Справа № 22-а-332/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Попова О.М
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14
березня 2008 року
справа № 22-а-332/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого:

Міронової Г.М.

Суддів

Геращенка І.В., Сухарька М.Г.

при секретарі судового засідання

Агейченковій
К.О.

розглянувши у відкритому
апеляційну скаргу

судовому засіданні Луганського міського Управління ГУМВС України в
Луганській області

на постанову

Ленінського районного суду м.
Луганська

Від

22.09.2007 року

у адміністративній справі

№ 2-а-206/06

за позовом

ОСОБА_1

До

УМВС України в Луганській
області, Луганського міського
Управління УМВС України в Луганській області,

Про

стягнення несплачених при звільненні сум

ВСТАНОВИЛА:

02.03.2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУМВС
України в Луганській області,
Луганського міського Управління ГУМВС України в Луганській області, в якому просив стягнути компенсацію за ненадане формене
обмундирування під час проходження служби в ОВС України у сумі 3394,94 грн.
Крім того, позивач просив стягнути щорічну матеріальну допомогу за період 1996
- 2005 роки з ЛМУ УМВС України в Луганській області у сумі 779,53 грн. та з
УМВС України в Луганській області у сумі 5573,51 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 22 вересня 2006 року позов ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні вимог позивача
відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Сторони, що беруть участь у справі, у судове засідання апеляційної
інстанції не прибули, повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції
скасувати, з наступних підстав.

Судами
першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Позивач
проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений 01.11.2005 року з
посади начальника спеціального відділу УДСБЕЗ УМВС України в Луганській області
на підставі наказу № 422 о/с за п. 65 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ України.

Вислуга років на день
звільнення у календарному обчисленні становить 24 роки 08 місяців 28 днів, у
пільговому обчисленні - 33 роки 09 місяців 28 днів.

На день звільнення позивача відповідач своєчасно нарахував
грошову компенсацію за формене обмундирування, видавши йому довідку № 473 від
15.11.2005 року «Про виплату грошової компенсації замість належних предметів
форменого обмундирування» у розмірі 3 394 грн. 94 коп., але компенсація
виплачена позивачу так і не була.

В
ст. 16 Закону України «Про міліцію» встановлено, що працівники міліції мають єдиний формений одяг, зразки якого
затверджуються Кабінетом Міністрів України, що видається безоплатно.

Статтею
71 Постанови КМУ України від 29 липня 1991 р. № 114 «Про затвердження Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
Української РСР» (із змінами та доповненнями) закріплено, що особам середнього,
старшого і вищого начальницького складу (до яких відноситься позивач), які
бездоганно прослужили в органах внутрішніх справ, Збройних Силах СРСР і органах Комітету державної безпеки СРСР 20 і
більше років (у пільговому обчисленні), а тим, які мають особливі заслуги,
незалежно від вислуги років, при звільненні в запас або відставку наказами начальників, які здійснюють звільнення, може
надаватися право носіння
встановленої форми одягу.

Згідно
з пунктом 4.6 Положення про забезпечення речовим майном в системі МВС України, затвердженого
Наказом МВС України № 1489 від 5 грудня 2003 року, звільненим в запас видається
належне на день звільнення обмундирування чи виплачується грошова компенсація
за нього. Зазначеним особам, які звільняються без права носіння форми одягу,
виплачується тільки грошова компенсація.

Наказом МВС України №
1265 від 30 грудня 2005 року приписи, які викладені в п. 4.6. Положення змінені в частині виплати
компенсації, але це вже мало місце після звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, тобто, на момент
звільнення на нього
розповсюджувались дія Наказу МВС України
№ 1489 від 5 грудня 2003 року.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі, колегія суддів виходить з того, що
конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на компенсаційні виплати після звільнення,
передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України,
набуте в тому числі при проходженні бездоганної державної служби, не може бути
звужене чи скасоване. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Розглянувши питання щодо стягнення грошової
компенсації за ненадане формене обмундирування, судова колегія встановила
неправильність висновків відповідача робити залежність гарантованих прав і
свобод людини від низького фінансування органів МВС України з державного бюджету, як
на то посилається відповідач.

Проте,
суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення вимог в
частині стягнення щорічної матеріальної допомоги з відповідачів, оскільки
вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду,
зокрема, позивач за період з 2002 року по 01.11.2005 року з рапортом про
надання матеріальної допомоги до УМВС України в Луганській області не звертався
і це не заперечують сторони у справі.

На підставі ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Крім
того, суд першої інстанції необґрунтовано дійшов до висновку щодо стягнення
судового збору з відповідачів у сумі 51 грн. з кожного, оскільки відповідно до
ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм
матеріального права.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184,
195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Луганського міського Управління ГУМВС України в
Луганській області на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 22
вересня 2006 року у справі № 2-а-206/06 за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в
Луганській області, Луганського міського
Управління УМВС України в Луганській області про стягнення сум не сплачених при
звільненні - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 22 вересня 2006 року
у справі № 2-а-206/06 за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Луганській
області, Луганського міського Управління
УМВС України в Луганській області про стягнення сум не сплачених при звільненні
- скасувати.

Стягнути з ГУ МВС України в Луганській області на користь ОСОБА_1
невиплачену компенсацію за формене обмундирування в сумі 3394,94 грн.

В іншій часті позовних вимог ОСОБА_1
до УМВС України в Луганській області,
Луганського міського Управління УМВС України в Луганській області
відмовити за безпідставністю.

Постанова
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: