Справа № 22-а-4252/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кучменко Л.А
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 квітня 2008 року справа
№ 22-а-4252/08
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:
судді
суддів при секретарі
Василенко Л.А., Дяченко С.П. Чуріковій Я.О.
розглянувши у відкритому апеляційну скаргу
судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення Дебальцівської міської
ради Донецької області
Дебальцевського міського суду Донецької
по справі
№ 2-а-21/08
Управління праці та соціального захисту
населення Дебальцівської міської ради Донецької області
визнання дій неправомірними, стягнення
недоотриманої допомоги на оздоровлення, -
В С Т А Н О В И Л А :
21.01.2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним
Постановою Дебальцевського міського суду
Донецької області від 26.02.2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Дебальцівської міської ради Донецької області про стягнення грошових сум
на оздоровлення за 2005-2007 роки було задоволено частково, а саме задоволено
за 2005 та 2007 роки. В частині стягнення щорічних виплат на оздоровлення за
2006 рік позивачу відмовлено, оскільки відповідно до п.37 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006 рік» дія
абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік.
Суд першої інстанції при розгляді
справи встановив, що позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції 2 категорії та перебуває на обліку у
відповідача, при цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати
з 1 січня 2005 року у розмірі 262
гривні на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 гривень на місяць, з 1 липня 2005
року - 310 гривень на місяць, з 1 вересня 2005 року - 332 гривні;
з 1 січня 2007 року - 400 гривень на
місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень.
В порушення зазначених норм відповідачем щорічна допомога
у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і не сплачена. Фактично
нараховано та сплачено (а.с. 12):
2005 рік - 100 грн. - 12.10.2005 р.;
2007 році - 100 грн. - 16.05.2007 р.
Таким чином, суд першої інстанції
вирішив, що позивач щорічно повинен був отримати від відповідача разову грошову
допомогу у таких розмірах:
рік - (332 гривень х 5) - 100 гривень = 1660 гривень;
рік - (420 гривні х 5) - 100 гривень = 2100 гривень.
Тобто судом було встановлено, що
фактично за 2005 та 2007 роки відповідачем було недоплачено позивачеві сума
щорічної разової допомоги у розмірі 3460 грн.
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, він здійснював виплати, керуючись Постановою
№ 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Наполягав на застосуванні
ст.ст. 99, 100 КАС України стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду
які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне її задовольнити частково, з
Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.
до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п`яти
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
виплатило щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі за 2005 - 2007 роки - по
100 грн., встановлені Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова №562).
до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
постановою № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної
допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень.
моменту прийняття постанови № 562 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2005-2007 роки, у той час як Верховною
Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати,
щорічно затверджувався державний бюджет.
оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2005 та 2007 роки, а не
постанова № 562.

Обґрунтовано
суд першої інстанції також не визнав дії відповідача неправомірними при
нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році, врахувавши, що дія
абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині
виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України. Тому не можна
стверджувати, що дії відповідача в цій частини були протиправними.

Зупинення
дії закону не дає право його застосовувати. Такі ж висновки й Верховного Суду
України в аналогічному по суті спору, викладені в Ухвалі від 20 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2 до ВВДФССНВВПЗУ в м. Добропіллі про
відшкодування моральної шкоди.

Положення пункту 30
статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати -абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від
09.07.2007 р.

Згідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким
чином, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі 100 гривень у 2007 році суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними.

Проте
місцевий суд припустився помилки, не врахувавши наступне.

В суді
першої інстанції (зокрема, а.с.11-13) та в апеляційній скарзі відповідач
наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду,
передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

Як вказувалось раніше, з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся
в січні 2008 року, в той час як перелічені вище вимоги, зокрема, стосуються
виплати недоплаченої, на думку позивача, щорічної допомоги на оздоровлення за
2005 рік, яка була сплачена ОСОБА_1 12.10.2005 року.

Річний строк звернення до суду передбачений в ст. 99 КАС
України. Виплата допомоги на оздоровлення мала щорічний характер, тому про
порушення свого права, якщо позивач вважав своє право порушеним, він міг
дізнатися при виплаті допомоги за відповідний період. Незнання законодавства не
є поважною причиною пропуску такого строку. Будь-яких інших підстав для
поновлення строку звернення до суду позивачкою не наведено та не доведено.

Місцевий суд взагалі хибно вважав, що вказаний строк
звернення до суду позивачем не порушено, оскільки порушення прав позивача
нібито мало місце в 2007 році після письмової відмови відповідача задовольнити
вимоги ОСОБА_1 Посилання на ч.4 ст. 99 КАС України є недоречним, оскільки
звернення позивача до відповідача за роз'ясненнями або з проханням (вимогою)
виконати певні дії (сплатити допомогу, в т.ч. за минулий час) не є передбаченим
законом порядком вирішення спору, що мається на увазі в ч.4 ст. 99 КАС
України.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи
викладене, вище перелічені вимоги ОСОБА_1 підлягають відхиленню по сплаті
допомоги на оздоровлення за 2005 рік. Саме в цій частині постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

Стосовно
виплати недоплаченої допомоги за 2007 рік суд першої інстанції також допустився
арифметичної помилки.

Згідно
ст. 76 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” з 1 квітня
2007 року (тобто й на час виплати відповідної допомоги позивачу - 16.05.2007
року) розмір мінімальної заробітної плати становив 420 гривень. Позивачу
відповідачем сплачено за 2007 рік 100 гривень. Недоплата ОСОБА_1 складе: 420 х
5 = 2100 - 100 = 2000 гривень.

Тобто в
частині стягнення на користь позивача 2000 гривень допомоги на оздоровлення за
2007 рік судове рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

В
повному обсязі постанова складена 18.04.2008 року.

Керуючись
ст.ст. 195-196, п.п. 1,3 ч.1 ст. 198,
ст. 200, п.4 ч.1 ст. 202, п. 1,3 ч.1 ст.
205, ст. 206, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

П О С Т
А Н О В И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Дебальцівської міської ради Донецької області - задовольнити
частково.

Постанову
Дебальцевського міського суду Донецької області від
26 лютого 2008 року у справі № 2-а-21/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Дебальцівської міської ради Донецької області
«про визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення» - скасувати в частині стягнення щорічної разової грошової
допомоги на оздоровлення за 2005 рік.

Постанову
Дебальцевського міського суду Донецької області від
26 лютого 2008 року у справі № 2-а-21/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Дебальцівської міської ради Донецької області
«про визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення» - в частині стягнення щорічної разової грошової допомоги
на оздоровлення за 2007 рік в сумі 2000 гривень - залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: