Справа № 22а-1988/2008
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2008-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
1-й інстанції суддя - Бортник О.Ю.
№63
Господарський суд Львівської області, № 23/243А
Доповідач у 2-й інстанції суддя - Яворський І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2008
року Справа № 22а - 1988/08
(5372/07) м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

Головуючого
судді-доповідача
Яворського І.О.

Суддів: Носа
С.П.

Довгополова О.М.

при
секретарі
Романишин О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Стрийському районі Львівської області на ухвалу господарського суду
Львівської області від 25 вересня 2007 року в справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України у Стрийському районі Львівської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у місті Стрий та Стрийському
районі Львівської області про спонукання до вчинення дій, -

В
С Т А Н О В И Л А :

06 вересня 2007 року Позивач
звернувся до господарського суду Львівської області з адміністративним позовом,
з якого вбачається, що позивач просив суд першої інстанції зобов'язати
відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті
Стрий та Стрийському районі включити в акт звірки виплачену управлінням ПФУ у
Стрийському районі суму допомоги на поховання. Позивач вказував у позові,
що у зв'язку зі смертю ОСОБА_1 у липні 2007 року УПФ
виплатило допомогу на поховання у розмірі 294,38 гривень. Допомога на поховання
ОСОБА_2 була включена УПФ у Списки на відшкодування допомоги на поховання за
липень місяць 2007 року. Проте, відповідач відмовився прийняти до відшкодування
виплачену допомогу на поховання, зазначаючи, що відсутній причинно-наслідковий
зв'язок між смертю і трудовим каліцтвом або професійним захворюванням. Відповідно
до п.5 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання - органи Пенсійного фонду щомісяця,
до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника,
проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків звірку витрат за особовими справами потерпілих, та до 15
числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України, відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

Відповідач повністю заперечив
позовні вимоги.

Ухвалою
господарського суду Львівської області від 25 вересня 2007 року провадження у
справі закрито за мотивами ст.157 ч.1 п.1 КАС України. Суд вважав, що дана
справа не повинна розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Згадана ухвала оскаржена в апеляційному порядку Управлінням Пенсійного
фонду України у Стрийському районі Львівської області.

Перевіривши у відкритому судовому
засіданні повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної
оцінки в судовому рішенні, колегія суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду дійшла висновку про підставність апеляційної скарги в частині підсудності

та незаконність рішення суду першої інстанції.

При цьому
колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції
України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, згідно яких ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законодавством. Частиною 2 ст.19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень. До адміністративного суду можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи Законами
України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі ст.69 КАС України
доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги
і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі
пояснень, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і
речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати
додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної
ініціативи.

У відповідності до ст.159 КАС
України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні
норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених
тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного
забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони проживають. Статтею 3 цієї Угоди встановлено,
що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Тобто, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного
випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати
такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Судом першої інстанції неправильно
встановлено, що дана справа не повинна розглядатись за правилами КАС України і
доведено в судовому засіданні, що Порядок відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений
постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від
04 березня 2003 року №5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у
даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки
розрахунків розраховано на відсутність спору.

Такою є і практика Верховного Суду
України, який в аналогічній справі
№21-897, у постанові від 20 березня 2007 року вказав на те, що у разі незгоди
на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків
вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах
адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання
актів звірки.

При цьому Верховний Суд України не
вказав, що даний спір підлягав закриттю на підставі ст.157 КАС України.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції в тому, що обраний у справі спосіб захисту (відновлення)
порушеного права є таким, що не відповідає змісту прав управління ПФУ щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Крім того, ухвала суду першої
інстанції є суперечливою за своєю мотивацією, оскільки суд вказує, що даний спір слід розглядати за
правилами адміністративного судочинства і, в той же час, закриває провадження у
справі через неналежність його розгляду за правилами КАС.

З врахуванням викладеного вище,
судом першої інстанції прийнято незаконне рішення, ухвалене з порушенням норм
процесуального права. Рішення ухвалене не на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, не підтверджених тими доказами, які були досліджені
в судовому засіданні.

Тому ухвала підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про направлення справи до того ж суду для розгляду
за правилами КАС.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199 ч.1
п.3, 202, 205 ч.1, 206 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Стрийському районі Львівської області задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Львівської області від
25 вересня 2007 року скасувати і постановити нову ухвалу з
направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи за правилами
адміністративного судочинства.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя-доповідач І.О.Яворський

Суддя
О.М.Довгополов

Суддя
С.П. Нос