Справа № 22а-9233/2008
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А Іменем україни

25.03.2008 р.

Справа №22а-9223/08×

Київський апеляційний адміністративний суд у складі
колегії суддів:

головуючого: Бєлової
Л.В.

суддів: Бистрик
Г.М.,

Малиніна В.В.

при секретарі: Джуринській
Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Іванківського районного суду Київської
області від 05 вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15до Міністерства Юстиції України, Міністерства
фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного
казначейства України про оскарження дій органу владних повноважень щодо
невиплати грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, щомісячної
премії та матеріальної допомоги, -

В
С Т А Н О В И В :

У липні 2007 року позивачі звернулись до Броварського
міськрайонного суду Київської області з позовом до Міністерства Юстиції
України, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства України про оскарження дій органу владних
повноважень щодо невиплати грошової компенсації сум податку з доходів фізичних
осіб, щомісячної премії та матеріальної допомоги, та просили суд:

- стягнути з
Головного управління Державного Казначейства Міністерства Фінансів України
грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, справленого із
заробітної плати, премії в розмірі 25 % від заробітної плати, матеріальну
допомогу суддів Броварського міськрайонного суду Київської області за 2004-2006
роки на користь позивачів у розмірах визначених на кожного позивача окремо в
позові;

- зобов'язати ТУ ДСА у Київській області виплатити
вказані суми грошової компенсації на користь позивачів у сумах визначених у
позові.

Колегією суддів Броварського міськрайонного суду
Київської області у складі: Головуючого-судді Сердинського В.С., суддів:
Маценко Н.П., Костюк Л.О. ухвалою від 26 липня 2007 року: задоволено заяву про
самовідвід суддів Броварського міськрайонного суду Київської області: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

Суддя-доповідач - Бєлова Л.В.

Справа в апеляційній інстанції №22а-13278/07 Перереєстровано на №
22а-9233/08

Головуючий в першій інстанції - Яковенко В.С.

Справа в першій інстанції № 2-а-47/07р

ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15; адміністративну
справу передано до Іванківського районного суду Київської області (а.с. 51).

Постановою Іванківського районного суду Київської області
від 05 вересня 2007 року позов позивачів задоволено:

- поновлено позивачам пропущений
процесуальний строк на звернення до суду;

- визнано
незаконними дії відповідачів щодо невиплати грошової компенсації сум податку з
доходів фізичних осіб, щомісячної премії та матеріальної допомоги позивачам;

- стягнуто
з Держави в особі Державної судової адміністрації України шляхом списання з
рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному
Казначействі України, МФО 820172, грошову компенсацію сум податку з доходів
фізичних осіб, справленого із заробітної плати, премії в розмірі 25 % від
заробітної плати, матеріальну допомогу суддів Броварського міськрайонного суду
Київської області за 2004-2006 роки на користь:

ОСОБА_1 - 28427 грн. 54 коп.;

ОСОБА_2- 33363 грн. 94 коп.;

ОСОБА_3- 30583
грн. 05 коп.;

ОСОБА_4 - 22542
грн. 54 коп.;

ОСОБА_5 - 30478
грн. 14 коп.;

ОСОБА_6 - 30854
грн. 55 коп.;

ОСОБА_7 - 32475
грн. 10 коп.;

ОСОБА_8 - 28979
грн. 58 коп.;

ОСОБА_9 - 34754
грн. 91 коп.;

ОСОБА_10 - 9853
грн. 43 коп.;

ОСОБА_11 - 35514
грн. 16 коп.;

ОСОБА_12 - 28375
грн. 08 коп.;

ОСОБА_13 - 25043
грн. 34 коп.;

ОСОБА_14 - 28711
грн.22 коп.;

ОСОБА_15- 31967
грн. 50 коп.

Не погоджуючись із вказаною постановою, представником
відповідача - Державної судової адміністрації
України подано апеляційну скаргу.
Так, апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції незаконна та
необґрунтована, оскільки порушено норми матеріального і процесуального права,
неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому просить
скасувати постанову Іванківського районного суду Київської області від 05
вересня 2007 року і прийняти нову постанову, якою стягнути суму податку з
єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної
інстанції не надходило.

Заслухавши
в судовому засіданні суддю доповідача‚ перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч.1 п.2, 201
ч.1 п.1 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову
суду, суд апеляційної інстанції має право змінити її, якщо судом першої
інстанції правильно по суті вирішено справу, але з помилковим застосуванням
норм матеріального чи процесуального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено що позивачі працюють суддями Броварського міськрайонного суду
Київської області. Протягом 2004 - 2006 років з нарахованої позивачам заробітної
плати було утримано податок з доходів фізичних осіб, що не відповідає вимогам
нормативно-правових актів що регулюють правовідносини в цій сфері та, зокрема,
Указу Президента України від 10.07.1995
року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, у ч.1 ст.126 Основного Закону
України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність
суддів гарантується Конституцією і законами України. Складовою цих гарантій
відповідно до ч.1 ст.130 цього Закону є обов'язок держави забезпечувати
фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів.

Відповідно до Закону України «Про
статус суддів» суддя є носієм судової влади, здійснення правосуддя є видом
професійної діяльності, держава повинна створити належні умови діяльності
суддів на задоволення професійних, матеріальних і соціальних потреб. Гарантії
незалежності суддів не можуть бути скасовані чи змінені нормативними актами
України.

Колегія суддів вважає, що надання
судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту, у тому числі
заробітної плати, що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення
незалежності судді.

У рекомендаціях Комітету Міністрів
Ради Європи від 13 жовтня 1994 року 3(94) 12 (994 323) зазначається:
«Незалежність, дієвість та роль суддів має забезпечити те, щоб статус і
винагорода суддів відповідали гідності їхньої професії та відповідальності, яку
вони беруть на себе».

Пунктом 6.1 Європейської Хартії
передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають
право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від
тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути
на їх незалежність та неупередженість.

Отже, особливий порядок
фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх
незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення
незалежного правосуддя.

Втім, розгляд даної справи
посвідчує те, що матеріальне забезпечення суддів України, у тому числі
позивачів, знаходиться не на належному рівні.

Згідно із ч.1 ст.44 Закону України
«Про статус суддів» заробітна плата суддів складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших
надбавок.

На забезпечення гарантованої
Основним Законом України та Законом України «Про статус суддів» незалежності
суддів, Президентом України 10 липня 1995 року прийнято Указ «Про додаткові
заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95, відповідно до абзацу 4 статті
1 якого заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком.

Проте, Указом від 25 грудня 2003
року №1497/2003 Президент України зазначену гарантію незалежності суддів визнав
такою, що втрачає чинність з 1 січня 2004 року.

Обговорюючи питання про можливість
застосування до спірних правовідносин даний Указ Президента України, колегія
суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст.9 КАС України,
суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого
органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода
на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» звернуто
увагу, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню
судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні
права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст
та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод
(абз.1 п.19).

На підставі статті 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до статті 22 Конституції
України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 102 Конституції України
визначено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені. Також
він є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України,
додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Частиною 3 статті 106 Конституції
України встановлено, що Президент України видає укази і розпорядження на основі
та на виконання Конституції і законів України.

Відповідно до статті 68 Конституції
України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів
України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Утверджуючи і забезпечуючи права і
свободи громадян, незалежність судової влади, держава в особі Президента
України шляхом видання останнім Указу від 10 липня 1995 року «Про додаткові
заходи щодо соціального захисту суддів» встановила певні соціальні гарантії
суддям, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичним
засобом здійснення цього права. Невиконання державою своїх соціальних
зобов'язань щодо окремих осіб підриває принцип довіри особи до держави, що
закономірно призводить до порушення принципів соціальної правової держави.

Принципи соціальної держави втілено
також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про
економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній
хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.
Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої)
1996 року, держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального
забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового
посилення тощо.

За змістом положень частин 2 і 3
статті 22 Основного Закону України конституційні права гарантуються, а держава
повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до
скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, Указ Президента України від
25 грудня 2003 року № 1497/2003, яким визнано нечинним положення Указу
Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 про не обкладання заробітної
плати суддів прибутковим податком, фактично скасовує конституційну гарантію
незалежності суддів та забезпечення державою належних умов їх діяльності.

З огляду на вищенаведене, судом
першої інстанції обґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин Указ
Президента України від 25 грудня 2003 року.

Посилання місцевого суду на наявність у
позивачів права на отримання грошової компенсації сум податку, утриманого з їх
доходів, також на підставі Розпорядження уряду від 20 січня 2004р. №22-р є
помилковим, оскільки з урахуванням вищевикладеного цей нормативно-правовий акт
правового значення для вирішення даного спору не має, а тому це посилання суду
підлягає виключенню з оскаржуваного судового рішення.

Крім того колегія Київського
апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення позовних вимог позивачів про стягнення з відповідачів
на користь позивачів премії в розмірі 25 % від заробітної плати, матеріальну
допомогу суддів Броварського міськрайонного суду Київської області за 2004-2006
роки у розмірах визначених постановою суду.

Стосовно твердження апелянта про те
що він є неналежним відповідачем по справі апеляційний суд вважає таке
твердження необґрунтованим виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.126 Закону
України «Про судоустрій України» Державна судова адміністрація України здійснює
матеріальне і соціальне забезпечення суддів та виконує функції головного
розпорядника бюджетних коштів на утримання останніх, а тому суд першої
інстанції правильно визначився про стягнення з зазначеної судової установи
утриманих із заробітної плати позивачів сум податку та зобов'язання Державне
Казначейство України провести відповідні видатки з державного бюджету.

Відповідно до
п.15, ч. І, ст.2 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів є бюджетні установи в особі їх
керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують
повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Відповідно до
статті 120, 126 Закону України "Про судоустрій України" та Положення
про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Указом Президента
України від 03.03.2003 № 182/2003, Державна судова адміністрація України
виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів Державного бюджету України щодо матеріального забезпечення діяльності
судів.

Конституційний
Суд України у своїх рішеннях зазначав, що пільги, компенсації, гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній
життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття
нових законів, або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції
України не допускається.

Статтею 11
Закону України "Про статус суддів" визначено, що передбачені цим
Законом гарантії незалежності суддів, включаючи заходи його правового захисту,
матеріального і соціального забезпечення, не можуть бути скасовані або знижені
іншими нормативними актами України.

Правова позиція з цього питання закріплена в п.7 рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року по справі №1-27/2004
рік, де зазначено, що надання суддям пільг,
компенсацій і гарантій не може ставитися у залежність від бюджетного
фінансування.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції
відсутні, проте, з урахуванням зазначеного вище, воно має бути частково
змінено, а саме, - з мотивувальної частини постанови Іванківського районного суду
Київської області від 05 вересня 2007 року - виключити посилання суду на
Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р як на
одну з підстав задоволення адміністративного позову.

Керуючись
ст.ст.160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу
Державної судової адміністрації
України задовольнити частково.

Постанову
Іванківського районного суду Київської області від 05 вересня 2007 року змінити,
виключивши з її мотивувальної частини посилання суду на Розпорядження Кабінету
Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р як на одну з підстав
задоволення адміністративного позову.

В решті
постанову Іванківського районного суду Київської області від 05 вересня 2007
року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий
суддя

Судді: