Справа № 2-а-4227/2008
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2008-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2008 р. Справа № 2-а-4227/08

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Мельник-Томенко Жанна Миколаївна,

При секретарі судового засідання: Пивовар Інні Михайлівні

За участю
представників сторін:

позивача :
ОСОБА_2, представник за довіреністю

відповідача
: Грабар Р.М., представник за
довіреністю

розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління праці та соціального захисту населення
Калинівської районної державної адміністрації

про: визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання до
вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ :

Подано позов до
Управління праці та соціального захисту населення Калинівської районної
державної адміністрації про зобов'язання
виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є інвалідом ІІ
групи і дана інвалідність пов'язана з виконанням обов'язків по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У зв'язку з цим, позивачу видане
посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи,
категорії 1. Позивач вважає, що у відповідності до ст.. 48 Закону України “Про
статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”він має право на отримання одноразової компенсації як інвалід ІІ
групи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Проте, вказану компенсацію
позивач не отримав, оскільки Законом України “Про Державний бюджет України на
2007 рік” дію ч. 1, 6, 7 ст. 48 Закону України “Про статус і соціальних захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”зупинено. Однак,
ст.. 70 Закону України “Про статус і соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”дія цього закону не може
зупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.
Крім цього, рішенням Конституційного суд України від 09.07.2007 року №6-рп
визнано неконституційним п. 30 ст. 71 Закону України “Про державний бюджет
України на 2007 рік”.

За таких підстав, позивач просить суд зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення у Калинівському районі
здійснити виплату одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних
плат, що відповідності до ст.. 76 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”становить 18900 грн. (420х45=18900).

У судовому засіданні представник позивача збільшив
позовні вимоги та просив суд визнати бездіяльність відповідача протиправною та
стягнути 20250 грн. одноразової компенсації, оскільки відповідно до ст. 76
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”розмір мінімальної
заробітної плати з 01.10.2007 року становить 460 грн., а тому загальний розмір
допомоги складає 20250 грн. (460х45=20250). Крім того, відповідно ч. 4, ч. 7 ст.
48 Закону України “Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”позивач має право на виплату щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат і виплачується з розрахунку розміру заробітної
плати яка визначається на момент виплати. Таким чином, за період з 2005 р. по 2007 рік недоплата
допомоги на оздоровлення позивачу становить 6540 грн. Враховуючи викладене,
представник позивача просив суд стягнути з відповідача одноразову компенсацію в
розмірі 20250 грн. та недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі
6540 грн. за період з 2005-2007 роки.

Представник відповідача позов не визнав, вказавши, що
відповідно до ст.. 62 Закону України “Про статус і соціальних захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”його застосування
проводиться у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами
державної виконавчої влади. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”управління праці та соціального захисту
населення постраждалим громадянам згідно діючого законодавства нараховується і
виплачується компенсаційна виплата. Згідно постанови Верховної ради України від
20.02.1996 року № 49/96ВР, тарифні ставки та оклади, розраховані на основі
мінімальної заробітної плати, здійснюються у розмірах, які діють станом на 01.02.1996
року, а саме інвалідам ІІ групи -284 грн. 40 коп. Крім того, Законом України
“Про Державний бюджет України на 2007 року”зупинено абз. 3 ч. 1 ст. 48 на 2007
рік в частині виплати компенсації і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати, інвалідам ІІ групи -45 мінімальних заробітних
плат. Враховуючи викладене, представник відповідача просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог, оскільки одноразова компенсація та щорічна допомога
на оздоровлення позивачу виплачені у відповідності до чинного законодавства.
Крім того, представник відповідача вказала, що позивачем пропущено строк
визначений ст.. 99 КАС України щодо позовних вимог за 2005-2006 роки, а тому у
відповідності до ст.. 100 КАС України, просила суд на цій підставі відмовити в
задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача,
представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС першої категорії, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1.

У відповідності до ст. 48 (в редакції Закону № 536 від
25.03.1999 року) Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”одноразова компенсація
особам, які стали
інвалідами, та сім'ям, які
втратили годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи, виплачується
інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати,
яка склалася на момент
встановлення інвалідності чи
втрати годувальника. Щорічна допомога
на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення. Виплати, зазначені в цій статті, проводяться
протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності.

Згідно абзацу 4 ч.4 ст.48 вказаного Закону визначено, що
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії
щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат. Згідно ч.5 ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”щорічна
допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту населення.

Відповідно до довідки № 338185 від 20.10.1997
року,ОСОБА_1 являється інвалідом ІІ групи, захворювання пов'язане з роботою по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС.

Враховуючи викладене право в позивача на отримання
одноразової компенсації у відповідності до ст. 48 Закону України “Про статус і
соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” виникло в жовтні 1997 року.

Відносно права позивача на стягнення щорічної допомоги
на оздоровлення за період з 2005 року по 2006 рік, то вказана позовна вимога
задоволенню не підлягає, оскільки позивачем пропущено річний строк звернення до
адміністративного суду. Строк звернення з позовною вимогою про стягнення
допомоги на оздоровлення за 2005 рік закінчився 01.09.2006 року, оскільки
Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності 01.09.2005 року.
Відповідно, строк звернення до адміністративного суду з вимогою про стягнення
допомоги на оздоровлення за 2006 рік, закінчився 01.09.2007 року. Проте, в
адміністративний суд позивач звернувся 28.09.2007 року, тобто з пропуском
строку визначеного ст.. 99 КАС України.

Крім того, управлінням праці та соціального захисту
населення Калинівської райдержадміністрації було виплачено щорічну допомогу на
оздоровлення за 2005, 2006 р.р. у відповідності до Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від
28.02.1991 р. № 796-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України “Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від
26.07.1996 р. № 836. Таким чином, ОСОБА_1 отримав щорічну допомогу на оздоровлення за ці роки
як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії у розмірі 120 грн.

Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Тобто, позивач повинен був звернутися до суду на протязі
року, коли йому стало відомо про порушення його права.

За таких підстав, у відповідності до ст.. 100 КАС
України, суд дійшов до висновку, що в задоволенні даних позовних вимог слід
відмовити, оскільки на цьому також наполягає і відповідач.

Відносно позовної вимоги про стягнення допомоги на
оздоровлення за 2007 рік, вона підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх
адекватного соціального захисту, Верховна Рада України у 2006 році доповнила
Закон України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”статтею 71, в якій встановлено, що дія
положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про
внесення змін до цього Закону (Закон №231-V від 5 жовтня 2006 року).

Судом встановлено, що встановлений ще у 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом багатьох років не змінювався, незважаючи на постійне збільшення
мінімальної заробітної плати, тому не відповідає розміру, встановленому
Законами України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції
України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а
статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в
Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права
парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім -своїми нормативно-правовими актами
змінювати положення законів.

Згідно ст.. 71 Закону України “Про Державний бюджет на
2007 рік”положення пункту 30 статті 71
втратило чинність, як таке, що
визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного суду N
6-рп/2007 від 09.07.2007 30) в
частині надання безпроцентних та пільгових позик - пунктів 21 і 29 частини
першої статті 20, пунктів 1 і 7 частини
першої статті 21, пунктів 5 і 12
частини першої статті 22, пункту 1 частини першої статті 23, пункту
5 частини першої
статті 36; в
частині виплати компенсацій і
допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати - пунктів 6 та 8
частини першої статті 30, пункту 1
частини першої статті
36, абзаців другого,
третього та четвертого частини
першої статті 37, абзаців
другого, третього, четвертого частини
першої та частини другої статті 39, статей 40, 41, 44, абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої
статті 48 Закону
України "Про статус
і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Дане рішення
Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що
визнані неконституційними.

Відносно розміру щорічної допомоги на оздоровлення у
відповідності до ч. 5 ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”становить п'ять
мінімальних заробітних плат. Згідно ст.. 76 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік”з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної
плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року -420 гривень, з 1 липня 2007
року - 440 гривень та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень.

Отже, виплата позивачу допомоги на оздоровлення на 2007
рік у розмірі 120 грн. не відповідає чинному законодавству. Враховуючи
викладене, бездіяльність Управління праці та соціального захисту щодо невиплати
щорічної допомоги позивачу на
оздоровлення у 2007 році, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що
склалась на момент виникнення права на виплату, являється протиправною.

Враховуючи викладене, для захисту прав та законних
інтересів позивача необхідно зобов'язати Управління праці та соціального
захисту населення Калинівської районної державної адміністрації нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2007 рік, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на
момент виникнення права на виплату.

При вирішенні даної справи суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на
підставі, у межах
повноважень та у
спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з
використанням повноваження з
метою, з якою
це повноваження надано;

3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття
рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з
урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.92 Конституції
України, ст.ст. 7, 70, 71, 99, 100, 158-163, 186, 256 КАС України,
Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та
соціального захисту населення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької
області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік у відповідності до ст.. 48 Закону України “Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на момент виникнення права на виплату.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту
населення Калинівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити
ОСОБА_1щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік у відповідності до ст. 48
Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”виходячи
із розміру мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату.

В іншій частині
позовних вимог, - відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може
бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому
апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала
суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний
текст поставнови виготовлений 17.03.2008 р.

Суддя/підпис/ Мельник-Томенко
Жанна Миколаївна