Справа № 22а-4274/2008
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2008-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-4274/08
суддя у 1-й інстанції
Категорія статобліку - 49
(справа №2а-220/07)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20
березня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого: Мартиненка О.В. (доповідач);

суддів: Поплавського В.Ю., Уханенка
С.А.

при секретарі: Яловому Д.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління Державного департаменту України з питань
виконання покарань в Запорізькій області на постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької області від 3 грудня 2007 року по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державного департаменту України з питань виконання
покарань в Запорізькій області, начальника Управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в Запорізькій області ОСОБА_2 про визнання
наказу про звільнення незаконним, поновлення на службі, стягнення компенсації
за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Постановою
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 3 грудня 2007 року
адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: поновлено ОСОБА_1 строк для
звернення з позовом до суду, визнано незаконним наказ № 43-о/с від 3 липня 2007 року в
частині звільнення його з посади молодшого інспектора відділу охорони
Бердянської виправної колоній № 77, зобов'язано начальника цієї виправної
колоній ОСОБА_2 поновити ОСОБА_1 на цій посаді та сплатити йому грошове і
речове забезпечення за встановленими законодавством нормами за час вимушеного
прогулу, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в Запорізькій області (далі по тексту -
Управління) не погодилось з постановою і подало апеляційну скаргу, в якій
просило постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
скасувати, прийняти нову постанову, якою
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Свою апеляційну скаргу
Управління обґрунтувало тим, що судом
першої інстанції не досліджено в повній мірі обов'язки, які покладено на
ОСОБА_1, а тому суд прийшов до неправильного висновку, що наказ про його
звільнення суперечить встановленим службовим розслідуванням обставинам, суд
першої інстанції без поважних причин
поновив строк звернення з адміністративним позовом до суду ОСОБА_1

Розглянувши
матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції
повинна бути скасована, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно
відмовити у повному об'ємі з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 3 статті
86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та
об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність
кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом
першої інстанції встановлено, що безпосередньою підставою звільнення ОСОБА_1
був факт скоєння втечі з-під охорони засудженого, який визнавався сторонами і
відповідно до частини 3 статті 72 КАС України не доводився у суді.

ОСОБА_1
перебував на службі в органах внутрішніх справ і його посада прапорщика
внутрішньої служби, молодшого інспектора відділу охорони Бердянської виправної
колонії № 77 відповідно до пункту 2
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх
справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
29.07.1991 року за № 114 віднесена до молодшого начальницького складу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарний
проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або
начальницького складу службової дисципліни. На осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути
накладено такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади (пункт 6
статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ
України»). Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України ««Про
Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» старшим прямим
начальником, яким є начальник Управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань в Запорізькій області ОСОБА_2 було скасовано наказ
начальника Бердянської виправної колонії № 77 від 26.06.2006 року № 223 за
м'якістю. Наказом від 03.07.2006 року за № 43 о/с начальником Управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій
області ОСОБА_2 було звільнено ОСОБА_1 з посади молодшого інспектора відділу
охорони Бердянської виправної колонії № 77 з 26.06.2006 року відповідно до
пункту 63 «д» через службову
невідповідність.

З матеріалів справи установлено, що
ОСОБА_1 24.06.2006 року о 3 годині заступив на пост № 9. Перерахувавши дії ОСОБА_1 під час несення ним
служби на посту № 9 в момент коли була скоєна втеча засудженим, суд першої
інстанції не дав відповідної оцінки цим діям, не відповів на питання чи діяв
ОСОБА_1 відповідно до своїх посадових обов'язків, коли, як вбачається із висновку за матеріалами службового
розслідування по факту скоєння втечі з під охорони засудженим ОСОБА_3,
затвердженого начальником Управління Державного департаменту України з питань
виконання покарань в Запорізькій області
ОСОБА_2 27.06.2006 року (а.с. 35-39)
даний факт (втеча) став можливим, в тому числі, і в результаті незадовільного
несення служби чатовим посту № 9 резервної групи варти з охорони. За результатами службового
розслідування по факту скоєння втечі, було рекомендовано підготувати наказ про
притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників управління та
Бердянської виправної колонії № 77, винних у допущенні надзвичайної події
(а.с.39).

Непрофесійність дій ОСОБА_1 під час
несення служби на посту № 9 24.06.2006 року, на яку вказував відповідач -
Управління не були спростовані судом
першої інстанції та не було доведено
протилежне. З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 не вжив
достатніх заходів що послужило здійсненню втечі засудженим з-під охорони.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам
справи, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а тому у їх задоволенні потрібно відмовити.

Поновлюючи строк звернення до суду,
суд першої інстанції у своєму рішенні вказав,
що позивач дізнався про порушення своїх прав у червні 2007 року від
колишніх своїх співробітників і це на думку суду є підставою для поновлення
строку.

ОСОБА_1 у своєму адміністративному
позові (а.с.2) вказував, що у червні 2007 року він від своїх колишніх
співробітників взнав, що органами прокуратури з цього приводу проводилась
перевірка і прокуратура прийшла до висновку, що він звільнений незаконно.

Факту здійснення органами
прокуратури перевірки з цього приводу не встановлено.

ОСОБА_1 одержав трудову книжку і вже
згідно запису до неї був 17.08.2006 року прийнятий на роботу до філії -
Бердянського відділення № 3129 ВАТ «Ощадбанк» на посаду охоронника відділення
банку.

Відповідно до частин 1
та 3 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах
строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або
іншими законами Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та
іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли
особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може
звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного,
районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня,
коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у
справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово
послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного
стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ
України або до суду. (статті 20 Закону України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України»).

Відповідно
до частини 1 статті 100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач - Управління наполягає на
відмові у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском ОСОБА_1 строку на
звернення до адміністративного суду з
даними позовними вимогами.

З таких підстав, колегія суддів
вважає, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до адміністративного суду з даними
позовними вимогами без поважних причин, а тому суд першої інстанції не мав
законних підстав його поновлювати .

Колегія суддів вважає, що виходячи з
цих обставин немає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до
адміністративного суду і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 потрібно
відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду без
поважних причин.

На підставі вище викладеного,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління повинна бути задоволена,
постанова суду першої інстанції - скасована, у задоволенні позовних вимог
потрібно відмовити у повному обсязі у
зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи та
пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись частинами 1 та 3 статті
86, частинами 1 та 3 статті 99, частиною 1 статті 100, пунктом 3 частини 1
статті 200, пунктом 3 частини 1 статті 202 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій
області на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 3
грудня 2007 року по адміністративній справі
за позовом ОСОБА_1 до Управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій
області, начальника Управління Державного департаменту України з питань
виконання покарань в Запорізькій області ОСОБА_2 про визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на службі, стягнення компенсації за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити у повному обсязі.

Постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької області від 3 грудня 2007 року по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області,
начальника Управління Державного департаменту України з питань виконання
покарань в Запорізькій області ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на службі, стягнення компенсації за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в
Запорізькій області, начальника Управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань в Запорізькій області ОСОБА_2 про визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на службі, стягнення компенсації за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий
суддя:

Судді: