Справа № 22-а-1178/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2008 року м. Донецьк

справа №
22-а-1178/08 (22-а-5943/07)

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Ханової Р.Ф., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю : позивача представника відповідача

Білоус К.І.
Моргуна В.Д. Єгорова Ю.Д.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

07 листопада 2007 року (викладено у повному обсязі
12.11.2007р.)

по адміністративній справі

№ 2-а-6109/07

за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

до

Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку
Донецької області

про

визнання дій неправомірними та зобов'язання до
перерахунку пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2007
року Биков В. П., Шелуденков О. Т., Пшеничний В. Ф., Сербін О. В., Рибін І. Л.,
Моргун В. Д., Дем'яненко А. С, Андрєєв М. П., Іщенко В. М., Волков С. В.,
Фільченков М. Ф., Муляр М. С. звернулися до суду з позовом до відповідача, про
визнання дій неправомірними та зобов'язання до перерахунку пенсії.

Позивачі
вважають, що їм як потерпілим внаслідок Чорнобильській катастрофи необхідно
виплачувати пенсію виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність, з подальшим її збільшенням у залежності від його
росту.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2007 року позов задоволено частково.

Судом
встановлено наявність у позивачів права на отримання пенсії у розмірах,
встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”. Щодо вимог позивачів про подальше
збільшенням їм пенсії у відповідності із змінами чинного законодавства, судом
відмовлено.

Не
погодившись з таким рішенням, Управління Пенсійного фонду України в м.
Харцизьку Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, необхідність визначати мінімальний розмір
пенсії за віком відповідно до постанов КМУ.

Позивач та
представник позивачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення
апеляційної скарги та надали відповідні пояснення.

Інші особи, які
беруть участь у справі до суду за викликом не прибули.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника позивачів,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове рішення таким, що
підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

Биков В.П., 2
лютого 1952 року народження, належить (віднесений) до першої категорії як
особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням серія А № 067310 від 28.05.1996 р. (арк. справи 5), визнаний
інвалідом 2 групи.

З 1 грудня 2003
року позивачу встановлена друга група інвалідності безстроково з визначенням 80
відсотків втрати працездатності з 01.12.2003 р. та встановленням причини
інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Шелуденков О.Т.,
1952 року народження, належить (віднесений до 1 категорії як особа, що
потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням
серія А № 051512 від 14.10.2004 року (арк. справи 7), визнаний інвалідом 3
групи.

3 19 червня 2002
року позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково з визначенням 50
% втрати працездатності з 23 червня 2002 р. безстроково та встановленням
причини інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Пшеничний В.Ф.,
2 квітня 1956 року народження, належить (віднесений) до 1 категорії як
особа, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням серія А № 409184 від 26.11.2002 р. (арк. справи 10), визнаний
інвалідом 2 групи.

З 14 листопада
2005 року позивачу встановлена друга група інвалідності з датою наступного
переогляду 14 листопада 2008 року з визначенням 80 % втрати працездатності з 15
листопада 2005 р. та встановленням причини інвалідності - захворювання, пов'язане
з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Сербін О.В., 24
грудня 1954 року народження, належить (віднесений) до 1 категорії як особа, що
потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням
серія А № 052675 (арк. справи 12), визнаний інвалідом 2 групи.

З 6 грудня 2004
року позивачу встановлена друга група інвалідності безстроково з визначенням 60
% втрати працездатності та встановленням причини інвалідності -захворювання,
пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Рибін І.Л., 27
серпня 1963 року народження, належить (віднесений) до 1 категорії як особа, що
потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням
серія А № 033439 від 12.12.1994 р. (арк. справи 14), визнаний інвалідом 2
групи.

З 5 липня 2005
року позивачу встановлена друга група інвалідності строком до 1 серпня 2008
року з датою наступного переогляду 5 липня 2008 року з визначенням 70 % втрати
працездатності з 05.07.2005 р. та встановленням причини інвалідності
-захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Моргун В.Д., 05
березня 1959 року народження, належить (віднесений) до 1 категорії як особа, що
потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням
серія А № 089895 від 26.09.1998 р. (арк. справи 16), визнаний інвалідом 2
групи.

З 20 березня
2006 року позивачу встановлена друга група інвалідності безстроково із
встановленням причини інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Дем'яненко А.С.,
1946 року народження, належить (віднесений) до 1 категорії як особа, що
потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням
серія А № 036939 від 07.06.1994 р. (арк. справи 18), визнаний інвалідом 3
групи.

З 29 квітня 1992
року позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково з визначенням 60
% втрати працездатності з 01.04.1992 р. та встановленням причини інвалідності -
захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Андрєєв М.П.,
20 липня 1960 року народження, належить (віднесений) до 1 категорії як
особа, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням серія А № 440585 від 24.03.2006 р. (арк. справи 20), визнаний
інвалідом 2 групи.

З 20 лютого 2006
року позивачу встановлена друга група інвалідності на строк до 1 березня 2009
р. з наступною датою переогляду 20.02.2009 року, з визначенням 80 % втрати
працездатності з 20.02.2006 р. по 20.02.2009 р. та встановленням причини
інвалідності -захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС.

Іщенко В.М., 1949
року народження, належить (віднесений) до 1 категорії як особа, що потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія А №
102732 від 30.08.2000 р. (арк. справи 22), визнаний інвалідом 2 групи.

З 3 серпня 2001
року позивачу встановлена друга група інвалідності безстроково з визначенням 70
відсотків втрати працездатності з 03.08.2001 р. та встановленням причини
інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Муляр М.С., 1950
року народження, належить (віднесений) до 1 категорії як особа, що потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія А №
034527 від 04.06.1994 р. (арк. справи 24), визнаний інвалідом 2 групи.

З 3 вересня 1997
року позивачу встановлена друга група інвалідності безстроково з визначенням 80
відсотків втрати працездатності з 01.09.1997 р. та встановленням причини
інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Волков С.В., 1963
року народження, належить (віднесений) до 1 категорії як особа, що потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія А №
101782 від 20.07.2000 р. (арк. справи 26), визнаний інвалідом З групи.

Позивачу 27
липня 2007 року встановлена третя група інвалідності на строк до 1 серпня 2009
р. з наступною датою переогляду 31.07.2009 р. з встановленням причини
інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Фільченкова М.Ф.,
15 лютого 1950 року народження, належить (віднесений) до 1 категорії як
особа, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням серія А № 101657 від 01.05.2000 р. (арк. справи 28), визнаний
інвалідом 2 групи.

З 04 квітня 2007
року позивачу встановлена друга група інвалідності безстроково з з визначенням
70 відсотків втрати працездатності з 19.03.2007 р. та встановленням причини
інвалідності - захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

З 1 січня 2004
року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його преамбули
визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим
преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до
цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне
забезпечення.

Право громадян
України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розділ 8 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (надалі -
спеціальний закон) передбачає правила призначення та виплати пенсій і
компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу
визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права на державну пенсію.

Приписами
зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року максимальний розмір
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі
заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством),
призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках відповідно до цього Закону, не
може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом
першим частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, на місяць згідно із Законом № 489-5 від 19 грудня 2006
року. Такий самий граничний розмір визначений даною статтею для пенсій
призначених у 2006 році відповідно до Закону № 3235-15 від 20 грудня 2005 року.

Стаття 50 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
відповідних розмірах, зокрема інвалідам 2 групи - 75 відсотків, 3 групи - 50
відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до
статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії
чи іншого доходу.

Згідно
частини третьої ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія
у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частина
четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчим по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком, 3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Посилання
відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою
визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок
чого відповідач керувався розміром 19 гривень 91 копійка, що визначені
постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі змінами
внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не приймає,
оскільки ототожнювати порядок і розмір в
силу різного правового навантаження цих значень неможливо.

Колегія судів зазначає, що даною нормою
визначений для даної категорії нижчий
розмір державних пенсій. Таким чином, якщо нормами статті 49
спеціального закону передбачений максимальний розмір, то частиною 4 статті 54
даного закону нижчий розмір державної пенсії для інвалідів, віднесених виключно
до першої категорії, та у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення
правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при
реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №
966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії” від 5 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого
прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального
розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 3
статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що
діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу,
а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 65
Закону України „Про Держаний бюджет України на 2006 рік" від 20.12.2005 р.
№ 3235-ІУ був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила
працездатність з 1 жовтня - 366 гривень.

Статтею 62
Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006 року
№ 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був затверджений прожитковий
мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1
квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття
була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій
редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка
втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406
гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена
абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1
жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11
коп.

Таким чином, для
позивачів як інваліда 2 та 3 груп, осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної пенсії повинен
розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Обґрунтування
відповідачем своєї позиції посиланням на постанови Кабінету Міністрів України
від 03 січня 2002 р. № 1 спростовується також приписами пункту 1 та 6 статті 92
Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія
його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону, а також абзацом 2 преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом
2 частини 1 статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального закону,
якими передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. До приведення
законодавства України у відповідність із Законом України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною
1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не
може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного
права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи
зазначене суд 1-ої інстанції правильно визнав дії відповідача неправомірними та
зобов'язав перерахувати пенсії.

Колегія суддів
вважає, що дії Управління щодо виплати пенсій позивачам (державної та
додаткової) у розмірах менших від шести та восьми мінімальних пенсій за віком
відповідно є неправомірними, оскільки не відповідають вимогам частини 4 статті
54 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Таким чином суд
апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені
обставини справи та прийнято постанову з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198,
202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2007
року (викладено у повному обсязі 12.11.2007р.) у справі № 2-а-6109/07, за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Управління Пенсійного фонду України в
м. Харцизьку Донецької області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання
до перерахунку пенсії - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Головуючий у 1 інстанції - Могильницький М.С.

Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

18 березня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-1178/08 (22-а-5943/07)

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Ханової Р.Ф., Колеснік Г.А.

при секретарі за участю : позивача представника
відповідача

Білоус К.І.
Моргуна В.Д. Єгорова Ю.Д.

розглянувши у відкритому
апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

07 листопада 2007 року (викладено у повному обсязі
12.11.2007р.)

по адміністративній справі

№ 2-а-6109/07

за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

до

Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку
Донецької області

про

визнання дій неправомірними та зобов'язання до
перерахунку пенсії, -

Керуючись статтями 184, 195, 196,
198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку
Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від
07 листопада 2007 року (викладено у повному обсязі 12.11.2007р.) у справі №
2-а-6109/07, за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області, про визнання дій
неправомірними та зобов'язання до перерахунку пенсії - залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: