Справа № 22-а-3007/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуюча у I інстанції: Волоско І.Р. Справа
№ 22-а-3007/08
районний суд м. Львова ряд. стат. звіту № 32
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Гідеї
К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу головного
управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на
постанову Сихівського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2007 року у справі
№ 2-а-214/07 за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ
України у Львівській області про визнання неправомірними дій, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати недійсним рішення комісії з питань розгляду матеріалів про
визнання права учасників війни та учасників бойових дій головного управління
Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ( далі - ГУ МВС) про
неможливість визнати його учасником бойових дій та зобов'язати відповідача
визнати його учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого взірця.

Оскаржуваною постановою Сихівського районного суду м.
Львова від 26 жовтня 2007 року у справі № 2-а-214/07 позов було задоволено повністю.

У поданій апеляційній скарзі управління ГУ МВС просить
зазначену постанову суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 У обґрунтування своїх вимог покликається на те, що
рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального
права, що призвело до неправильного вирішення справи. Згідно із протоколом № 26
від 22.06.2007 року комісія з питань розгляду матеріалів про визнання права
учасників війни та учасників бойових дій прийняла рішення про відмову у наданні
позивачу статусу учасника бойових дій, оскільки такими можуть визнаватися
особи, які за рішенням Уряду
колишнього Союзу РСР працювали у
державах, де у цей період велися бойові дії, якщо вони безпосередньо брали
участь у бойових діях або у забезпеченні бойової діяльності військ (флоту).
Перелік таких держав затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 63
від 08.02.1994 року і Азербайджанська РСР, де перебував позивач у період з 11
червня по 07 серпня 1989 року у відрядженні у складі зведеного батальйону
Львівського пожежно-технічного училища МВС СРСР для виконання завдання МВС СРСР
по охороні громадського порядку, у цей перелік не входить. Тому дії посадових
осіб ГУ МВС по відмові позивачу у визнанні його учасником бойових дій були
вчинені на підставі та у спосіб, що визначені законодавством.

Представник ГУ МВС у ході апеляційного розгляду вимоги
апеляційною скаргою підтримав повністю, просить її задовольнити, давши
пояснення, аналогічні до викладеного у самій скарзі.

Позивач ОСОБА_1. у ході апеляційного розгляду вимоги
апелянта не визнав, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та
залишити постанову суду першої інстанції без змін з мотивів, викладених у
письмовому запереченні на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає
задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд першої
інстанції виходив із того, що на виконання наказу Львівського пожежно-технічного
училища від 09.08.1989 року № 76 л/с “Про створення окремого батальйону для
виконання завдання МВС СРСР в Закавказькому регіоні” позивач у період з 11
червня по 07 серпня 1989 року у перебував у відрядженні у республіках
Закавказзя для виконання завдань, пов'язаних з охороною громадського порядку.
Відповідно до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.1994 року № 63
“Про організаційні заходи щодо застосування Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у такий включено і інші
країни після грудня 1979 року. Факт етнічних конфліктів із збройними сутичками
у республіках Закавказзя СРСР у період 1988-1991 років, у ході яких органи
внутрішніх справ виконували бойові завдання
з метою захисту мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін,
судом першої інстанції визнаний загальновідомим. Крім того, судом першої
інстанції вважається встановленим той факт, що позивач, перебуваючи у відрядженні
у Азербайджанській РСР, де у той час велися бойові дії, брав участь у
військових операціях. На підставі цього судом було зроблено висновок про те, що
відмова комісії з питань розгляду матеріалів про визнання права учасників війни
та учасників бойових дій є
неправомірною.

Із даними висновками суду першої інстанції колегія суддів
не погоджується та вважає його таким, що суперечить вимогам закону та
обставинам справи, виходячи з таких міркувань.

Згідно
із положеннями ст. 5 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” учасниками бойових дій є особи, які брали участь у
виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових
підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої
армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у
воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої
армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім
того, статтею 6 цього Закону визначено перелік осіб, які визнаються учасниками
бойових дій, до якого, крім інших категорій, віднесені учасники бойових дій на території інших країн
- військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету
державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці
Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та
технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за
рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці
Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України,
особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України
військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були
направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в
цей період велися бойові дії.

Перелік
держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії
працівників визначаються Кабінетом Міністрів України;

Пунктом
2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 р. N 63 “Про
організаційні заходи щодо застосування Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" було затверджено перелік держав,
яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського
Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і
військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних
Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб
рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу
РСР, і періодів бойових дій на їх території, що додається.

У п. 6
примітки Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого
вказаною постановою Кабінету Міністрів України зазначено, що Генеральним штабом
Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові
фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб
Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких
випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління
Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Така
довідка у позивача ОСОБА_1 була відсутня і при зверненні до комісії з питань
розгляду матеріалів про визнання права учасників війни та учасників бойових дій
ним не подавалася.

Крім
того, Азербайджанська РСР входила на той час до складу СРСР, а тому підстав
вважати, що позивач направлявся у іншу країну, на думку колегії суддів, немає.

Разом
із тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1. направлявся у
відрядження у республіки Закавказзя у 1989 році для виконання завдань МВС СРСР
по охороні громадського порядку, а не для участі у бойових діях, і був
нагороджений почесною грамотою за підписом голови Шушинського райвиконкому
народних депутатів за зразкове виконання службового обов'язку саме по охороні
громадського порядку у м. Шуші.

Доказів,
які б давали можливість зробити неспростовний висновок про участь позивача
ОСОБА_1 безпосередньо у будь-яких бойових діях під час його перебування у
відрядженні у період з 11 червня по 07 серпня 1989 року в республіках
Закавказзя СРСР матеріалах справи немає.

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до переконання, що при вирішенні даного публічно-правового спору
судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а його
висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного
вирішення спору. Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду
першої інстанції - скасуванню.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити.

Скасувати постанову Сихівського районного суду м. Львова
від 26 жовтня 2007 року у справі № 2-а-214/07 за позовом ОСОБА_1 до управління
Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання
неправомірними дій та ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій