Справа № 22-а-2460/2008
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Фурик Ю.П. Справа № 22-а-2460/08
міськрайонний суд Хмельницької області ряд. стат. звіту № 31
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Троцькому
Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від
17 вересня 2007 року у справі № 2-а-439/07 за їх позовом до військової частини А 4239 про визнання
бездіяльності протиправною, стягнення грошового забезпечення, відшкодування
моральної шкоди , -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративним
позовом, у якому просили визнати протиправною бездіяльність військової частини
А 4239 щодо непропонування позивачу ОСОБА_1 вакантної посади командира
топогеодезичного взводу батареї управління І ракетного дивізіону для
тимчасового виконання на період призначення його на посаду, неподання за
підпорядкованістю клопотання про продовження строків виплати позивачу ОСОБА_1
окладів грошового утримання, невиплати йому грошового забезпечення за період з
01.02.2006 року по 22.02.2006 року у сумі 547,61грн. та стягнення цієї суми.
Крім того, позивачі просили суд стягнути з відповідача по 5000 грн. грошової
компенсації відшкодування моральної шкоди.

Оскаржуваною постановою Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 17 вересня 2007 року у справі № 2-а-439/07 позов було
задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини А
4239 щодо невиплати позивачу ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з
01.02.2006 року по 22.02.2006 року та стягнено на його користь 246 грн. грошового забезпечення та 100 грн.
відшкодування моральної шкоди, а всього - 346 грн. У задоволенні решти позовних
вимог було відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі просить
зазначену постанову суду скасувати у частині відмови у задоволенні його
позовних вимог та прийняти нову, якою задовольнити у повному обсязі вимоги щодо
визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непропонування йому
вакантної посади командира топогеодезичного взводу батареї управління І
ракетного дивізіону для тимчасового виконання на період до призначення на
посаду; неподання за підпорядкованістю клопотання про продовження строків
виплати грошового утримання, а також щодо розміру відшкодування моральної
шкоди. У обґрунтування своїх вимог покликається на те, що у відповідача у
період з 26.01.2006 року по 24.06.2006 року була вакантна посада командира
топогеодезичного взводу батареї управління І ракетного дивізіону, яка йому
запропонована не була. Подання клопотання про продовження строків виплати
окладів грошового утримання за підпорядкованістю командирами військових частин
передбачено п. 9.1 “Положення про порядок виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних сил України”, однак командиром військової частини
А 4239 стосовно апелянта цього зроблено не було, внаслідок чого у лютому 2006
року сім'я останнього була позбавлена основного джерела існування. Можливість
обіймання апелянтом посади командира топогеодезичного взводу батареї управління
І ракетного дивізіону підтверджується наказом командира військової частини А
4239 № 37 від 23.02.2006 року. При визначенні розміру відшкодування моральної
шкоди судом не було враховано наявність на утриманні апелянта дружини ОСОБА_2 та доньки 2004 р.н.

Позивачка ОСОБА_2 у
поданій апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції у частині
відмови їй у відшкодуванні моральної шкоди у розмірі 5000 грн. скасувати та
прийняти нову, якою задовольнити повністю її позовні вимоги. У обґрунтування
своїх вимог покликається на те, що судом не було враховано того, що вона із
донькою ОСОБА_3 2004 р.н. у лютому 2006 року перебували на утриманні у ОСОБА_1,
грошове забезпечення якого було для них основним джерелом існування.
Бездіяльність командира військової частини А 4239 заподіяла їй моральну шкоду,
яка проявилася у глибоких душевних стражданнях. Розмір відшкодування заподіяної
моральної шкоди визначає у 5000 грн.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає судовому розгляду справи відповідно
до ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з таких
міркувань.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд
першої інстанції виходив із того, що позивачу ОСОБА_1 була запропонована посада
командира взводу управління мінометної батареї 80-го окремого аеромобільного
полку Західного оперативного командування, яка відповідає отриманій ним
основній спеціальності. 28 листопада
2005 року та 10 лютого 2006 року були подані документи для призначення
позивача на цю посаду. 03 березня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до командира
військової частини А 4239 з проханням відкликати його документи, подані для
призначення на посаду командира взводу управління мінометної батареї 80-го
окремого аеромобільного полку Західного оперативного командування. Тому вимога
позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо непризначення його на
вакантну з 26.01.2006 року посаду командира топогеодезичного взводу батареї
управління І ракетного дивізіону є безпідставною. Крім того, судом було відмовлено
у задоволенні вимог про відшкодування позивачці ОСОБА_2 моральної шкоди у
розмірі 5000 грн. у зв'язку із відсутністю доказів про факт заподіяння такої
шкоди, а розмір відшкодування немайнової шкоди позивачу ОСОБА_1 за моральні
страждання з приводу позбавлення з 01.02.2006 року по 22.02.2006 року основного
джерела існування суд оцінив у 100 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої
інстанції про те, що оскільки позивач виявив бажання обійняти посаду командира
взводу управління мінометної батареї 80-го окремого аеромобільного полку
Західного оперативного командування, яка відповідає отриманій ним основній
спеціальності, і за його згодою 28 листопада
2005 року та 10 лютого 2006 року були подані відповідні документи для
призначення його на цю посаду, то вимоги про визнання протиправною
бездіяльності відповідача щодо непропонування йому вакантної посади командира
топогеодезичного взводу батареї управління І ракетного дивізіону для
тимчасового виконання на період до призначення на посаду є безпідставними з
огляду на негативну оцінку атестаційної комісії військової частини А 4239 від
02.03.2006 року.

Разом із тим, у мотивувальній частині оскаржуваної
постанови суду першої інстанції відсутні будь-які мотиви, з яких виходив суд
при відмові у задоволенні позовних вимог про визнання дій відповідача
неправомірними у зв'язку із неподанням за підпорядкованістю клопотання про
продовження строків виплати позивачу окладів грошового утримання.

Відповідно до вимог
ч. 3 пп. 9.1. п. 9. Положення про порядок виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра
оборони України N 75 від 05.03.2001 року, який зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 20 березня 2001 року за N 251/5442, після чотирьох місяців
безперервного перебування у розпорядженні оклади грошового утримання особам
офіцерського складу можуть виплачуватись у виняткових випадках тільки за
рішенням Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Збройних Сил
України. Клопотання про продовження строків виплати окладів грошового утримання
подаються за підпорядкованістю командирами військових частин, у списках яких
вони перебувають.

Таким
чином, на думку колегії суддів, дана норма носить імперативний характер та
передбачає не можливість, а обов'язок командирів військових частин подавати
клопотання про продовження строків виплати окладів грошового утримання за
підпорядкованістю при виникненні такої необхідності, чого командуванням
відповідача по відношенню до позивача зроблено не було.

З огляду на наведене бездіяльність відповідача щодо
неподанням за підпорядкованістю клопотання про продовження строків виплати
позивачу окладів грошового утримання слід визнати неправомірною.

Що
стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то з огляду на
розміру неотриманого вчасно грошового утримання, нетривалості позбавлення
позивача з 01.02.2006 року по 22.02.2006 року виплат окладів грошового
утримання, а також враховуючи дійсні обставини щодо вимушених змін у життєвих і
виробничих стосунках позивача, та зусиль, необхідних для відновлення
попереднього стану, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості
та справедливості, вважає сам факт визнання протиправною бездіяльності
відповідача та зобов'язання його провести відповідні виплати достатньою
сатисфакцією заподіяної моральної шкоди. Тому у цій частині вимоги апелянта
задоволенню не підлягають.

Щодо
вимог апелянтки ОСОБА_2, то при їх вирішенні колегія суддів виходить із того,
що відповідно до правил п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративним позовом є
звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах;

Статтею
104 КАС України передбачено право звернення до адміністративного суду з
адміністративним позовом особи, яка вважає, що порушено її права, свободи чи
інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Разом
із тим, з позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що вони випливають із проходження
її чоловіком ОСОБА_1 публічної служби у лавах Збройних Сил України і будь-які
правовідносини безпосередньо між військовою частиною А 4239 та позивачкою
ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно
до положень ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий
спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку
цивільного або господарського судочинства. Не допускається об'єднання в одне
провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного
судочинства, якщо інше не встановлено законом.

На
підставі наведених правових норм колегія суддів приходить до переконання, що
позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 слід розглядати у порядку цивільного, а
не адміністративного судочинства і
провадження у цій частині справи підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 202 п. 4, 203, 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 17 вересня 2007 року у справі № 2-а-439/07 у частині
відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій військової
частини А 4239 неправомірними у зв'язку
із неподанням за підпорядкованістю клопотання про продовження строків виплати
окладів грошового утримання та ухвалити нову, якою задовольнити вказані позовні
вимоги.

Закрити провадження у справі у частині позовних вимог
ОСОБА_2 до військової частини А 4239 про
відшкодування моральної шкоди.

У решті постанову Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 17 вересня 2007 року у справі № 2-а-439/07 залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій