Справа № 2а-81/2008
Суддя: Ротаєнко Д.С.
Дата ухвалення: 2008-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
“ 24” квітня 2008 року м.Монастирище
районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Ротаєнко
при секретарі: Пугач В.І.
у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Монастирище адміністративну
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Головного управління праці та
соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального
захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації про
стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.03.2008 року звернулися в суд із позовом до відповідачів про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку позовної
давності. Підставою своїх вимог вважають, те що згідно посвідчень вони мають
статус ветерана війни - учасника війни, та у зв'язку із цим пільги та
компенсації, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту». Згідно із статтею 12 цього закону до 5 травня кожного
року виплачується разова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком
учасника війни. За 2005 - 2007 року вони не отримали вказаної разової допомоги
у повному обсязі. Відповідачі зобов'язані їм виплатити разову допомогу у
розмірі 3 мінімальних пенсій:
996,00 гривень (332,00*3); 2006 рік - 1077,00 гривень (359,00*3); 2007 рік -
1230,00 гривень (410,00*3), всього 3303,00 гривень.
Їм фактично виплачено за 2005 - 2007 роки
165,00 гривень. Таким чином, борг відповідачів становить 3138,00 гривень (3303
недоплати даної компенсації відповідач пояснює відсутністю коштів, та при цьому
посилається на Закон України «Про державний бюджет» на відповідний рік. Такі
доводи відповідача вважають необґрунтованими, а також такими, що не звільняють
відповідачів від обов'язку виконання вимог закону щодо виплати належних їм
коштів як ветерану війни. Згідно із статтею 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів
державної влади, які обмежують права пільги ветеранів війни, передбачені чим
законом є недійсними. Крім цього оцінюючи норми Закону України «Про державний
бюджет» та Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у їх конкуренції, слід
застосувати норми спеціального закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», оскільки даний закон є спеціальним нормативним актом,
який визначає статус ветеранів війни та спрямований на їх захист, що
передбачено преамбулою цього Закону. Таким чином, не можуть умови соціального
захисту ветеранів війни змінюватись іншими законами, в тому числі і Законом
України «Про державний бюджет». Більше того, згідно рішення Конституційного
суду України від 9.07.2007 року № 6 - рп/2007 норми Закону України «Про
державний бюджет», якими призупинилася виплата компенсацій та надання пільг
певним категоріям громадян, в тому числі і ветеранам війни, інвалідам війни,
визнані неконституційними, та у зв'язку із цим підлягають застосуванню. Згідно
правової позиції Конституційного Суду України, висловлену у вказаному рішенні
від 20.03.2002 року № 5 - рп/2002, право громадян на соціальний захист може
бути обмежено лише в умовах надзвичайного або воєнного стану на певний строк.
За таких обставин підстав для зупинення належних їм виплат та соціальних
гарантій у держави не було. Згідно із п. 5 резолютивної частини вказаного
рішення Конституційного Суду України, дане рішення має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ним позовів у зв'язку із
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнанні неконституційними. Про порушення їх права відповідачем вони
дізнались в липні 2007 року із засобів масової інформації у зв'язку із
оприлюдненням рішення Конституційного Суду, а тому вважають, що ними не
пропущено строк позовної давності для стягнення вказаних сум допомоги. Крім
того, вони є особами похилого віку, часто хворіють, а тому не змогли раніше
об'єктивно дізнатися про порушення своїх прав. За таких обставин змушені
просити суд поновити строк позовної давності. Просять поновити строк позовної
давності та стягнути недоплачену одноразову щорічну допомогу.

Позивач ОСОБА_5 1.04.2008 року звернулася в суд із позовом до відповідачів про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку позовної
давності. Підставою своїх вимог вважає, те що згідно посвідчення НОМЕР_1 від 20
листопада 2006 року вона має статус ветерана війни - інвалід війни 2 групи, та
у зв'язку із цим пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно із статтею 12 цього
закону до 5 травня кожного року виплачується разова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком учасника війни. За 2004 - 2007 роки вона не
отримувала вказаної разової допомоги у повному обсязі. Відповідачі зобов'язані
їй виплатити разову допомогу у розмірі 5 мінімальних пенсій:

- 2004 рік - 514,00 гривень (102,82* 5) 2005
рік - 1660,00 гривень (332,00*5); 2006 рік - 1795,00 гривень (359,00*5); 2007
рік - 2050,00 гривень (410,00*5), всього 6019,10 гривень.

Їй фактично виплачено за 2004 - 2007 роки
900,00 гривень, з яких:

- 2004 рік - 120
гривень; 2005 рік - 250 гривень; 2006 рік - 250 гривень;

- 2007 рік - 280 гривень.

Причиною
недоплати даної компенсації відповідач пояснює відсутністю коштів, та при цьому
посилається на Закон України «Про державний бюджет» на відповідний рік. Такі
доводи відповідача вважає необґрунтованими, а також такими, що не звільняють
відповідачів від обов'язку виконання вимог Закону щодо виплати належних її
коштів як ветерану війни. Згідно із статтею 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів
державної влади, які обмежують права пільги ветеранів війни, передбачені чим
законом є недійсними. Крім цього, оцінюючи норми Закону України «Про державний
бюджет» та Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у їх конкуренції, слід
застосувати норми спеціального закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», оскільки даний закон є спеціальним нормативним актом,
який визначає статус ветеранів війни та спрямований на їх захист, що
передбачено преамбулою цього Закону. Таким чином, не можуть умови соціального
захисту ветеранів війни змінюватись іншими законами, в тому числі і Законом
України «Про державний бюджет». Більше того, згідно рішення Конституційного
Суду України від 9.07.2007 року № 6 - рп/2007 норми Закону України «Про
державний бюджет», якими призупинилася виплата компенсацій та надання пільг
певним категоріям громадян, в тому числі і ветеранам війни, інвалідам війни,
визнані неконституційними, та у зв'язку із цим підлягають застосуванню. Згідно
правової позиції Конституційного Суду України, висловлену у вказаному рішенні
від 20.03.2002 року № 5 - рп/2002, право громадян на соціальний захист може
бути обмежено лише в умовах надзвичайного або воєнного стану на певний строк.
За таких обставин підстав для зупинення належних їй виплат та соціальних
гарантій у держави не було. Згідно із п. 5 резолютивної частини вказаного
рішення Конституційного Суду України, дане рішення має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ним позовів у зв'язку із
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнанні неконституційними. Про порушення її права відповідачами вона
дізналась в липні 2007 року із засобів масової інформації у зв'язку із
оприлюдненням рішення Конституційного Суду, а тому вважає, що нею не пропущено
строк позовної давності для стягнення вказаних сум допомоги. За таких обставин
змушена просити суд поновити строк позовної давності. Просить поновити строк
позовної давності та стягнути недоплачену одноразову щорічну допомогу.

Позивач ОСОБА_4 24.03.2008 року звернулася в суд із позовом до відповідачів про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку позовної
давності. Підставою свої вимог вважає, те що згідно посвідчення НОМЕР_2 від 4
листопада 2003 року вона має статус ветерана війни - учасника війни, та у
зв'язку із цим пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно із статтею 12 цього
закону до 5 травня кожного року виплачується разова допомога у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком учасника війни. За 2004 - 2007 роки вона не
отримувала вказаної разової допомоги у повному обсязі. Відповідачі зобов'язані
їй виплатити разову допомогу у розмірі 3 мінімальних пенсій:

- 2004 рік - 308,46 гривень (102,82* 3) 2005
рік - 996,00 гривень (332,00*3); 2006 рік - 1077,00 гривень (359,00*3); 2007
рік - 1230,00 гривень (410,00*3), всього 3611,46 гривень.

Їй фактично виплачено за 2004 - 2007 роки
205,00 гривень, з яких:

- 2004 рік - 50
гривень; 2005 рік - 50 гривень; 2006 рік - 50 гривень; 2007 рік - 55 гривень.

Причиною
недоплати даної компенсації відповідач пояснює відсутністю коштів, та при цьому
посилається на Закон України «Про державний бюджет» на відповідний рік. Такі
доводи відповідача вважає необґрунтованими, а також такими, що не звільняють
відповідачів від обов'язку виконання вимог Закону щодо виплати належних їй
коштів як ветерану війни. Згідно із статтею 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів
державної влади, які обмежують права пільги ветеранів війни, передбачені чим
законом є недійсними. Крім цього, оцінюючи норми Закону України «Про державний
бюджет» та Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у їх конкуренції, слід застосувати
норми спеціального закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», оскільки даний закон є спеціальним нормативним актом, який визначає
статус ветеранів війни та спрямований на їх захист, що передбачено преамбулою
цього Закону. Таким чином, не можуть умови соціального захисту ветеранів війни
змінюватись іншими законами, в тому числі і Законом України «Про державний
бюджет». Більше того, згідно рішення Конституційного Суду України від 9.07.2007
року № 6 - рп/2007 норми Закону України «Про державний бюджет», якими призупинилася
виплата компенсацій та надання пільг певним категоріям громадян, в тому числі і
ветеранам війни, інвалідам війни, визнані неконституційними, та у зв'язку із
цим підлягають застосуванню. Згідно правової позиції Конституційного Суду
України, висловлену у вказаному рішенні від 20.03.2002 року № 5 - рп/2002,
право громадян на соціальний захист може бути обмежено лише в умовах
надзвичайного або воєнного стану на певний строк. За таких обставин підстав для
зупинення належних їй виплат та соціальних гарантій у держави не було. Згідно
із п. 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України,
дане рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ним позовів у зв'язку із правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнанні неконституційними. Про
порушення її права відповідачами вона дізналась в липні 2007 року із засобів
масової інформації у зв'язку із оприлюдненням рішення Конституційного Суду, а
тому вважає, що нею не пропущено строк позовної давності для стягнення вказаних
сум допомоги. За таких обставин змушена просити суд поновити строк позовної
давності. Просить поновити строк позовної давності та стягнути недоплачену
одноразову щорічну допомогу.

Позивач ОСОБА_6 11.03.2008
року та ОСОБА_3 17.03.2008 року звернулися в суд із позовом до відповідачів про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку позовної
давності. Підставою своїх вимог вважають, те що згідно посвідчень вони мають
статус ветерана війни - учасника війни, та у зв'язку із цим пільги та
компенсації, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту». Згідно із статтею 12 цього закону до 5 травня кожного
року виплачується разова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком
учасника бойових дій. За 2004 - 2007 роки вони не отримували вказаної разової
допомоги у повному обсязі. Відповідачі зобов'язані їм виплатити разову допомогу
у розмірі 5 мінімальних пенсій:

- 2004 рік - 514,10 гривень (102,82* 5) 2005
рік - 1660,00 гривень (332,00*5); 2006 рік - 1795,00 гривень (359,00*5); 2007
рік - 2050,00 гривень (410,00*5), всього 6019,10 гривень.

Їм фактично виплачено за 2004 - 2007 роки
900,00 гривень, з яких:

- 2004 рік - 120
гривень; 2005 рік - 250 гривень; 2006 рік - 250 гривень;

- 2007 рік - 280 гривень.

Причиною
недоплати даної компенсації відповідач пояснює відсутністю коштів, та при цьому
посилається на Закон України «Про державний бюджет» на відповідний рік. Такі
доводи відповідача вважають необґрунтованими, а також такими, що не звільняють
відповідачів від обов'язку виконання вимог Закону щодо виплати належних їм
коштів як ветерану війни. Згідно із статтею 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів
державної влади, які обмежують права пільги ветеранів війни, передбачені чим
законом є недійсними. Крім цього, оцінюючи норми Закону України «Про державний
бюджет» та Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у їх конкуренції, слід
застосувати норми спеціального закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», оскільки даний закон є спеціальним нормативним актом,
який визначає статус ветеранів війни та спрямований на їх захист, що
передбачено преамбулою цього Закону. Таким чином, не можуть умови соціального
захисту ветеранів війни змінюватись іншими законами, в тому числі і Законом
України «Про державний бюджет». Більше того, згідно рішення Конституційного
Суду України від 9.07.2007 року № 6 - рп/2007 норми Закону України «Про
державний бюджет», якими призупинилася виплата компенсацій та надання пільг
певним категоріям громадян, в тому числі і ветеранам війни, інвалідам війни,
визнані неконституційними, та у зв'язку із цим підлягають застосуванню. Згідно
правової позиції Конституційного Суду України, висловлену у вказаному рішенні
від 20.03.2002 року № 5 - рп/2002, право громадян на соціальний захист може
бути обмежено лише в умовах надзвичайного або воєнного стану на певний строк.
За таких обставин підстав для зупинення належних їм виплат та соціальних
гарантій у держави не було. Згідно із п. 5 резолютивної частини вказаного
рішення Конституційного Суду України, дане рішення має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ним позовів у зв'язку із
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнанні неконституційними. Про порушення їх права відповідачами вони
дізнались в липні 2007 року із засобів масової інформації у зв'язку із
оприлюдненням рішення Конституційного Суду, а тому вважають, що ними не
пропущено строк позовної давності для стягнення вказаних сум допомоги. За таких
обставин змушені просити суд поновити строк позовної давності. Просять поновити
строк позовної давності та стягнути недоплачену одноразову щорічну допомогу.

Представник відповідача Головного управління
праці та соціального захисту надав
суду заперечення відповідно до яких позовні вимоги позивачів вважають
такими, що не підлягають задоволенню виходячи із наступного. Позивачами
у позові сума необхідної виплати розраховувалась відповідно до ст. 14 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від
22.10.1993р. № 3551-XII - щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим
орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова
грошова допомога у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, а іншим
учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Дійсно
відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідно до ст. 17 Закону фінансування витрат, пов'язаних із введенням
в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Тобто,
застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у
т.ч. виплата грошової допомоги для ветеранів війни
потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України. Статтею
34 Закону України „Про державний бюджет України" на 2005 рік установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального за захисту» учасникам війни здійснюється в розмірі 50
гривень, які і були нараховані
(виплачені) позивачам у встановленому законом порядку. Пунктом 18 статті 77 Закону України „Про державний бюджет України на 2006
рік" № 3235 - ІV від 20.12.2005р., положення дій частини п'ятої статті 14
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової допомоги призупинено на 2006 рік. Крім того,
статтею 30 Закону установлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" учасникам війни здійснюється в розмірі 50 гривень, які
і були нараховані (виплачені) позивачам у встановленому законом порядку. Також,
пунктом 13 статті 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007
рік" № 489- V від 19.12.2006р., положення дій частини п'ятої статті 14
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги взагалі призупинено
на 2007 рік. Крім того, статтею 29 Закону установлено, що у 2007 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до законів України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни
здійснюється в розмірі 55 гривень,
які і були нараховані (виплачені) позивачам
у встановленому законом порядку. Частиною 2 ст. 95 Конституції України зазначено,
що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків. Крім того, при розподілі державних
коштів повинні враховуватись вимоги частин
1 та 3 статті 95 Конституції України щодо справедливого і неупередженого
розподілу суспільного багатства між громадянами
та територіальними громадами, а також збалансованості бюджету України.
Єдиним Законом України, який Конституція України відокремлює серед інших - це
Закон України «Про державний бюджет».
Зокрема, суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією
України цей закон приймається щорічно та має визначений термін дії,
суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо
цього закону є тільки Кабінет Міністрів України. Відповідно до цих конституційних норм, у разі якщо застосування пільг,
компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової
допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету
України, його обсяги не можуть визначатися будь - яким іншим законом, крім
Закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст. ст.
116, 117 Конституції України
забезпечення проведення фінансової політики,
політики у сфері соціального захисту та
розробка проекту закону про Державний бюджет України покладено на Кабінет
Міністрів України, постанови і розпорядження якого в межах його компетенції є
обов'язковими до виконання. Статтею 51 Бюджетного кодексу України визначено, що
розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язанні та проводять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Відповідно до
рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 № 6 - рп /2007 положення
статті 29 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік», за якою у 2007
році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" учасникам війни здійснюється в розмірі 55
гривень, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними). Крім того, пункт 13 ст. 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію
частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової допомоги визнано також не конституційним.
Вказані положення Закону відповідно до ст. 152 Конституції України втрачають
чинність з дня ухвалення рішення про їх неконституційність, тобто з 9.07.2007
року - дати прийняття рішення, однак позивачам щорічна виплата допомоги
здійснювалася до прийняття Конституційним Судом рішення. Постановою Кабінету
Міністрів України „Про забезпечення щорічної виплати разової грошової
допомоги», передбаченої Законом України
„Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" № 177 від 18.02.2004р. установлено, що
Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів
Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", у
розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для
подальшого перерахування їх
місцевим органам праці та соціального захисту населення. Тобто, місцевими та
районними управліннями праці та соціального захисту населення відповідних
райдержадміністрацій та міст обласного значення учасникам війни виплачуються
кошти в тому обсязі, які були виділені Головному управлінню для даної виплати.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші
нормативно - правові акти, зокрема рішення
Конституційного Суду України не мають зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може
відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як
правопорушення. Позивачі у пред'явлених позовах вважають, що Головне управління
праці та соціального захисту населення неправильно здійснювало нарахування
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, тобто з порушенням норм Закону,
однак вказані нарахування та визначення їх розміру здійснювались у чіткій
відповідності до Законів України про державний бюджет на відповідні роки та
іншими нормативними актами. Крім того,
Головне управління як розпорядник коштів 2 рівня не є в даному випадку
суб'єктом владних повноважень відповідно до пункту 7 частини 1 статті З КАС
України, так як при здійсненні (виконанні) владних
управлінських функцій на основі законодавства до його повноважень
(компетенції) не входить прийняття рішень по визначенню конкретних розмірів
щорічної разової грошової допомоги. Допомога здійснювалась в тому обсязі, яка
була виділена Міністерством фінансів України і Державним казначейством України
у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік,
зокрема, позивачі невірно визначили відповідача у справі адміністративної
юрисдикції (п. 1 ч. 1 ст. З КАС України), який здійснює (повинен здійснювати) владні управлінські функції
(Мінпраці та/або Кабмін України), а не виконувати їх, як Головне управління. У
зв'язку з тим, що позивачами не надано відповідних доказів про поважні причини
пропущення річного строку звернення до адміністративного суду, встановленого
ст. 99 КАС України, Головне управління як відповідач по справі взагалі
наполягає на відмові у задоволенні адміністративного позову в частині виплати
щорічної разової грошової допомоги протягом 2005-2006 років. Крім того, Конституційним
судом визнані неконституційними положення соціальних статей лише щодо Закону
України „Про Державний бюджет на 2007 рік", а не положень соціальних
статей відповідних Законів України про Державний бюджет на 2005-2006 роки, які
є чинними. Просять адміністративні позови залишити без задоволення.

Представник
відповідача управляння праці та соціального захисту населення
Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області, надав
заперечення, згідно з якими управління праці та соціального захисту населення
повідомляє, що не може виступати відповідачем щодо позовів, оскільки Головним
розпорядником коштів по призначенню і виплаті разової грошової допомоги,
відповідно до ч. 2 Закону України «Про внесення змін» до Закону України від
25.12.1998 року № 367 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», є Кабінет Міністрів України, який визначає порядок виплати допомоги
ветеранам війни і щорічно у Законі України «Про державний бюджет України»
передбачає цільові кошти, необхідні для виплати допомоги ветеранам війни. У
Монастирищенськму районі нарахування цих коштів проводиться централізовано
Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат за дорученням Головного
управління праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА, якому
Кабінетом Міністрів України делеговані повноваження по нарахуванню та виплаті
допомоги. Кошти поступають безпосередньо на пенсійні рахунки ветеранів
війни. Функція районного управління праці та соціального захисту населення
зводиться лише до перевірки анкетних даних осіб, які мають право на даний вид
виплати за списками, які формуються Центром по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат. Згідно бюджетної класифікації видатків так кодів
функціональної класифікації 090201 - 090214, на підставі яких сформовано
кошторис управління, виплата одноразової допомоги до 5 травня не передбачена.
Нарахування та виплати допомоги до 5 травня учасникам війни здійснювалося
Головним управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської обласної
державної адміністрації у 2004 - 2007 роках відповідно до розміру,
встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» за відповідні роки: 2004 рік - не
виплачувалась, 2005 рік - 50 гривень, 2006 рік - 50 гривень, 2007 рік - 55
гривень. Оскільки претензій з боку позивачів щодо несвоєчасного повернення
списків на виплату чи помилки в його анкетних даних не має, а дії управління не
вплинули (і не могли вплинути через відсутність повноважень) на розмір
допомоги, просить відмовити позивачам в їх позовних вимогах до районного
управління праці та соціального захисту населення, яке не може бути належним
відповідачем. Щодо позовних вимог ОСОБА_5, то вона подає посвідчення інваліда
війни, яке видане 20 листопада 2006 року. А значить відповідно до нього має
право на допомогу до 5 травня лише за 2007 року. Нарахування та виплати
допомоги до 5 травня учасникам війни здійснювалося Головним управлінням праці
та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації у
2007 роках відповідно до розміру, встановленого Законом України «Про Державний
бюджет України на 2007 роки» - 360, 00
гривень. У своїй заяві позивач вимагає доплату за 2004 - 2007 роки з розрахунку
п'яти мінімальних пенсій як учасник бойових дві, в той час як представлено
посвідчення дає їй право на пільгу лише за один 2007 рік, як інваліду війни
відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Оскільки претензій з боку позивача щодо несвоєчасного
повернення списків на виплату чи помилки в його анкетних даних не має, а дії
управління не вплинули (і не могли вплинути через відсутність повноважень) на
розмір допомоги, просить відмовити позивачу в його позовних вимогах до
районного управління праці та соціального захисту населення, яке не може бути
належним відповідачем.

У судове засідання позивачі не з»явилися, подали
заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У
судовому засіданні представник відповідача - Головного управління праці та
соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації
надані заперечення на адміністративні позови підтримав, просить у задоволенні
адміністративних позовів відмовити.

У судовому засіданні представник
відповідача - управління праці та соціального захисту населення
Монастирищенської районної державної адміністрації адміністративні позови не
визнав, підтримав надані суду заперечення, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідачів, суд вважає,
що позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню виходячи із
наступного:

- ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської
області від 24 квітня 2008 року позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 відмовлено у задоволені
клопотання про поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом
в частині поновлення його за 2004 рік, тому в задоволенні адміністративного позову у
цій частині необхідно відмовити, оскільки, пропущення строку звернення до суду
із позовом є підставою для відмови в його задоволенні у відповідності до ч.1
ст.100 КАС України, так як відповідачі наполягають на його застосуванні;

-
позовні вимоги позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення недоплаченої
допомоги за 2005-2007 роки, підлягають
до задоволення повністю так як:

- Рішенням Конституційного Суду
України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004
рік», якими встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно
до Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року із
змінами і доповненнями здійснюється в меншому розмірі, чим передбачено цим законом;

-
частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод;

- проаналізувавши рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р.
№ 20-рп/2004, яким
визнано неконституційними положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», частину 3
статті 22 Конституції України, та враховуючи
те, що право на отримання разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не залежить від розміру доходів отримувача чи наявності
фінансування з бюджету, а має безумовний характер, суд прийшов до
висновку, що необхідно задовольнити вимоги стосовно виплати недоплаченої щорічної грошової допомоги за
2005-2007 роки, оскільки, Верховна Рада України,
приймаючи Закон України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», Закон України «Про Державний
бюджет України 2006 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України
2007 рік», знову обмежила
соціальне право громадян, закріплене Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», на отримання разової грошової допомоги до 5 травня при наявності рішення
Конституційного Суду України з аналогічного питання, застосувавши до спірних
правовідносин у даній частині ч.7 ст.9
КАС України, згідно якої: у разі відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини ( аналогія закону);

- мінімальна
пенсія за віком на 2005 рік встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу,
яка втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2005 рік», у розмірі 332,00 грн., тому недоплата за 2005
рік, яка підлягає стягненню на користь позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, складає 946,00 грн. (332,00 х 3 = 996 - 50 = 946 грн.) кожному;

- мінімальна
пенсія за віком на 2006 рік встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу,
яка втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2006 рік» у розмірі 359 грн. з 1 квітня 2006 року, тому недоплата за
2006 рік, яка підлягає стягненню на користь позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, становить 1027 грн. ( 359 х 3
= 1077 - 50 = 1027 грн.)кожному;

- мінімальна пенсія з 1 січня 2007 року встановлена у розмірі 380 гривень,
з 1 квітня 2007 року 410 грн недоплата за 2007 рік, яка підлягає стягненню на
користь позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, становить
1175 грн (410 х 3 = 1230 - 55 = 1175 грн) (Закон України «Про Державний бюджет
на 2007 рік № 489-V від 19.12.2006 року) кожному;

- в_______________________________________________________________________________________________________________________________
частині позовних вимог ОСОБА_5, суд вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи із наступного:

- ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської
області від 24 квітня 2008 року позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 відмовлено у задоволені
клопотання про поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом
в частині поновлення його за 2004 рік, тому в задоволенні адміністративного позову у
цій частині необхідно відмовити, оскільки, пропущення строку звернення до суду
із позовом є підставою для відмови в його задоволенні у відповідності до ч.1
ст.100 КАС України, так як відповідачі наполягають на його застосуванні;

-
позовні вимоги позивач а ОСОБА_5 за 2005-2006 роки не підлягають
задоволенню, оскільки, згідно наданого посвідчення вона є інвалідом 2 групи і
має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни -
інвалідів війни з 20 листопада 2006 року, тому позов у частині стягнення
допомоги за 2005-2006 роки задоволенню не підлягає на підставі ст. 17-1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так як
разова грошова допомога не виплачується у разі набуття громадянином статусу
після 5 травня відповідного року, в якому здійснюється виплата;

- в частині
стягнення недоплаченої допомоги за 2007 рік підлягає задоволенню виходячи із
наступного:

- Рішенням Конституційного Суду
України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004
рік», якими встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно
до Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року із
змінами і доповненнями здійснюється в меншому розмірі, чим передбачено цим
законом;

-
частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод;

- проаналізувавши рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р.
№ 20-рп/2004, яким
визнано неконституційними положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», частину 3
статті 22 Конституції України, та враховуючи
те, що право на отримання разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не залежить від розміру доходів отримувача чи наявності
фінансування з бюджету, а має безумовний характер, суд прийшов до
висновку, що необхідно задовольнити вимоги стосовно виплати недоплаченої щорічної грошової допомоги за
2007 рік,
оскільки, Верховна Рада України, приймаючи Закон України «Про Державний бюджет
України на 2007
рік», знову обмежила соціальне право громадян, закріплене Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на отримання
разової грошової допомоги до 5
травня при наявності рішення Конституційного Суду України з аналогічного
питання, застосувавши до спірних правовідносин у даній частині ч.7 ст.9 КАС України, згідно якої: у разі відсутності
закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює
подібні правовідносини ( аналогія закону);

- мінімальна пенсія з 1 січня 2007 року встановлена у розмірі 380 гривень,
з 1 квітня 2007 року 410 грн, тому
недоплата за 2007 рік, яка підлягала б
стягненню на користь позивача ОСОБА_5, становить 2920 гривень ( 410 х 8 = 3280 гривень - 360
гривень = 2920), але оскільки, ОСОБА_5 звернулась про стягнення на її користь
допомоги в розмірі 5 мінімальних пенсій, суд не може вийти за межі пред'явлених
вимог, тому стягненню на її користь підлягає сума 410 х 5 = 2050 - 360 грн =
1770 грн.;

- в частині стягнення недоплаченої одноразової допомоги із відповідача Головного
управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної
адміністрації, підлягає задоволенню виходячи із наступного:

- постановами Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 рік № 486 „Про
забезпечення виплати у 2002 році разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” та від 31.03.2003 р. №
425 „Про забезпечення виплати у 2003 р. разової грошової допомоги, передбаченої
Законом України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, а також ст. 17-1 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що виплата разової грошової допомоги здійснюється
органами праці та соціального захисту населення, яке є відповідачем за
даним позовом;

- даний
обов”язок вказаного відповідача також підтверджується п. 4 Типового положення про головне
управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської
державної адміністрації і управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської державної адміністрації, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від
29.09.2000 року № 1498, згідно якого у 2004 - 2006 роках управління
проводило роботу з надання адресної соціальної допомоги і підтримки
малозабезпеченим громадян, у тому числі інвалідів; здійснювало контроль за
правильністю і своєчасністю призначення та виплати соціальних виплат і
допомоги, проведення інших заходів соціального захисту населення;
здійснювало керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з
нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги. Вищезазначені функції закріплені за
головним управлінням парці та соціального захисту населення і сьогодні - постановою Кабінету Міністрів України від
30.05.2007 року № 790;

- крім цього,
обов»язок відповідача Головного управління праці та соціального захисту
населення Черкаської обласної державної адміністрації здійснити нарахування та провести виплату
вказаних сум підтверджується
поясненнями їх представника, представника управління праці соціального
захисту Монастирищенської районної державної адміністрації та наданими
запереченнями, що Кабінет Міністрів України делегував ці повноваження Головному
управлінню праці та соціального захисту населення;

- Статтею 64
Конституції України визначено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану
можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням
строку дії цих обмежень;

- відповідач, на
якого покладено обов»язок забезпечення та контролю по забезпеченню соціальних
гарантій громадян, не надав суду доказів правомірності застосування ним
положень закону про державний бюджет на відповідний рік, а не спеціального -
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту". Крім цього, відповідач не надав суду доказів звернення до
вищестоящих органів (Міністерства Фінансів, Кабінету Міністрів України) з
приводу нестачі коштів для забезпечення виконання покладених на нього
обов»язків чи до Конституційного Суду України з приводу конституційності
положень законів України про Державний бюджет на відповідний рік. Тому суд
вважає, що підстави для притягнення до розгляду справи інших органів виконавчої
влади, відсутні;

- в частині стягнення недоплаченої одноразової допомоги із відповідача -
Управління праці та соціального захисту населення Монастирищенської районної
державної адміністрації позов не
підлягає задоволенню, так як нарахування вказаних виплат не входить до їх
обов»язків у відповідності до наданих пояснень та наданих кодів
виплат, які ними здійснюються,

- суд вважає твердження відповідачів про
пропуск позивачами строку звернення до суду за 2005-2007 роки безпідставними,
так як ст.99 КАС України передбачає не лише річний термін звернення до суду із
адміністративним позовом, але і в строки, встановлені іншими законами, яким є
ст.257 ЦК України, яка підлягає застосуванню при вирішенні майнових спорів.

Сторони звільнені від сплати судового
збору.

Керуючись ст.ст.1,
3, 19, 21, 22, 46, 48, 55, 64 Конституції України, Законом України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ із змінами і доповненнями, Рішенням Конституційного Суду України від
01.12.2004 р. № 20-рп/2004, Рішенням Конституційного Суду України від
9.07.2007 року № 6 - рп/2007, ст.ст. 7, 8, 9,10, 11,
п.1) ч.1 ст.17, 72,
ст.99, ст.100, 104-106, ч.4 ст.
128, 158-163, 185-186 КАС України, Постановою
Кабінету Міністрів України від
29.09.2000 року № 1498 “Про затвердження типових положень про головне
управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської
державної адміністрації і управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської державної адміністрації і про управління праці та
соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі
державної адміністрації”, Постановою Кабінету Міністрів України № 790
від 30.05.2007 року “Про затвердження типових положень про Головне
управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської,
управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської і
про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у мм.
Києві та Севастополі державної адміністрації”, суд

п
о с т а н о в и в:

Адміністративний
позов задоволити частково.

Стягнути
з Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської
обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_6 3138 (три тисячі сто тридцять вісім) гривень 00 коп кожному.
недоплачену разову грошову допомогу за
2005-2007 роки та на користь ОСОБА_5 1770 (одну тисячу сімсот сімдесят) гривень
за 2007 рік.

В
задоволенні адміністративного позову в іншій частині відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути
подано протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови через
Монастирищенський районний суд до Київського
апеляційного адміністративного суду .

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до
Київського апеляційного
адміністративного суду через Монастирищенський районний суд.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Суддя: Д.С.Ротаєнко