Справа № 22-а-1259/08
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2008-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
22-а-1259/08: не визначено.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 27.03.2008. Забезпечено надання загального доступу: 23.05.2008.
Номер судового провадження: не визначено
ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий 1 інстанції:
суддя П»янова Я.В.
Категорія: 33 Доповідач 2 інстанції:
суддя Подобайло З.Г.
Постанова

Іменем України

12 березня 2008 року№22-а-1259/08

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді – СіренкоО.І.,

Суддів - Подобайло З.Г., Григоров А.М.

при секретарі: Касян В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу СДПІ по роботі з ВПП м. Харкова на постанову Харківського окружного адміністративного суду від22 жовтня 2007 року по справі№2а-1116/07

за позовом Харківського державного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства

до СДПІ по роботі з ВПП м. Харкова

про скасування другої податкової вимоги

встановила :

Позивач, Харківське державне авіаційне орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробниче підприємство, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом , в якому просить суд скасувати другу податкову вимогу СДПІ по роботі з ВПП м. Харкова від 17.05.07 р. № 2/125 повністю з причин її протиправності та необґрунтованості.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від22 жовтня 2007 року по справі№2а-1116/07 за позовом Харківського державного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства до СДПІ по роботі з ВПП м. Харкова про скасування другої податкової вимоги, позовні вимоги задоволено..

СДПІ ВПП у м. Харкові не погоджуючись з постановою суду першої інстанції подала апеляційну скаргу. Скаржник вважає, що судом першої інстанції при винесенні постанови порушено норми матеріального та процесуального права , а саме: судом при винесенні постанови неправильно надано правову оцінку обставинам справи, в порушення ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України не було прийнято до уваги ст.67, 68 Конституції України, ст.9 Закону України "Про систему оподаткування" від 25.06.1991 р. № 1251-ХИ, із змінами та доповненнями, п.1.2, п.1.3 ст. 1, п.п.6.2.1, п.п.6.2.2 п.6.2, п.п.6.4.1 п.6.4 ст.6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-III від 21.12.2000 р. (надалі - Закон №2181), ч.1 ст. 17 Закону України "Про плату за землю", що призвело до неправильного вирішення справи. Також , скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що СДПІ ВПП у м. Харкові не мало право виносити другу податкову вимогу від 17.05.07р. №2/125, оскільки позивачу не можливо визначити суму податкового боргу із земельного податку, враховуючи особливості подання податкової декларації з цього податку, визначені ст. 14 Закону України "Про плату за землю".

Представник позивача в судове засідання не явився, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення про отримання повістки про виклик.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства

України, - неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в силу дії ст.2 Закону України "Про плату за землю" є платником земельного податку, як особа, що користується земельною ділянкою державної власності.

У преамбулі до Закону України "Про плату за землю" зазначено, що цей Закон визначає розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку.

На виконання приписів ст. 14 Закону України "Про плату за землю", позивач самостійно обчислив суму земельного податку та у встановлений строк надав до відповідача податкову декларацію на поточний 2007 рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

У цьому випадку вимогами ст. 17 Закону України "Про плату за землю" передбачено, що податкове зобов'язання по земельному податку, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом ЗО календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не провів своєчасної сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання із земельного податку у строки встановлені ст. 17 Закону України "Про плату за землю", чим порушив встановлені законом вимоги щодо обов'язку здійснення своєчасної сплати земельного податку.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про плату за землю" встановлено, що за прострочення встановлених строків сплати податку (стаття 17 цього Закону) справляється пеня у розмірах, визначених законом. Крім цього, згідно з вимогами ст. 26 Закону України "Про плату за землю" встановлено, що за порушення Закону України "Про плату за землю" платники несуть відповідальність, передбачену Земельним кодексом України та Законами України.

Під час розгляду справи судом з'ясовано, що ухвалюючи оскаржуваний акт ненормативного характеру - другу податкову вимогу від 17.05.07 р., № 2/125 за твердженням відповідача він діяв на підставі та у межах повноважень, встановлених ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", якою передбачено, що у разі порушення строків сплати узгодженого податкового зобов'язання контролюючий орган має право надсилати платнику податків податкові вимоги про обов'язок погашення суми податкового боргу.

Згідно з положеннями п. 1.10 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкова вимога - письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

З позовної заяви позивача стає зрозумілим, що підставою для скасування другої податкової вимоги від 17.05.07р., № 2/125 позивач вважає факт відсутності податкового боргу із земельного податку на момент ухвалення цього акту, що вказує на його неправомірність та необґрунтованість.

При цьому позивач зазначає, що порядок визначення суми податкового боргу встановлено відповідно до п.п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", де зазначено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до цього, податковим боргом визнається сума узгодженого податкового зобов'язання, що не сплачена у строки, визначені відповідно із ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Строки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання визначено відповідно до приписів п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", де передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

При цьому позивач стверджує, що з урахуванням особливостей порядку подання податкової декларації із земельного податку, що встановлений ст. 14 Закону України "Про плату за землю", застосування п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" для цілей визначення строків сплати узгодженого податкового зобов'язання із земельного податку є неможливим.

Внаслідок цього, на думку позивача, є неможливим і визначення строку сплати узгодженого податкового зобов'язання із земельного податку із застосуванням п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", що унеможливлює виникнення податкового боргу з урахуванням вимог п.п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Відповідач, заперечуючи проти доводів позивача, в обґрунтування своєї правової позиції посилається на положення п. 1.3 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", де визначено, що податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

За цих обставин відповідач вважає, що порушення позивачем строку сплати податкового зобов'язання із земельного податку, встановленого ст. 17 Закону України "Про плату за землю", є єдиною та достатньою підставою для виникнення у позивача податкового боргу на наступний календарний день після спливу визначеного тридцятиденного терміну погашення податкового зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступного.

Преамбулою Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" визначено, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів).

Аналізуючи зміст ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", суд доходить висновку, що юридичні терміни, викладені у цій статті, мають застосовуватись до тих правовідносин, які врегульовано саме цим законом.

Враховуючи спеціалізацію Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", а також усвідомлюючи характер спору, суд зазначає, що правові питання щодо підстав та строків виникнення податкового боргу, а також юридичних наслідків виникнення податкового боргу мають вирішуватись виключно з урахуванням відповідного порядку, передбаченого Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" для тієї сфери публічних правовідносин, які підпадають під дію цього закону.

За цих фактичних обставин для визначення правової можливості твердження про наявність податкового боргу слід застосувати порядок, передбачений спеціальною нормою, а саме п.п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", якою встановлено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Тобто, податковим боргом визнається лише та сума узгодженого податкового зобов'язання, яка не сплачена у строки, визначені ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", з урахуванням відсильного характеру імперативних приписів п.п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

З цього приводу суд зазначив, що відповідно з приписами п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" обрахування строку сплати узгоджених податкових зобов'язань пов'язане лише з граничним терміном подання податкових декларацій, що врегульовано у п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього ж закону.

Враховуючи викладене вище, застосовуючи системний аналіз норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про неможливість визначення суми податкового боргу із земельного податку, враховуючи особливості подання податкової декларації з цього податку, визначені ст. 14 Закону України "Про плату за землю".

За викладених обставин, з урахуванням вимог п. 1.10 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не мав правової можливості надіслання позивачу податкових вимог через відсутність податкового боргу, що має наслідком неправомірність другої податкової вимоги від 17.05.07 р., № 2/125.

Щодо наданого відповідачем до суду платіжного документу позивача, яким проведено сплату податкового боргу, у тому числі - у сумі визначеній у другій податковій вимозі від 17.05.07 р., № 2/125, суд першої інстанції зазначив, що позивач надав до суду належні докази, якими підтверджується помилковість первинного визначення призначення платежу, який у подальшому змінено на інший без сплати податкового боргу.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитися колегія суддів з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що підприємство позивача є платником земельного податку.

Відповідно до ст.14 "Про плату за землю" встановлено, що платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Керуючись вищезазначеною нормою позивач подав до СДПІ ВПП у м. Харкові 31.01.2007 р. податковий розрахунок земельного податку № 414, яким самостійно визначив податкові зобов'язання земельного податку з юридичних осіб. 27.02.2007 р. ХДАВП, керуючись ч. 2 п. 5.1 ст. 5 Закону України № 2181 подав уточнюючий розрахунок № 1447, яким збільшив податкові зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про плату за землю" встановлено, що податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Колегією суддів встановлено, що позивачем задекларовані суми податкових зобов'язань за січень - лютий 2007р. з земельного податку відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про плату за землю" не були сплачені протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяцю.

Відповідно до п.1.2 Закону №2181-111 від 21.12.2000р. податкове зобов'язання - зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України (тобто законодавець відсилає платника податку, якщо строки уплати встановлені спеціальним законом для визначеного податку, а в нашому випадку це Закон України "Про плату за землю");

Відповідно до п.1.3 Закону №2181-111 від 21.12.2000р. податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що несплачена у встановлений законодавством строк сума узгодженого податкового зобов'язання відповідно п.1.3 Закону №2181 є податковим боргом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції з приводу того, що податковим боргом визнається лише ті суми податкових зобов'язань, які не були сплачені в строки визначені п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону №2181 суперечить п.1.3 ст.1 цього Закону, оскільки законодавець визначив, що строки для уплати податкових зобов'язань для окремих видів податків (в нашому випадку земельний податок) можуть встановлюватись іншими законами України.

На підставі цього СДПІ ВПП у м. Харкові мала право надсилати другу податкову вимогу відповідно до п.п.6.2.2 п.6.2 ст.6 Закону №2181, де встановлено, що податкові вимоги надсилаються платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені законом строки, оскільки дана норма не пов'язана лише зі строками, визначеними п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону №2181.

Крім того, колегією суддів встановлено, що підприємством позивача 21.09.07р. шляхом перерахування коштів була сплачена сума податкової заборгованості по земельному податку в тому числі за періоди зазначені у другій податковій вимозі від 17.05.07р. №2/125.

Відповідно до п.п.6.4.1 п.6.4 ст.6 Закону №2181 встановлено, що податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо сума податкового зобов'язання або податкового боргу, а також пені та штрафних санкцій (за їх наявності) самостійно погашається платником податків.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, задовольняючи позов не надав належної оцінки такої обставини справи як відсутність предмету позову, оскільки друга податкова вимога від 17.05.07р. №2/125 є відкликаною у зв'язку з погашенням позивачем суми податкової заборгованості.

Колегія суддів зазначає, що факт зміни позивачем 26.09.07 призначення платежу замість "погашення податкової заборгованості по земельному податку 2007 року" на "перераховується податок на землю за лютий - липень 2007року" в даному випадку не впливає на суть порушення, оскільки у позивача в обліковій картці з земельного податку рахувалась лише сума як несвоєчасно сплачена лише за періоди, які вказані у другій податковій вимозі і нове призначення платежу повністю співпадає з періодами, визначеному у другій податковій вимозі.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята при невірному застосуванні норм матеріального права що призвело до неправильного вирішення справи та при невідповідності висновків суду обставинам справи, при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової , якою в позові необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги визнаються колегією суддів правомірними та такими, що спростовують висновки рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, п. 1, п. 3, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу СДПІ по роботі з ВПП м. Харкова задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від22 жовтня 2007 року по справі№2а-1116/07скасувати.

В позові Харківського державного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з дня набрання ухвалою законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано 17 березня 2008 року.

Головуючий Сіренко О.І.

Судді Подобайло З.Г.

Григоров А.М.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя Харківського апеляційного

адміністративного суду Подобайло З.Г.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...