення пе
ревірки.
Зважаючи на те, що суд першо
ї інстанції при задоволенні
позову не взяв до уваги відсу
тність у позивача належних д
оказів, обовязковість яких
передбачена чинним податков
им законодавством, висновки
судового рішення зроблені бе
з врахування норм матеріальн
ого права, а тому є не обгрунто
ваними.
В акті перевірки наведені ф
акти, з якими відповідач пов
язує порушення підприємство
м вимог Закону України «Про П
ДВ» при визначенні податкови
х зобовязань та формуванні
податкового кредиту, але ні в
позові, ні в поясненнях до ньо
го позивач не заперечує прот
и наявності цих фактів, а судо
м першої інстанції при виріш
енні спору вони не досліджув
алися, колегія суддів не вбач
ає підстав виходити за межи п
озовної заяви.
В позові позивач наполягав
на тому, що у відповідача не б
уло законних підстав для про
веденні перевірки підприємс
тва позивача за січень 2007 р. З д
аними твердженнями також пог
одився суд першої інстанції.
Проте судом не було взято до у
ваги те, що відповідно припис
ам п. 7.7.1 та п. 7.7.2 ст. 7 Закону Укра
їни «Про ПДВ» сума податку, що
підлягає сплаті (перерахува
нню) до бюджету або бюджетном
у відшкодуванню, визначаєтьс
я як різниця між сумою податк
ового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого
звітного податкового період
у. При позитивному значенні с
уми, розрахованої згідно з пі
дпунктом 7.7.1 цього пункту, така
сума підлягає сплаті (перера
хуванню) до бюджету у строки, в
становлені законом для відпо
відного податкового періоду
. При від'ємному значенні суми
, розрахованої згідно з підпу
нктом 7.7.1 цього пункту, така сум
а враховується у зменшення с
уми податкового боргу з цьог
о податку, що виник за поперед
ні податкові періоди (у тому ч
ислі розстроченого або відст
роченого відповідно до закон
у), а при його відсутності - зар
аховується до складу податко
вого кредиту наступного пода
ткового періоду. Якщо у насту
пному податковому періоді су
ма, розрахована згідно з підп
унктом 7.7.1 цього пункту, має від
'ємне значення, то: а) бюджетно
му відшкодуванню підлягає ча
стина такого від'ємного знач
ення, яка дорівнює сумі подат
ку, фактично сплаченій отрим
увачем товарів (послуг) у попе
редньому податковому період
і постачальникам таких товар
ів (послуг); б) залишок від'ємно
го значення після бюджетного
відшкодування включається д
о складу податкового кредиту
наступного податкового пері
оду.
З аналізу наведених норм ви
пливає, що при формуванні под
аткового кредиту та декларув
анні його відємного значен
ня до відшкодування з бюджет
у має значення наявність под
аткових зобовязань попере
дніх податкових періодів, по
зитивне або відємне значен
ня для включення до податков
ого кредиту наступного звітн
ого періоду та наявність опл
ати податку в ціні товарів.
Оскільки вищевказані пита
ння можливо встановити лише
при проведенні відповідної д
окументальної перевірки, то
твердження позивача про відс
утність у відповідача повнов
ажень перевіряти правомірні
сть формування податкових зо
бовязань та податкового кр
едиту за січень 2007 р. є безпідст
авними. Крім того, на час прове
денні перевірки перевіряючі
було допущено і у позивача не
виникали сумніви у її легіти
мності, оскільки платник не с
користався своїм правом не д
опускати перевіряючих на під
приємство.
Зважаючи на те, що податкове
повідомлення-рішення не міс
тить будь-яких донарахувань
за січень 2007 р., колегія суддів
приймає пояснення представ
ника відповідача стосовно то
го, що дослідження документі
в за січень 2007 р. було спрямован
е лише на встановлення право
мірності формування податко
вого кредиту, заявленого до в
ідшкодування з бюджету за лю
тий 2007 р. За таких обставин відп
овідач при проведенні переві
рки діяв в межах наданих йому
повноважень і в порядку, пере
дбаченому чинним законодавс
твом.
Зважаючи на те, що факти пор
ушення податкового законода
вства, відображені в акті пер
евірки, дійсно існували на ча
с проведення перевірки і сам
е вони спричинили прийняття
оскарженого податкового пов
ідомлення-рішення, у суду пер
шої інстанції не було належн
их підстав не брати до уваги п
риписи п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, з
гідно до якого суди повинні п
еревіряти, чи було прийняте р
ішення органу ДПС обґрунтова
но, тобто з урахуванням усіх о
бставин, що мають значення дл
я прийняття рішення.
Таким чином через невідпов
ідність висновків суду обста
винам справи та порушення но
рм матеріального права, які н
аведені вище у постанові, кол
егія суддів дійшла до виснов
ку про скасування рішення су
ду першої інстанції з прийня
ттям нової постанови про від
мову в позові.
Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198,
п. п. 3,4 ст.202, ч.2.ст.205, 207, 209, 254 КАС Україн
и, колегія суддів-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скар
гу Державної податкової інсп
екції у Ленінському районі м
. Харкова - задовольнити, а пос
танову Харківського окружно
го адміністративного суду ві
д 05.10.2007 року по справі № 2а-801/07 - скас
увати
Прийняти нову постанову
, якою в задоволенні позову То
вариства з обмеженою відпові
дальністю «Веза-Україна» до
Державної податкової інспек
ції у Ленінському районі м. Ха
ркова про визнання недійсним
податкового повідомлення
рішення - відмовити
Постанова на
бирає чинності з моменту її п
роголошення та може бути оск
аржена у касаційному порядку
протягом місяця з дня склада
ння постанови у повному обся
зі, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищ
ого адміністративного суду У
країни.

Головуючий (п
ідпис) Ю.М.Фі
латов
Судді:
(підпис)
Н.В. Шевцова

(підпис)
Н.С. Водолажська

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:
Суддя
Харківського апеляційного

адміністративного суду

Н.В. Шевцова