Справа № 22-а-1537/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Лисенко І.В. Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2008 року м.
Донецьк

справа № 22-а-1537/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка
Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю позивача

Білоус К.І. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради

на постанову

Лисичанського міського суду Луганської області

від

06 грудня 2007 року

у адміністративній справі

№ 2-а-177/07

за позовом

ОСОБА_1

до третя особа

Управління праці та соціального захисту населення
Лисичанської міської ради Головне управління Державного казначейства України
в Луганській області

про

визнання дій незаконними та стягнення одноразової
щорічної допомоги до п'ятого травня та щорічної допомоги на оздоровлення,
-

В С Т А Н О В И
В :

У
листопаді 2007 року позивач звернувся до суду з позовом, до відповідача, про
визнання дій незаконними та стягнення одноразової грошової допомоги до 5-го
травня за 2007 р. в розмірі 2570,42 грн. та щорічної допомоги на оздоровлення
за 2007 р. в розмірі 1590 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він є
інвалідом війни 3 групи та у відповідності до ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну разову
допомогу до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Також, позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (надалі ЧАЕС), інвалідом 3 групи (1 категорія), та у
відповідності до ст. 48 Законом України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” має право на
щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних
плат.

Постановою
Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2007 року позов
ОСОБА_1 було задоволено повністю.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач відповідно до вимог
ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі
семи мінімальних пенсій за віком.

Суд
дійшов висновку про стягнення з Управління
на користь позивача недоплаченої суми щорічної допомоги до 05 травня
інваліду війни 3 групи за 2007 рік у розмірі 2570,42 грн.

Також, суд першої інстанції встановив, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (надалі ЧАЕС), інвалідом 3 групи (1 категорія), у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Суд
задовольнив позов про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2007 рік і
виходив з того, що ст. 48 вищезазначеного закону передбачає щорічну виплату
допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії 3
групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому розмір
мінімальної заробітної плати на момент виплати становив 420 грн.

Таким
чином, судом було встановлено, що фактично за 2007 рік відповідачем було
недоплачено позивачу суму щорічної разової допомоги у розмірі 1590 грн. (420 х
4 = 1680 - 90 = 1590 грн.).

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, управління зазначило, що виплати були
здійсненні правомірно, виходячи із розмірів визначених законам про Державний
бюджет України та Постановою № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Позивач
в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги
відповідача та надав відповідні пояснення.

Представник
відповідача за викликом до суду не прибув.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що
підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд апеляційної
інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є інвалідом війни третьої
групи, у зв'язку з чим та відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на
отримання одноразової грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися
до 5 травня) у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», мінімальна
пенсія за віком станом на 01.04.2007 року встановлена в розмірі 406 грн.

При цьому, ст.
62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що
для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу
першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року
застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність,
визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток.

Отже,
мінімальний розмір пенсії за віком станом на 01.04.2007 рік складав 410 грн. 06
коп.

Статтею 2 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" встановлено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
Закону та інших актів законодавства України;
права та пільги для інвалідів війни, встановлені раніше законодавством України,
не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги інвалідів війни, передбачені цим законом, є недійсними.

Відповідно до ст. 17, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти
та державні соціальні гарантії», основні соціальні
державні гарантії, які є основним джерелом існування, не могуть бути нижчими
ніж прожитковий мінімум, розмір якого встановлений
законом; мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється лише Законами України
та є виключно обов'язковим для всіх державних органів влади, органів місцевого
самоврядування, та інших.

Фактично позивач
отримав від Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської
міської ради допомогу до 5-го травня у 2007 році в розмірі 300 грн. При цьому
відповідач керувався положенням, ст. 29
Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік"

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29 Закону України
«Про державний бюджет України на 2007 рік»,
якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня у розмірах менших,
ніж передбачено Законом, визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до
ст. 152 ч.2 Конституції України Закони,
інші правові акти або їх окремі
положення, визнані неконституційними, втрачають силу з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про
їх неконституційність.

Але частиною 3 цієї статті передбачено, що матеріальна або моральна шкода, спричинена
фізичним або юридичним особам актами або діями, визнаними неконституційними,
відшкодовується в установленому законом
порядку.

Враховуючи, що у
відповідності до Закону України про
Державний бюджет України на 2007р. позивачу сплачена грошова допомога у розмірі
меншому, ніж передбачено Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку щодо стягнення з Управління праці та соціального захисту
населення Лисичанської міської ради на користь позивача 2570,42 грн. недоплаченої
суми щорічної допомоги до 05 травня інваліду війни третьої групи за 2007 рік.

Крім того, позивач є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, (1 категорії), його визнано інвалідом 3 групи.

Відповідно до
ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам 3 групи, постраждалі у наслідок ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС - чотирьох
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

За 2007 рік
Управління виплатило позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 90
грн. (виплата здійснена 15.06.2007р.), установлену постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі -
постанова №562).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розмір
мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2007 року - 400 гривень на
місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень.

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною
постановою № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної
допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів 3 групи,
постраждалі у наслідок Чорнобильської катастрофи - 90 гривень (за грошовою
реформою 1996 року).

З моменту
прийняття постанови № 562 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2007 рік, у той час як Верховною Радою
України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався державний бюджет.

Тому, оскільки
ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закон України про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати на 2007 рік, а не постанова № 562.

Положення пункту 30 статті 71
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено на
2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої
статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані неконституційними рішенням
Конституційного Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 р.

Позивач
звернувся до суду з зазначеним позовом протягом фінансового року, за який йому
належить до сплати щорічна допомога на оздоровлення.

Згідно частини 4
статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким
чином, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на
оздоровлення за 2007 рік у розмірі 90 гривень суд першої інстанції також
обґрунтовано визнав неправомірними та стягнув з Управління праці та соціального
захисту населення Лисичанської міської ради на користь позивача недоотриману
суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 1590 грн.

Але при вирішенні питання про розподіл судових
витрат суд припустився помилки стягнувши з державного бюджету на користь
позивача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 50 гривень.

Так, відповідно до ч. 1 ст.
90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть
сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених
законом.

Частина
3 статті 16 КАС України визначає, що суд повністю або частково звільняє особу
від оплати правової допомоги і забезпечує надання правової допомоги у випадках
та порядку, встановлених законом, якщо відповідний орган відмовив особі у
забезпеченні правової допомоги.

В
матеріалах справи відсутні дані про те, що позивачу було відмовлено в наданні
правової допомоги і про те, що суд звільнив позивача від оплати
правової допомоги.

Статтею 87 ч.1 КАС України
встановлено що судові витрати складаються із судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. У відповідності до п.1 ч.3 ст. 87 КАС України
витрати на правову допомогу входять до складу судових витрат і присуджуються
стороні, на користь якої постановлене рішення з іншої сторони.

У відповідності до норм Кодексу
адміністративного судочинства України та
Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. № 590 «Про
граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» судові
витрати на правову допомогу розраховуються виходячи з певного часу витраченого
на таку допомогу.

З матеріалів справи не вбачається,
що при розгляді зазначеної справи приймав участь адвокат, який би захищав
інтереси позивача. Крім того, відсутні будь-які докази того, скільки саме часу
було витрачено адвокатом на правову допомогу надану позивачу.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що постанова суду першої інстанції в частини стягнення з Державного бюджету
України на користь позивача судових витрат, пов'язаних з оплатою правової
допомоги в розмірі 50 гривень прийнята з порушення норм процесуального права.
Тому в цій частині постанова суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. п. 1,3
ч.1 ст. 198, ст. 202, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської
ради - задовольнити частково.

Постанову
Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2007 року у справі
за № 2-а-177/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Лисичанської міської ради «про визнання дій незаконними та стягнення
одноразової щорічної допомоги до п'ятого травня та щорічної допомоги на
оздоровлення» - скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги в
розмірі 50 гривень.

В решті
постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2007
року у справі за № 2-а-177/07 - залишити без змін.

Постанова набирає
законної сили з моменту проголошення.

Постанова може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця
з моменту проголошення, а в разі складання в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу і проголошення вступної та резолютивної частин
постанови, з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Головуючий у 1 інстанції - Лисенко І.В. Суддя-доповідач
- Ляшенко Д.В.

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

10 квітня 2008 року м.
Донецьк

справа № 22-а-1537/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю позивача

Білоус К.І. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради

на постанову

Лисичанського міського суду Луганської області

від

06 грудня 2007 року

у адміністративній справі

№ 2-а-177/07

за позовом

ОСОБА_1

до третя особа

Управління праці та соціального захисту населення
Лисичанської міської ради Головне управління Державного казначейства України
в Луганській області

про

визнання дій незаконними та стягнення одноразової
щорічної допомоги до п'ятого травня та щорічної допомоги на оздоровлення,
-

Керуючись
ст.ст. 195-196, п. п. 1,3 ч.1 ст. 198, ст. 202, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст.
207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської
ради - задовольнити частково.

Постанову
Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2007 року у справі
за № 2-а-177/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Лисичанської міської ради «про визнання дій незаконними та стягнення
одноразової щорічної допомоги до п'ятого травня та щорічної допомоги на
оздоровлення» - скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги в розмірі 50
гривень.

В решті
постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2007
року у справі за № 2-а-177/07 - залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця
з моменту проголошення, а в разі складання в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу і проголошення вступної та резолютивної частин
постанови, з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: