Справа № 2/49
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2008-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

31.03.2008 р.
№ 2/49

За
позовом ОСОБА_1

До Міністерства оборони України

Треті
особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача:

1) Департамент будівництва Міністерства
оборони України

2)
Головне квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України

3) Національна академія оборони

Про визнання протиправною бездіяльності

Головуючий суддя Келеберда В.І.

Судді
Пилипенко О.Є.

Кочан
В.М.

Секретар
Мельникова Л.В.

Представники сторін:

Позивач
ОСОБА_1

Від
позивача ОСОБА_2

Від
відповідача Кучма Л.В.

Від
третіх осіб: 1) Кучма Л.В.

2) не з'явились

3) Свистільник І.А.

Обставини справи:

Позов
заявлено про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині порушення
вимог Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист»та незабезпечення
житлом позивача з сім'єю у складі дружини ОСОБА_3, 1960 року народження, доньки
ОСОБА_4, 1989 року народження та сина ОСОБА_5, 1982 року народження.

В
ході розгляду справи позивач уточнив заявлені вимоги та просив суд визнати
протиправним порушення відповідачем строку забезпечення позивача житлом не
пізніше одного року після звільнення з військової служби.

В
обгрунтування своїх вимог позивач посилався на п. 7 ч. 1 статті 6 Закону
України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист»та зазначив, що з грудня 2004
року його визнано ветераном військової служби, загальна вислуга на військовій
службі складає більше 20 років, а тому він із членами своєї сім'ї має право на
отримання житла для постійного проживання, яке мало бути забезпечене
відповідачем на протязі року після його звільнення з військової служби.

Відповідач
надав суду усні пояснення щодо обставин справи та зазначив, що Міністерство
оборони України не отримує належного державного фінансування на забезпечення
житлом ветеранів військової служби, а тому просив суд відмовити у задоволенні
позову.

Третя
особа 1 надіслала до суду лист, в якому зазначила, що Департамент не є
суб'єктом владних повноважень в розумінні ст. 3 КАС України, а тому не може
бути самостійним учасником судового засідання, а також з огляду на ті обставини,
що Департамент будівництва Міністерства оборони України не займається
розподілом житла серед військовослужбовців Збройних Сил України, а тому просила
виключити Департамент із числа третіх осіб в даній адміністративній справі.

Третя
особа 2 направила до суду письмові пояснення, в яких підтримала позицію,
наведену відповідачем, та зазначила, що позивача включено до списків на
позачергове забезпечення житлом з 14.12.04р., а відповідно до «Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих
приміщень»забезпечення житлом відбувається відповідно до черги. На сьогодні
житлом забезпечуються військовослужбовці, які зараховані на квартирний облік з
1991 року, а до списку позачерговиків включені з 1992 року.

Третя
особа 3 проти позову заперечила та просила відмовити на підставі пропуску
позивачем строків звернення до адміністративного суду та з огляду на дію нової
редакції ч. 1 п. 7 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби
та їх соціальний захист».

Розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
з 1974 року проходив військову службу в Збройних Силах України. Наказом
Міністра оборони України № 1130 від 14.12.04р. позивач був звільнений у
відставку за станом здоров'я з правом носіння військової форми одягу.

Згідно
зазначеного наказу № 1130 позивач є полковником, старшим викладачем кафедри
тилового забезпечення факультету підготовки фахівців оперативно-тактичного
рівня технічного та тилового забезпечення, вислуга років складає 30 років 04
місяця. Після звільнення позивача було направлено на військовий облік до
Солом'янського районного у м. Києві військового комісаріату. Також в наказі №
1130 зазначено про залишення позивача на квартирному обліку для позачергового
отримання житла за рахунок МО України.

Наведені
обставини не оспорюються сторонами у справі. Обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в
суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх
визнання (п.3 ст.72 КАС України).

До
матеріалів справи залучено довідку № 5102 від 05.04.07р., з якої вбачається, що
позивач перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Київ. Позивач
зарахований на квартирний облік у місті Києві з 03.03.95р., а з 14.12.04р.
позивач набув право на позачергове забезпечення житлом.

Станом
на день звернення до адміністративного суду позивач житлом не забезпечений;
позивач зареєстрований за адресою військової частини та тимчасово проживає
АДРЕСА_1, що належить КП з утримання та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення «Спецжитлофонд»та використовувалось Національною
академію оборони України згідно договору оренди.

Проте,
за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16.08.07р. у справі
№ 2-3171/07 за позовом КП з утримання та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення «Спецжитлофонд»до ОСОБА_1,ОСОБА_2 та ОСОБА_5 позивач
разом із сім'єю підлягає виселенню без надання іншого приміщення.

До
матеріалів справи залучено лист Житлової комісії гарнізону м. Києва від
12.02.07р. № 303/25/6-146, яким позивачу було надано відповідь про забезпечення
його житловим приміщенням при надходженні житла та відповідно до черги
квартирного обліку з урахуванням складу сім'ї та наявних пільг.

Враховуючи,
що відповідь позивачем було отримано в лютому 2007 року, то перебіг строку
позовної давності починається саме з цієї дати, коли позивач дізнався про стан
свого права, а тому заперечення представника третьої особи 3 щодо пропусків
звернення до суду за захистом свого права, судом до уваги не приймаються,
оскільки позивач звернувся до суду 31.08.07р., тобто в межах річного строку,
встановленого ст. 99 КАС України.

Статтею
12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей»передбачений обов'язок держави забезпечити військовослужбовців
жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених
Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у
відставку за віком, станом здоров'я, а також у зв'язку із скороченням штатів
або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання
на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до
одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування - у
військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та
користуються правом позачергового одержання житла.

Військовослужбовцям,
які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей
надаються жилі приміщення для постійного проживання.

Житловим
кодексом Української РСР (ст. 42) встановлено, що жилі приміщення надаються
тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових
умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті
54, частиною першою статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110,
частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених
законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно
до норм Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими
приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 3
серпня 2006 року (далі - ПКМУ №1081), виданої на виконання вимог статті 12 Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей»передбачено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення
житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та
квартирно-експлуатаційних органах.

Військовослужбовці
зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини,
яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата
зарахування на облік, склад сім'ї, підстави для зарахування на облік, вид
черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави
включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або
позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на
облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Датою
зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини
винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. Отже позивача
було взято на квартирний облік у 1995 році, а з 2004 року він набув права
позачергового забезпечення житлом.

Військовослужбовці,
які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов'язаного
з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за
новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу
перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом
першочергового або позачергового одержання житла (ПКМУ № 1081).

Житлові
приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку,
крім випадків, передбачених законодавством.

Пунктом
32 ПКМУ № 1081 визначено, що військовослужбовцям житло надається згідно з
чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік
(включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або
позачергового одержання житлових приміщень).

24
грудня 2004 року в установленому порядку позивача було визнано ветераном
військової служби (посвідчення НОМЕР_1, копію якого додано до матеріалів
справи), і відповідно до п.7 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх
соціальний захист»та наведених актів законодавства позивач має право не пізніше
одного року після звільнення з військової служби на забезпечення житлом.

Відповідно
до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням
Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої
статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99, за
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58
Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той
закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або
мали місце.

Відповідно
до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з
прав людини» суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини як джерело права.

З
огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у
рішенні у справі «Кечко проти України», та положення ч.1 ст. 58 Конституції
України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових
актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність
особи, суд приходить до висновку, що реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням житла за рахунок бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах
національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань.

Разом
з тим, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється
дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин
застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права,
а тому заперечення третьої особи 3 щодо нової редакції ч. 1 п. 7 ст. 6 Закону
України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх
справі деяких інших осіб та їх соціальний захист»не приймаються судом до уваги.

Відповідно
до п.1.4 «Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям
ЗС України та членам їх сімей житлових приміщень», що введена в дію наказом МО
України від 06.10.2006р. №577 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України
30.10.2006р.) військовослужбовці, які мають вислугу на військової службі 20
років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Після
звільнення позивач обрав місцем свого постійного проживання м. Київ. Проте,
позивача як ветерана військової служби (календарна вислуга 30 років та 04
місяця), постійним житлом у визначений законом строк до цього часу не забезпечено.

Згідно
ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини,
що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються
судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають
особи, які беруть участь у справі.

Кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову (ст. 71 КАС України). Проте відповідних доказів
своєї позиції відповідачем суду не пред'явлено.

Згідно
п.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою КМ
України від 03.08.2006р. № 1080, Міноборони є центральним органом виконавчої
влади, на який покладено обов'язок формування та реалізації державної політики
щодо розв'язання соціальних проблем військовослужбовців, осіб, звільнений з
військової служби у запас або у відставку.

Заперечення
третьої особи 1 щодо відсутності у неї владних повноважень та зауваження, що
Департамент є структурним підрозділом такого органу судом до уваги не
приймається виходячи з наступного.

Правосуб'єктність
третіх осіб, які є учасниками адміністративного процесу, не впливає на характер
спору та кваліфікацію позову відповідно до положень КАС України. Крім того, на
вирішення до суду позивачем поданий публічно-правовий спір, у якому
відповідачем є центральний орган виконавчої влади, який здійснює владні
управлінські функції на основі законодавства; будь-яких обмежень щодо правового
статусу третіх осіб Кодексом не передбачено, а тому провадження в
адміністративній справі було відкрито з урахуванням вимог, які зокрема
передбачені ст.ст.3, 17, 50, 53 КАС України.

Враховуючи,
що позивач не забезпечений житловим приміщенням, яке повинно відповідати
вимогам, що встановлені до житлових приміщень, визначених статтею 50 Житлового
кодексу України, у передбачений законодавством річний строк, то суд приходить
до висновку про порушення права позивача в частині пропуску відповідачем строку
забезпечення житлом.

Враховуючи
викладене, позов визнається судом обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Керуючись
ч. 3 ст. 160, ст.ст. 161-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позов.

2. Визнати протиправною бездіяльність
Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6) щодо
порушення строку забезпечення ОСОБА_1 з сім'єю у складі 3-х осіб житлом не
пізніше одного року після звільнення з військової служби у порядку, визначеному
Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справі деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження (ст.254 КАС України).

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України -з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Головуючий
суддя
В.І. Келеберда

Судді
О.Є. Пилипенко

В.М.
Кочан