Справа № 22-0031/2007
Суддя: Осіян О.М.
Дата ухвалення: 2007-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22 - 0031/2007 рік Головуючий
в 1 -й інстанції Суховаров А.В.
45 Доповідач
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007 року. м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді - Костюченко
Н.Є.,

суддів -
Осіяна О.М., Присяжної Ж.І.

при
секретарі - Качур Л.В.,

розглянувши
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 жовтня 2006 року за позовом Дніпропетровського міського
управління УМВС України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки та піклування про примусове видворення за межі
України із неповнолітніми дітьми, -

встановила:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати постанову
Ленінського районного суду М.Дніпропетровська від 02 жовтня 2006 року, яким
задоволено позов Дніпропетровського міського управління УМВС України в
Дніпропетровській області, та їх примусово видворено за межі України разом із
неповнолітніми дітьми.

В обгрунтування скарги відповідачі вказують на те, що
немає законних підстав для видворення їх із неповнолітніми дітьми за межі
України, оскільки суд не врахував, що чоловік ОСОБА_1 разом з нею та двома
неповнолітніми дітьми прибув в Україну на постійне місце проживання у 1994 році
та був зареєстрований у родичів за адресою АДРЕСА_1. Тому відповідно до п.4
Прикінцевих положень Закону України "Про іміграцію" вони мають дозвіл
на імміграцію, оскільки цей Закон набрав чинності із 07 серпня 2001 року. їх
від'їзд у Вірменію був зумовлений необхідністю знятися із реєстрації, що
неможливе без одержання паспорту Вірменії. Вони також підготували документи на
одержання посвідчення на право проживання, але їм повернули документи без
письмової відповіді. Крім того, ОСОБА_2 на
праві власності належить частина домоволодіння в М.Дніпропетровську, де
проживають подружжя ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми, а тому видворення із
України позбавить ОСОБА_2 фактичного володіння та користування своєю власністю.

Перевіривши матеріали справи, законність і
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а
постанову суду необхідно скасувати, постановивши у справі нове рішення про
відмову в задоволенні позову із наступних підстав.

Приймаючи постанову про задоволення позову суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_1 перебувають на території України, маючи при собі
паспорти громадян Вірменії із даними прописки у м.Арташат та відмітками про
прибуття в Україну 01.03.2003 року. Між урядами України та Вірменії підписана
угода про безвізові поїздки громадян. Разом із відповідачами приїхали
неповнолітні діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження. Посольством Вірменії видані документи для
повернення дітей на Батьківщину. В паспортах відповідачів стоять відмітки
органів внутрішніх справ про зобов'язання виїхати за межі держави до 02 та 08
квітня 2004 року.

Постановами начальника УМВС України у Дніпропетровській області від 09
жовтня та 16 грудня 2004 року, санкціонованих прокурором області, прийняте
рішення про видворення відповідачів із забороною в'їзду на територію України
терміном на 5 років. Відповідачі документів на право перебування на території
України не оформили.

Відповідно до п.19 Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в
Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 p. N 1074 реєстрація громадян з безвізовим порядком в'їзду

2

проводиться в пункті пропуску через державний кордон терміном на 90
днів.

Оскільки відповідачі у термін, призначений органом внутрішніх справ не
покинули територію України та ухиляються від виїзду, суд, посилаючись на норми
ст.30, 32 частини 2-4,5 Закону України "Про правовий статус іноземців та
осіб без громадянства" прийняв рішення про примусове видворення із України
відповідачів та неповнолітніх дітей.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені
без врахування вимог законодавства та наявних доказів у справі.

Як вбачається із матеріалів справи у відношенні ОСОБА_2
09 жовтня 2004 року була прийнята постанова про її затримання, поміщення в
ізолятор тимчасового утримання до організації її видворення з території
України, та заборону в'їзду в Україну терміном на п'ять років. Але постанова
щодо її видворення за межі України органом внутрішніх справ не приймалась.

Матеріалами справи підтверджується, що сім'я відповідачів прибула до
України у 1994 році із паспортами старого зразка гр. СРСР та поселились у
М.Дніпропетровську. Чоловік відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 був тимчасово прописаний
у М.Дніпропетровську. До 2003 року орган внутрішніх справ ніяких спроб щодо
видворення відповідачів не приймав.

Оскільки, оформлення дозволу на проживання в Україні без зняття із
реєстрації у Вірменії неможливе, а у Вірменії неможливе зняття із реєстрації
без паспорту нового зразка, через це сім'я відповідачів виїхала до Вірменії у
2003 році, де отримали паспорти громадян Вірменії із відміткою про реєстрацію,
та повернулися до України.

При вирішенні питання щодо видворення орган внутрішніх справ вилучав
паспорти у відповідачів, але всупереч вимогам п.41 Правил в'їзду іноземців та
осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду
через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29
грудня 1995 p. N 1074, не оформив відповідних протоколів про вилучення та
не оформлював відповідачам тимчасовий дозвіл у такому випадку. Самі відповідачі
зверталися до органу внутрішніх справ щодо оформлення документів на право
проживання в Україні, чого не заперечував і представник позивача, але
офіційного вирішення цього звернення орган внутрішніх справ не оформив.

Відносно ОСОБА_2 орган внутрішніх справ не приймав відповідної постанови
про видворення, а тільки вважав за необхідне це зробити (а.с.16).

При наявності таких обставин у справі та порушення порядку видворення,
передбаченого ст.32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства", Правилами в'їзду іноземців та осіб без громадянства в
Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 p. N 1074
постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, а в задоволенні позову
відмовити.

Керуючись ст.ст.30,323акону України "Про правовий
статус іноземців та осіб без громадянства", п.41 Правил в'їзду іноземців
та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду
через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29
грудня 1995 p. N 1074 ст. 198,202,205,207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову
Ленінського районного суду М.Дніпропетровська від 02 жовтня 2006 року
скасувати.

В задоволенні позову Дніпропетровського міського управління УМВС України в
Дніпропетровській області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа -орган опіки та
піклування про примусове видворення за межі України із неповнолітніми дітьми
відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з моменту її
проголошення.