Справа № 22-а-4502/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Дяченко С.П. Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

08 травня 2008
року справа №
22-а-4502/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача

Василенко Л.А., Білак С.В. Безруковій В.М. ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Красноармійської районної державної адміністрації

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

15 січня 2008 року

по справі

№ 2-а-1563/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Красноармійської районної державної адміністрації

про

стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

28.11.2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з вищевказаним
позовом.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 15.01.2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Красноармійської районної державної адміністрації
про стягнення грошових сум на оздоровлення за 2004-2007 роки було задоволено
частково, а саме задоволено за 2004, 2005 та 2007 роки. В частині стягнення
щорічних виплат на оздоровлення за 2006 рік позивачу відмовлено, оскільки
відповідно до п.37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006
рік» дія абзацу другого та третього
частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” була зупинена в
частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати на 2006 рік.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
атомній електростанції 1 категорії і є інвалідом 2 групи та перебуває на обліку
у відповідача, при цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати
становив:

з 1
січня 2004 року - 205 гривень на місяць, а з 1 вересня 2004 року - 237 гривень
на місяць;

з 1 січня 2005 року у розмірі 262
гривні на місяць, з 1 квітня 2005 року -290 гривень на місяць, з 1 липня 2005
року - 310 гривень на місяць, з 1 вересня 2005 року - 332 гривні;

з 1 січня 2007 року - 400 гривень на
місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень,
з 1 жовтня - 460 грн.

В порушення зазначених норм відповідачем щорічна допомога
у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і не сплачена. Фактично
нараховано та сплачено (а.с. 6, 18):

- за 2004 рік - 26 грн. 70 коп. - 23.06.2005 р.;

- за 2005 рік - 120 грн. - 23.12.2005 р.;

- в 2006 році - 120 грн. - 31.10.2006 р.;

- в 2007 році - 120 грн. - 01.08.2007 р.

Таким
чином, суд першої інстанції вирішив, що позивач щорічно повинен був отримати
від відповідача разову грошову допомогу у таких розмірах:

за 2004 рік -
(290 гривень х 5) - 26,70 гривень = 1423 гривень 30 коп.;

за 2005 рік - (332 гривень х 5) - 120 гривень = 1540 гривень;

за 2007 рік - (440 гривні х 5) - 120 гривень = 2080 гривень.

Тобто судом було встановлено, що фактично за період з
2004, 2005 та 2007 роки відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної
разової допомоги у розмірі 5043, 30 грн.

Не
погодившись з таким рішенням, Управління праці та
соціального захисту населення Красноармійської районної державної адміністрації
подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме, він
здійснював виплати, керуючись Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

В
судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне в її задоволенні відмовити, а судове
рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1. є учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії і є інвалідом 2 групи.

Відповідно
до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 2 групи
у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

За 2004
рік Управління виплатило щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 26,70 грн.,
установлені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836
"Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі - постанова №836), за 2005 та 2007 роки -
по 120 грн., встановлені Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова №562).

Відповідно
до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами № 836 та № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 2 групи - 26,70
гривень та 120 гривень (за грошовою реформою 1996 року).

З
моменту прийняття постанови № 836 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2003-2005 роки, у той час як Верховною
Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати,
щорічно затверджувався державний бюджет.

Тому,
оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2004, 2005, 2007 роки, а
не постанови № 836 та № 562.

Положення
пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”,
яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини
третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого
частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від
№ 6-рп від 09.07.2007 р.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги
на оздоровлення у розмірі 120 гривень в 2007 році суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними.

На цей
час статтею 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» розмір
мінімальної заробітної плати з 1 липня 2007 року було встановлено в сумі 440
грн.

Таким
чином, недоплата позивачеві належної щорічної допомоги на оздоровлення склала
440 х 5 - 120 = 2080 гривень, які й підлягають стягненню на користь позивача з
відповідача.

Згідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, дії відповідача в
частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 26,70 та
120 гривень суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Тобто суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не вбачається.

В повному обсязі ухвала складена
12.05.2008 року.

Керуючись
ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205,
ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Красноармійської районної державної адміністрації - залишити без
задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 15
січня 2008 року у справі № 2-а-1563/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Красноармійської районної державної
адміністрації «про визнання дій протиправними, стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення» - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: