Справа № 22-а-1372/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

інстанції - Шальєва В.А.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2008 року м. Донецьк

справа №
22-а-1372/08 (22-а-6142/07)

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів:
Шаптала
Н.К., Колеснік Н.К.

при секретарі за
участю : позивача представника відповідача

ОСОБА_1 ОСОБА_2
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
Пенсійного фонду України у м. Димитрові Донецької області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

15 листопада 2007 року

по адміністративній справі

№ 2-а-4090/07

за позовом

ОСОБА_2

до

Управління Пенсійного фонду України у м. Димитрові
Донецької області

про

визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2007
року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач вважає,
що йому як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, інваліду 2 групи необхідно виплачувати пенсію в розмірі який
дорівнює 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75 % від
розміру мінімальної пенсії за віком.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2007 року позов
ОСОБА_2задоволено повністю.

Судом
встановлено наявність у позивача права на отримання пенсії у розмірах,
встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”. При цьому
зобов'язавши відповідача перераховувати пенсію позивачу в подальшому у
відповідності до змін діючого законодавства та встановлення нових розмірів
прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян.

Не погодившись
з таким рішенням, Управління Пенсійного фонду України у м. Димитрові Донецької
області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, необхідність визначати мінімальний розмір пенсії
за віком відповідно до постанов КМУ.

Представник
відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив
її задовольнити, проти чого заперечував позивач.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали
справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду
України у м. Димитрові Донецької області підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції необхідно зміні з наступних підстав.

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

ОСОБА_2 належить
(віднесений) до категорії 1 як особа, яка є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, йому встановлена 2 група інвалідності, що
підтверджується відповідними
посвідченнями.

З 1 січня 2004
року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його преамбули
визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим
преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до
цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне
забезпечення.

Право громадян
України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розділ 8 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (надалі -
спеціальний закон) передбачає правила призначення та виплати пенсій і
компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу
визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права на державну пенсію.

Приписами
зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року максимальний розмір
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі
заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством),
призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках відповідно до цього Закону, не
може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом
першим частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, на місяць згідно із Законом № 489-5 від 19 грудня 2006
року. Такий самий граничний розмір визначений даною статтею для пенсій
призначених у 2006 році відповідно до Закону № 3235-15 від 20 грудня 2005 року.

Стаття 50 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
відповідних розмірах, зокрема інвалідам 2 групи - 75 відсотків мінімальної
пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного
Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Згідно
частини третьої ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія
у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частина
четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій
для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчим по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Посилання
відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою
визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок
чого відповідач керувався розміром 19 гривень 91 копійка, що визначені
постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі
змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не
приймає, оскільки ототожнювати порядок і
розмір в силу різного правового навантаження цих значень неможливо.

Колегія судів зазначає, що даною нормою
визначений для даної категорії нижчий
розмір державних пенсій. Таким чином, якщо нормами статті 49
спеціального закону передбачений максимальний розмір, то частиною 4 статті 54
даного закону нижчий розмір державної пенсії для інвалідів, віднесених виключно
до першої категорії, та у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення
правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при
реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №
966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії” від 5 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого
прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального
розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 3
статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що
діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу,
а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 62
Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006
року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття
була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій
редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка
втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406
гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

Таким чином, для
позивача як інваліда 2 групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної пенсії повинен
розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Обґрунтування
відповідачем своєї позиції посиланням на постанови Кабінету Міністрів України
від 03 січня 2002 р. № 1 спростовується також приписами пункту 1 та 6 статті 92
Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія
його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону, а також абзацом 2 преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом
2 частини 1 статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального закону,
якими передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. До приведення
законодавства України у відповідність із Законом України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” закони України та інші нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення,
не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою
даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень
принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так
і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи
зазначене суд 1-ої інстанції правильно визнав дії відповідача неправомірними та
зобов'язав перерахувати пенсії.

Колегія суддів
вважає, що дії Управління щодо виплати пенсій позивачу (державної та
додаткової) у розмірах менших від восьми
мінімальних пенсій за віком є неправомірними, оскільки не відповідають вимогам
частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2суд першої інстанції помилково
зобов'язав Управління Пенсійного фонду України у м. Димитрові Донецької області
провести перерахунок пенсії саме з 01.04.2007р.

Так у відповідності зі ст. 45
Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV у разі виникнення
права на підвищення пенсії її перерахунок проводиться - з першого числа місяця,
в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з
усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа
наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після
15 числа.

Як вбачається із
матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м.
Димитрові Донецької області із заявою про перерахунок пенсії - 03.09. 2007р.,
тобто до 15 числа місяці, а тому перерахунок призначеної пенсії необхідно
проводити з першого числа місяця, в якому пенсіонер
звернувся за перерахунком пенсії.

Враховуючи
викладене колегія суддів вважає необхідним постанову суду 1 інстанції в цій
частині змінити і зазначити, що проводити перерахунок
пенсії ОСОБА_2 у відповідності зі ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком у відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, ч. 3 ст. 4 Закону
України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року № 966-XIV, і
відповідних статей Законів України «Про Державний бюджет України на 2007
рік» необхідно
згідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV з
01.09.2007р.

В іншій частині
судом першої інстанції прийнято постанову з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198,
202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Димитрові Донецької області -
задовольнити частково.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду
від 15 листопада 2007 року у справі № 2-а-4090/07 за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у м. Димитрові Донецької області, про
визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - змінити,
зазначити, що проводити перерахунок пенсії ОСОБА_2
необхідно з 01.09.2007р.

В іншій частині
постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця
з моменту проголошення, а в разі складання в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу і проголошення вступної та резолютивної частин
постанови, з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Головуючий у 1 інстанції - Шальєва
В.А.

Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

01 квітня 2008 року м. Донецьк

справа №
22-а-1372/08 (22-а-6142/07)

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Н.К.

при секретарі за
участю : позивача представника відповідача

ОСОБА_1 ОСОБА_2
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
Пенсійного фонду України у м. Димитрові Донецької області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

15 листопада 2007 року

по адміністративній справі

№ 2-а-4090/07

за позовом

ОСОБА_2

до

Управління Пенсійного фонду України у м. Димитрові
Донецької області

про

визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Димитрові Донецької області -
задовольнити частково.

Постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 15
листопада 2007 року у справі № 2-а-4090/07 за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у м. Димитрові Донецької області, про визнання дій
протиправними та зобовязання вчинити певні дії - змінити, зазначити, що проводити перерахунок пенсії ОСОБА_2 необхідно з 01.09.2007р.

В іншій частині
постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця
з моменту проголошення, а в разі складання в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу і проголошення вступної та резолютивної частин
постанови, з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: