Справа № 2а-55/2007
Суддя: Костюкевич О.К.
Дата ухвалення: 2007-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2а-55/2007р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2007 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в
складі: головуючого - судді Костюкевича O.K.

при
секретарі: Березовської О.Д.,

прокурора
Клок О.М.,

позивача
ОСОБА_1,

представники
третьої особи Саско
В.А., Новодольської Л.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька, позовну заяву

прокурора м.Луцька
в інтересах ОСОБА_2,
ОСОБА_2

,
ОСОБА_3 до Луцького міського голови, Луцької

міської
ради, третя особа на стороні відповідача Приватного підприємства
„Телфорт", про

визнання
незаконним і скасування розпорядження міського голови №253-рр від 18.04.2002

року і
частково рішення міської ради №1/13 від 26.04.2002 року,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м.Луцька звернувся в суд в інтересах громадян
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Луцького міського голови, Луцької міської ради,
третя особа на стороні відповідача Приватного підприємства „Телфорт" про
визнання незаконним і скасування розпорядження міського голови №253-рр від 18.04.2002
року і частково рішення міської ради №1/13 від 26.04.2002 року.

Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що розпорядженням
Луцького міського голови №253-рр від 18.04.2002 року включено частину
нежитлового підвального приміщення за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 95
кв.м., в перелік об"єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.
Зобов"язано відділ обліку майна міської комунальної власності здійснити
приватизацію вищевказаної частини підвального приміщення шляхом викупу його
орендарем - ПП "Телфорт". Пізніше 26.04.2002 року, рішенням №1/13
Луцька міська рада затвердила вищезазначене розпорядження міського голови,
прийняте в міжсесійний період. Вважають, що вищевказане розпорядження Луцького
міського голови та рішення міської ради в частині затвердження вищезазначеного
розпорядження є незаконними і їх слід скасувати, з наступних підстав. Згідно
ч.2 ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду"
власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і
зобов"язані брати участь у загальних витратах, пов"язаних з
утриманням будинку і прибудинкової території. Допоміжні приміщення (кладовки,
сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають. Згідно роз'яснення Конституційного Суду України
допоміжні приміщення відповідно до п.2 ст.10 вищезгаданого Закону стають
об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку,
тобто їх спільним майном одночасно із приватизацією квартири, що засвідчується
свідоцтвом про право власності на квартиру. Громадяни

2

ОСОБА_2., ОСОБА_3.
та ОСОБА_1. є власниками квартир
в будинку АДРЕСА_1 і таким чином співвласниками
зазначеного підвального приміщення. А тому відчуживши частину підвального
приміщення без згоди власників квартир будинку АДРЕСА_1, міська рада фактично
позбавила їх права власності на дане підвальне приміщення.

Крім цього, відповідно до вимог ст.26 Закону України „Про
місцеве самоврядування в України" виключно до компетенції рад відноситься
прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.
Вказаним Законом не надано права міському голові приймати рішення про
визначення об"єктів приватизації. Таким чином, просили розпорядження
Луцького міського голови №253-рр від 18.04.2002 року „Про приватизацію частини
не житлового підвального приміщення за адресою АДРЕСА_1" та рішення
Луцької міської ради №1/13 від 26.04.2002 року „Про затвердження розпорядження
міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету виданих в
міжсесійний період" в частині затвердження вищевказаного розпорядження
міського голови слід визнати незаконним і скасувати.

В судовому засіданні прокурор та особи в інтересах яких
пред"явлено позов, ОСОБА_2., ОСОБА_1., позовні вимоги підтримали повністю.
Додатково суду пояснили, що в них у вказаному підвальному приміщенні існували
кладові, які вони використовували для зберігання інвентаря та консервації.
Після продажу підвалу, вказані кладові були знищенні представниками ПП
„Телфорт". Про отримання дозволу на влаштування кладових приміщень вони не
звертались. Крім цього, не оскаржували дій по знесенню вказаних кладових
приміщень.

Представник відповідачів позову не визнав, суду пояснив,
що розпорядження міського голови №253-рр від 18.04.2002 року „Про приватизацію
частини нежитлового підвального приміщення за адресою АДРЕСА_1" та рішення
Луцької міської ради №1/13 від 26.04.2002 року „Про затвердження розпорядження
міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету виданих в
міжсесійний період" в частині затвердження вищевказаного розпорядження
міського голови є законними та видані в чіткій відповідності до діючого
законодавства. Просив в позові відмовити.

Представники третьої особи Саско В.А. та Новодольська
Л.В. позову не визнали. Суду пояснили, що спірне підвальне приміщення ніколи не
використовувалось жильцями будинку^ для влаштування кладових. Воно завжди
використовувалось для промислових потреб. У зв"язку з цим, в позові слід
відмовити.

Судом встановлено, що громадяни ОСОБА_3., ОСОБА_2.,
ОСОБА_1., є власниками квартир відповідно №26, №30, №31 в будинку АДРЕСА_1
згідно свідоцтв про право власності на житло від 23.01.1995 року, від 1.04.1993
року, від 25.02.1999 року. Крім цього, є особами пенсійного віку.

Згідно розпорядження Луцького міського голови №253-рр від
18.04.2002 року „Про приватизацію частини не житлового підвального приміщення
за адресою АДРЕСА_1" було включено частину не житлового підвального
приміщення за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 95 кв.м. в перелік
об"єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Рішенням Луцької міської ради віл 26.04.2002 року №1/13
„Про затвердження розпорядження міського голови, секретаря ради та рішень
виконавчого комітету, виданих в міжсесійний період" було вирішено
затвердити розпорядження міського голови, секретаря ради, видані в міжсесійний
період від 18.04.2002 року №253-рр про відчуження частини нежитлового
підвального приміщення за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до договору купівлі - продажу від 10.06.2002
року спірне підвальне приміщення було продане Приватному підприємству
„Телфорт".

З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи
№6403 (а.с.інвентаризаційної №4) вбачається, що в поверхневому плані спірного
підвального приміщення відсутні приміщення кладових.

3

З довідок ЖКП №3 №388 від 23.11.2006 року, ВАТ „Луцький
пивзавод" за №182 від 23.11.2006 року, угоди №80/12 оренди нежитлових
приміщень від 30.06.1998 року, вбачається факт використання спірного
підвального приміщення загальною площею 95 кв.м. для господарських потреб
Луцької міської ради та ВАТ „Луцький пивзавод".

Аналізуючи пояснення сторін, зібрані та дослідженні в
ході судового розгляду справи письмові докази суд приходить до висновку, що
позов безпідставний та до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ч.2 ст.10 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних
будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і зобов"язані брати участь у загальних
витратах пов"язаних з утриманням будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.)
передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не
підлягають.

Як встановлено в судовому засіданні спірне підвальне
приміщення в якості підвалу для жильців будинку НОМЕР_1 ніколи не
використовувалось та не використовується, навпаки в судовому засіданні доведено
факт використання вказаного приміщення для господарсько - промислових потреб
(оренда, для влаштування фірмового магазину), а тому визнати належність
спірного підвального приміщення площею 95 кв.м. як допоміжного приміщення
багатоквартирного будинку НОМЕР_1 є неможливим.

Крім цього, судом не приймається до уваги твердження
прокурора про незаконність включення частини нежитлового підвального приміщення
за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 95,0 кв.м. в перелік об"єктів, що
підлягають приватизації шляхом викупу, так як дане питання вирішено
розпорядженням міського голови з перевищенням своїх повноважень, у зв"язку
з тим, що по даному конкретному питанню рішення сесії було прийнято 26.04.2002
року №1/13, і лише після прийняття рішення сесією міської ради дане спірне
приміщення було відчужене.

У
зв"язку з цим в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 122-164
Кодексу адміністративного судочинства України, ст.10 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду" -

ВИРІШИВ:

В позові прокурора м.Луцька в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3 до Луцького міського голови, Луцької міської ради, третя особа на
стороні відповідача Приватного підприємства „Телфорт", про визнання
незаконним і скасування розпорядження міського голови №253-рр від 18.04.2002
року і частково рішення міської ради №1/13 від 26.04.2002 року -відмовити.

На дану постанову до Луцького міськрайонного суду може
бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до вимог
ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в
повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Крім цього, апеляційна скарга на дану постанову може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.