Справа № 2-а-533/2008
Суддя: Березовський О.Д.
Дата ухвалення: 2008-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а - 533/2008
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2008 року
м. Городня

Городнянський районний суд
Чернігівської області у складі :

головуючого судді - Березовського О.Д.,

при секретарі - Швачко О.В.,

за участю представника відповідача Криволапа В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городня
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Головного управління праці та
соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації
щодо стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги інваліду війни
ІІІ групи, -

ВСТАНОВИВ
:

ОСОБА_1. звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління
праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної
адміністрації щодо стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги як
інваліду війни ІІІ групи.

З позовної заяви виходить, що ОСОБА_1. являється інвалідом війни ІІІ групи,
що підтверджується відповідним посвідченням серіНОМЕР_1, виданим Городнянським
управлінням праці та соціального захисту населення 21.04.2006 року.

Відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” позивачу щорічно до 5 травня повинна надаватись разова
грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком як інваліду війни
ІІІ групи. Всупереч вимогам ст. 2 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” та ст. 22 Конституції України грошова допомога
призначена позивачу за 2005, 2006, 2007 роки виплачувалась не в повному обсязі.

Так, одноразову грошову допомогу ОСОБА_1. було виплачено в 2006 році в
розмірі 270 грн., в 2007 році в розмірі 300 грн..

Згідно чинного законодавства України мінімальна пенсія за віком у 2005 році
складала 332 грн., пенсія за віком у 2006 році становила 359 грн., пенсія за
віком у 2007 році становила 410 грн.. Таким чином, відповідно до Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” суми виплат
ОСОБА_1. мали б скласти в 2006 році - 2513 грн., в 2007 році - 2870, 42 грн..
Сума недоплат за два роки склала 4813, 42 грн..

На підставі викладеного, позивач
просить суд стягнути з відповідача на його користь суму недоплаченої йому
разової щорічної грошової допомоги як інваліду війни ІІІ групи в розмірі
4813,42 грн..

Ухвалою судді від 31 березня 2008 року відкрито провадження у зазначеній
справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1. не з'явився, про час та місце судового
розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву від
26.03.2008 року з проханням розглянути справу без його участі, свої позовні
вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с. 11 ).

Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позивачем позов не
визнав, підтримав надані суду відповідачем письмові заперечення на позовну
заяву. В своїх запереченнях на позовну заяву відповідач зазначив, що реалізація
положень статті 17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України від 18.02.2004 року № 177, згідно з якою Міністерство фінансів і
Державне казначейство забезпечують виділення коштів Міністерству праці та
соціальної політики для виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, у
розмірах, установлених законами про державний бюджет на відповідний рік для
подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту
населення. Зокрема, органами Державного казначейства щорічно перераховувалися
видатки в розмірах визначених законом про Державний бюджет України на
відповідний рік, в тому числі й на 2007 рік, згідно яких здійснювалася виплата
грошової допомоги розмір грошової допомоги ветеранам війни. Головне управління
праці та соціального захисту населення облдержадміністрації діяло відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2004 року № 177 „Про
забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та ст. 19
Конституції України, лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України, як у 2006 та 2007 роках. Крім
того, у 2006 році Конституційним Судом України не приймались рішення щодо
визнання неконституційними положень Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» в частині визначення розміру щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня ветеранам війни. Також відповідно до ст. 99 КАС України
позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом своїх прав по виплатам
за 2006 рік, оскільки виплати позивач отримав у травні місяці відповідного
року, а до суду звернувся лише в березні 2008 року. Відповідач в своїх
запереченнях також вказав, що позивач отримав разову грошову допомогу до 5
травня в розмірі 300 грн. в травні 2007 року, тобто до ухвалення Конституційним
Судом України рішення про неконституційність положень деяких статей Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Згадане рішення
Конституційного Суду України не має зворотної дії у часі. Вважає, що позивачу
було виплачено разову грошову допомогу на законних підставах. При розгляді
спірних правовідносин відповідач просить врахувати положення ч. 3 ст. 152
Конституції України, ст. 1175 ЦК України, згідно яких у випадку прийняття
законів, які визнаються неконституційними, шкода завдана юридичним, фізичним
особам відшкодовується державою, а не її органами виконавчої влади на місцях.
Враховуючи зазначене, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні
позову щодо стягнення з головного управління праці та соціального захисту
населення облдержадміністрації частини недовиплаченої разової грошової
допомоги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи
та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи питання, щодо пропущення позивачем строку
звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права у 2006
році, на чому наполягає сторона відповідача, суд прийшов до висновку, що
ОСОБА_1. зазначений у ст. 99 КАС України строк звернення до суду в дійсності
порушив, оскільки він отримав виплати до 5 травня в 2006 році і знав про
порушене своє право, жодних доказів, які б спростовували даний факт та
підтверджували поважність причин пропущення строку звернення до суду позивач суду
не надав, а тому річний строк звернення до суду повинен обчислюватись з травня
2006 року.

Відповідно до положень ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року визначено, що до ветеранів
війни належать : учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Частина 5 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від
22.10.1993 року передбачає, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах : інвалідам І групи - десять мінімальних
пенсій за віком; інвалідам ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком;
інвалідам ІІІ групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1народивсяІНФОРМАЦІЯ_1в с. Солонівка
Городнянського району Чернігівської області та з 06.01.1987 року він
зареєстрований проживаючим в АДРЕСА_1( а.с. 2-3 ).

З дослідженої в судовому засіданні копії посвідчення серії НОМЕР_1,
виданого 10.04.2007 року Чернігівським обласним військовим комісаріатом,
встановлено, що ОСОБА_1є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни ( а.с. 4 ).

Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення
Городнянської райдержадміністрації № 720 від 06.03.2008 року встановлено, що
ОСОБА_1. виплачена разова грошова допомога до Дня Перемоги : у 2006 році згідно
Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» як інваліду ІІІ групи
Великої Вітчизняної війни у розмірі 270 грн.; у 2007 році згідно Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік» як інваліду ІІІ групи Великої
Вітчизняної війни у розмірі 300 грн. ( а.с. 5 ).

Положення ч. 3 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року передбачають, що
нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування,
які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Незважаючи на відповідні положення
ч. 3 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» дія ч. 5 ст. 13 відповідного закону на 2006 рік та 2007 рік зупинялась
в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги
інвалідам війни згідно із Законом України № 489-V від 19.12.2006 року «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» та Законом України № 3235-IV від 20.12.2005 року
«Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Згідно ст. 30 Закону України №
3235-IV від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» розмір
виплати щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни ІІІ
групи складає 270 гривень.

Згідно ст. 29 Закону України № 489-V
від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розмір виплати
щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни ІІІ групи
складає 300 гривень.

Відповідно до ст. 17-1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями
12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення
через відділення зв'язку або через установи банків ( шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача ) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії.

Стаття 55 Конституції України
визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб. Стаття 22 Конституції України наголошує, що при
прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року у справі № 1-29/2007 визнано такими, що
не відповідають Конституції України ( є неконституційними ), окремі положення
Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”, в тому числі ст. 29
і пункт 13 статті 71 зазначеного вище Закону, яким зупинено на 2007 рік дію ч.
5 статті 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», визнано такими, що не відповідають Конституції України, і положення
даних норм втрачають чинність. Рішення Конституційного Суду України у цій
справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнанні неконституційними. Відповідне рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1., як
інваліду війни ІІІ групи, неправомірно здійснено в заниженому розмірі виплату
грошової допомоги за 2007 рік, оскільки мінімальна пенсія за віком відповідно
до ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» становить
410, 06 грн., і з врахуванням вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» сума виплат позивачу в 2007 році
повинна була складати 2870, 42 грн. ( 410, 06 грн. х 7 мінімальних пенсій за
віком ).

Враховуючи те, що відповідачем
ОСОБА_1. у 2007 році було проведено виплату разової грошової допомоги в розмірі
300 грн., сума недоплаченої позивачу разової щорічної допомоги становить 2570,
42 гривень.

Посилання відповідача на те, що суд не може застосовувати рішення
Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року щодо
правовідносин, які виникли до набрання цим рішенням чинності, судом не
приймаються до уваги, оскільки рішення Конституційного Суду України у цій
справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнанні неконституційними.

Вирішуючи позов в частині стягнення
з відповідача на користь позивача невиплаченої йому частини разової грошової
допомоги за 2006 рік, суд прийшов до висновку, що в цій частині позов не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що положення ст.
30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» звужують обсяг
існуючих прав позивача, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» в частині розміру виплат як інваліду
війни, однак відповідні рішення Конституційного Суду України про визнання
неконституційними положень зазначеного закону, не приймались.

Згідно роз'яснень в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від
01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя», суд не може, застосувавши Конституцію як акт прямої дії, визнати
неконституційними закони чи правові акти, перелічені в ст. 150 Конституції,
оскільки це віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України.

Стаття 150 Конституції України
визначає, що вирішення питань про відповідність Конституції України (
конституційність ) законів та інших правових актів Верховної Ради України
належить до повноважень Конституційного Суду України.

Крім того, враховуючи вимоги ст. 100
КАС України, позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог щодо
порушення його права у 2006 році, так як позивачем пропущений строк звернення
до адміністративного суду, і на цьому наполягає сторона відповідача.

Судом не приймаються до уваги посилання сторони відповідача на те, що
Головне управління праці та соціального захисту населення Чернігівської
обласної державної адміністрації не мало законних підстав визначити розміри
зазначеної допомоги, оскільки вони є необґрунтованими, зважаючи на приписи ч. 1
ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
згідно якої щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 22, 55, 150 Конституції України, ст. ст. 2, 4, 13, 17-1 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від
22.10.1993 року, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від
09.07.2007 року, ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 року, ст. 62 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік” № 489-V від 19.12.2006 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від
01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя», ст. ст. 6, 8-11, 70, 71, 86, 99 - 100, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1до Головного управління праці та
соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації
щодо стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги інваліду війни
ІІІ групи -
задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління праці та соціального
захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації на користь
ОСОБА_1недоплачену частину разової грошової допомоги, як інваліду війни ІІІ
групи за 2007 рік в розмірі 2570, 42 грн..

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1щодо стягнення на його
користь з Головного управління праці та соціального захисту населення
Чернігівської обласної державної адміністрації недоплаченої частини разової
грошової допомоги, як інваліду війни ІІІ групи за 2006 рік - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів скарги, з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя : О.Д.Березовський