Справа № 22-2066-а/2007
Суддя: Побірченко Т.І.
Дата ухвалення: 2007-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22- 2066-а/07 Головуючий у 1-й інстанції - Беспалов О.О.
Доповідач - Побірченко Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07
вересня 2007 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -
судді Побірченко Т.І.

суддів
Лапчевської О.Ф., Олійник А.С.

при секретарі Гайдай І.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до головного лікаря поліклініки № 2 Дніпровського
району м. Києва про зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні
2005 року позивачка звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про зобов'язання головного
лікаря поліклініки №2 Дніпровського району м. Києва надати відповідь на її
листи від 21 липня 2005 року та 12 серпня 2005 року згідно вимог ЗУ „Про
звернення громадян". В подальшому позивач свої позовні вимоги уточнила та
просила зобов'язати відповідача надати відповідь на запит від 11 серпня 2005
року по поставлених в заяві питаннях,
надати доступ до медичної документації стосовно стану здоров'я її
померлої матері для ознайомлення та отримання з них копій та надати доступ до
інформації щодо її матері згідно запиту від 11 серпня 2005 року. Посилалась на
те, що на її звернення до відповідача
надати їй для ознайомлення медичну документацію про стан здоров'я її матері, необхідної
інформації вона не отримала, натомість
відповідач перекрутив зміст звернення, та порушив вимоги Закону України «Про
звернення громадян».

2

Постановою
Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2006 року у задоволенні
позову відмовлено в повному обсязі, суд
першої інстанції прийшов до висновку, що
у відповідача не було правових підстав надавати інформацію, яку вимагала позивачка.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2006 року скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити її вимоги в повному обсязі,
посилаючись на те, що суд при її
прийнятті порушив норми матеріального права та не вірно застосував норми
чинного законодавства.

Колегія, заслухавши доповідь судді Побірченко T.І., пояснення
відповідача ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як
встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 21 липня 2005 року,
11 серпня 2005 року та 12 серпня 2005 року зверталася до відповідача з
листами з проханням надати інформацію щодо стану здоров'я її померлої матері
ОСОБА_3., на які отримала відповідь з відмовою у зв'язку з конфіденційністю
інформації.

Відповідно
до ч.3 ст.46 ЗУ „Про інформацію", не підлягають розголошенню відомості, що
стосуються лікарської таємниці, грошових вкладів, прибутків від підприємницької
діяльності, усиновлення (удочеріння), листування,
телефонних розмов і телеграфних повідомлень, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно
до ч.1 ст.40 Основ законодавства України
про охорону здоров'я, медичні працівники та інші особи, яким у зв'язку з виконанням професійних або
службових обов'язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх
результати, інтимну і сімейну сторони
життя громадянина, не мають права
розголошувати ці відомості, крім
передбачених законодавчими актами випадків.

Відповідно
до ст..7 Закону України „Про поховання та
похоронну справу", держава гарантує
конфіденційність інформації про померлого. Надання такої інформації
здійснюється відповідно до Закону України „Про інформацію".

Відповідно
до рішення Конституційного Суду України від 30 жовтня 1997 року у справі щодо
офіційного тлумачення ст. ст. 3, 23, 31,
47, 48 Закону України „Про інформацію",
Закон України „Про інформацію" закріплює лише загальні принципи
доступу громадян до інформації, що
стосується їх особисто.

3

Правила
використання відомостей, що стосуються лікарської таємниці - інформації про
пацієнта, на відміну від медичної
інформації - інформації для пацієнта,
встановлюються статтею 40 Основ законодавства про охорону здоров'я та
ч.3 ст.46 Закону України „Про
інформацію".

Відповідно
до змісту ст. 39 Основ законодавства України про
охорону здоров'я, у разі смерті пацієнта
члени його сім'ї або інші уповноважені ними фізичні особи мають право бути
присутніми при дослідженні причин його смерті та ознайомитися з висновками щодо
причин смерті, а також право на
оскарження цих висновків до суду.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог суд правильно виходив з того, що інформація, яку вимагає надати позивач, є інформацією про пацієнта і є лікарською
таємницею.

Ці
питання належним чином досліджені судом першої інстанції, їм дана належна правова оцінка, що обґрунтовано доводами судової постанови і
не спростовується доводами апеляційної скарги.

Постанова
відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для її
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову
Дніпровського районного суду м. Києва
від 29 березня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набуває чинності негайно.

В
касаційному порядку може бути оск5аржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця шляхом безпосереднього звернення до суду
касаційної інстанції.