Справа № 2а-9114/2007
Суддя: Попова О.Г.
Дата ухвалення: 2008-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-9114/07
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 березня 2008
року
м.
Житомир

Житомирський
окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді
Попової О.Г.

суддів: Хаюка С.М.,

Капустинського М.М.,

при
секретарі Снігірьовій О.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Житомирі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів
України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України,
Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області
про стягнення недоотриманого щомісячного
грошового утримання,-

встановив:

Позивач, що працював заступником голови
обласного (апеляційного) суду Житомирської області, звернувся з
адміністративним позовом до відповідачів про стягнення недоотриманого
щомісячного грошового утримання. В
обґрунтування позову позивач, посилались на те, що Кабінетом Міністрів України
30 червня 2005 року було прийнято постанову №514 „Про оплату праці Голови,
першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України”, якій
надана зворотна дія в часі-набрання її чинності з 1 червня 2005 року.
Зазначеним в постанові особам були підвищені посадові оклади та встановлені
відповідні системи оплати їх праці. Що ж
стосується суддів загальних судів, то лише 3 вересня 2005 року Кабінетом
Міністрів України було прийнято постанову № 865 „Про оплату праці суддів”, якою
підвищено їм посадові оклади пропорційно до окладів Голови та заступників
Голови Верховного Суду України. Однак, набрання чинності цієї постанови було
визначено на майбутнє - з 1 січня 2006 року (п.5 постанови Кабінету Міністрів
України). Позивач вважає, що впродовж семи місяців 2005 року він отримував
значно менше щомісячне грошове утримання та просить стягнути з Міністерства
фінансів України шляхом списання коштів з розрахункового рахунку Державного
казначейства України недоотримане щомісячне довічне грошове утримання в сумі 45957,73
грн.

В судове засідання позивач не з»явився.
Направив до суду заяву про розгляд справи без нього.

Представники відповідачів Кабінету Міністрів
України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України,
Судової адміністрації України в судове засідання не з»явились. Про день, час та
місце судового розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення.
Заперечень, які б спростовували доводи позову не надали.

Представник
відповідача Апеляційного суду Житомирської області в судове засідання не
з»явився. Направив до суду заяву про розгляд справи без представника
відповідача.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши
надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до Конституції України та Закону
України „Про статус суддів” позивач має право на належне матеріальне та
соціальне забезпечення.

Відповідно до ст.44 Закону України „Про
статус суддів”, заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій,
доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового
окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків
його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків
посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Тобто, відповідно до норм вказаного Закону,
гарантований мінімальний посадовий оклад судді не може бути меншим
встановленого ст.44 цього Закону в співвідношенні до окладу Голови Верховного
Суду України. Недодержання цього принципу є порушенням конституційного права
суддів на отримання заробітної плати не нижче від визначеної Законом, та
порушенням конституційних гарантій щодо незалежності та недоторканості суддів.

Кабінет Міністрів України лише 3 вересня 2005
року привів посадові оклади суддів у відповідність з вимогами ст.44 Закону
України „Про статус суддів”, однак не усунув порушення вимог цього Закону і не
привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою
співвідношення одночасно з окладом Голови Верховного Суду України, а саме з 1
червня 2005 року, оскільки надав Постанові №865 від 3 вересня 2005 року „Про
оплату праці суддів” чинності з 1 січня 2006 року (п.5 Постанови).

Постановою Вищого Адміністративного Суду
України від 16 травня 2007 року за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі
Кабінету Міністрів України, визнано п.5 Постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року №865 „Про оплату праці суддів” незаконним. Цією ж
постановою суду допущено поворот виконання Постанови Кабінету Міністрів України
№ 865, визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з Постановами Кабінету
Міністрів України від 30.06.2005 року № 513 та № 514 з питань оплати праці
керівників судів, тобто з 1 червня 2005 року.

Відповідно до
ст.43 Закону України „Про статус суддів” довічне грошове утримання суддів у відставці залежить від розміру заробітної плати судді,
що працює на відповідній посаді.

За сім місяців 2005 року позивачем
недоотримано щомісячного грошового утримання
в зазначеному вище розмірі, що стверджується розрахунком щомісячного грошового утримання
за червень-грудень 2005 року, наданим Апеляційним судом Житомирської області.
Відповідачі фактично погодились з таким розрахунком, оскільки не оспорили його,
а тому він приймається судом, і вказані в розрахунку суми недоотриманого
щомісячного грошового утримання слід стягнути на користь позивача.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних
положень Закону України „Про судоустрій України”, ст.ст.120,126 цього Закону та
Положення про Державну судову адміністрацію України, остання з 1 січня 2003
року є головним розпорядником бюджетних асигнувань, які передбачені на
утримання судової влади, а Державне казначейство України, відповідно до ст.48
Бюджетного Кодексу України та п.1 ч.4 Положення про Державне казначейство
України, здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних
коштів.

Крім того, Законом України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” Державній судовій адміністрації України встановлені
бюджетні призначення за програмою „Виконання рішень судів на користь суддів” на
суму 9500,0 тис.грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
недоотримане грошове утримання позивачу
слід стягнути з Державної судової адміністрації України і зобов'язати Державне
казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені
Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою „Виконання
рішень судів на користь суддів”, а саме
стягнути на користь ОСОБА_1
45957,73 грн.

В задоволенні позову до інших відповідачів
слід відмовити.

Керуючись ст.130 Конституції України, ст.44
Закону України „Про статус суддів”, ст.ст.86,158-163,167,254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної судової адміністрації
України на користь ОСОБА_1 45957,73 грн. недоотриманого довічного щомісячного
грошового утримання.

Зобов'язати Державне казначейство України
провести видатки з Державного бюджету, передбачені Державній судовій
адміністрації України за бюджетною програмою „Виконання рішень судів на користь
суддів”.

В задоволенні позову до Кабінету Міністрів
України, Міністерства фінансів України,
Апеляційного суду в Житомирській області - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10
днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга подається у тому ж порядку
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча:

Судді: