Справа № 2-а-23/2007
Суддя: Хомутов В.М.
Дата ухвалення: 2007-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-23/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2007
року АРМЯНСЬКИЙ
МІСЬКИЙ СУД

АВТОНОМНОЇ
РЕСПУБЛІКИ КРИМ

у складі: головуючого - Хомутова
В.М.

при секретарях - Посохової В.Ю.,
Нестереня Н.А.,

за участю
позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Чернявського А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Армянськ справу за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України про скасування
постанови про накладання адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про
скасування постанови про накладання адміністративного стягнення від ЗОЛ
1.2006р., посилаючись на те, що дана постанова є незаконною, оскільки при
розгляді вказаної справи відносно позивача не були з'ясовані всі обставини, що
мають значення для правильного розгляду справи, а саме, те, що на час
накладання даного адміністративного стягнення, підприємство, яким керує позивач
знаходилося в процедурі банкрутства і на всі вимоги кредиторів господарським
судом був введений мораторій, у зв'язку з чим і не були проведені відповідні
відрахування на рахунок відповідача.

У судовому
засіданні позивач, представник позивача підтримали заявлені вимоги, просять їх
задовольнити.

Представник
відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійного
фонду вважає позов необгрунтованим і таким що не підлягає задоволенню.

Заслухавши
сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов залишити
без задоволення.

Так судом
встановлено, що 27.11.2006р. відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Красноперекопськ АР Крим був складений протокол про адміністративне
правопорушення стосовно голови ВАТ «Красноперекопський залізобетонний завод» ОСОБА_1 у зв'язку з
порушенням законодавства про загальнообов'язкове соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності, а саме в тому, що останній несвоєчасно сплатив страхові
внески до Фонду соціального страхування. 30.01.2006р. постановою відповідача
позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-4
КУпАП і на нього був накладений адміністративний штраф у розмірі 136 грн.

Відповідно до п.
2 ч.2 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-XIV
роботодавець як страхувальник зобов'язаний своєчасно та повністю нараховувати і
сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

2

Згідно ж
представлених в суд матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1, останній,
будучи керівником Красноперекопського заводу залізобетонних виробів дійсно
несвоєчасно сплатив страхові внески до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за період з
01.07.2006 по 01.10.2006р., при цьому недоїмка була погашена тільки після
складання протоколу про адміністративне правопорушення - 28.11.2006р. Даний
факт був визнаний в суді і самим заявником. Таким чином ОСОБА_1 дійсно порушив
вказану норму закону, проте ст..
5 цього закону передбачає обов'язковість сплати страхувальником страхових
внесків.

Стосовно
пояснень позивача, що підприємство, яким керує позивач знаходилося в процедурі
банкрутства і на всі вимоги кредиторів господарським судом був введений
мораторій, у зв'язку з чим і не були проведені відповідні відрахування на
рахунок відповідача, то порушення справи Господарським судом АРК про
банкрутство підприємства від 22.11.2005р., введення мораторію на задоволення
вимог кредиторів не може служити підставою для невчасної сплати передбачених
законом страхових внесків за вказаний період, оскільки ст. 1 Закону «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від
14.05.1992р. № 2343 - XII мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення
виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих
зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Таким чином
мораторій поширюється тільки на зобов'язання, строки виконання яких настали до
подання заяви про порушення справи про банкрутство.

Крім того
мораторій не поширюється на задоволення вимог кредиторів арбітражним керуючим у
процедурах санації, мирової угоди та ліквідації. Таким чином згідно закону сам
ОСОБА_1, який є керуючим санацією, несе відповідальність по своєчасній і повній
сплаті вказаних внесків і його пояснення про те, що підприємство у вказаний
період з об'єктивних причин (унаслідок браку коштів) не могло проводити вказані
виплати, не знімають з нього, як з керівника підприємства провини в даному
правопорушенні.

Суд погоджується
з доводами позивача про те, що при винесенні оскаржуємої постанови,
відповідачем були допущені формальні порушення ст. 256 КУпАП - не вказано місце
здійснення правопорушення, проте даний недолік в процесуальному акті не може
служити підставою для визнання всього документа незаконним.

Посилка позивача
на те, що також були порушені його права з причини того, що він своєчасно не
одержав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності,
також не може бути взято до уваги, оскільки вказана особа згідно протоколу про
адміністративне правопорушення була повідомлена про час і місце розгляду
справи, а тому ні що не заважало позивачу з'явитися на розгляд справи, або хоч
би ознайомитися з результатами розгляду, при цьому всі дані питання відносяться
до періоду часу після винесення обжалуемо
постанови, а тому не можуть служити підставами для її скасування.

Таким чином дане
адміністративне стягнення накладене правомочним органом, в діях ОСОБА_1 є ознаки
проступку, передбаченого ч.1 ст. 165-4 КУоАП, стягнення накладено в межах,
встановлених законодавчим актом, та в межах строку давності для застосування
стягнення. Крім того, враховуючи, що накладено стягнення в межах нижньої межі
санкції статті, то в даному випадку відповідачем враховано характер вчиненого
проступку, особу порушника, ступінь його вини.

При таких
обставинах справи, суд не знаходить підстав для скасування даної постанови.

3

Беручи
до уваги факт того, що підстав для задоволення позову немає, необхідності
вирішення питання про пропуск заявником встановлених законом строків звернення
в суд, також немає.

Керуючись ст. ст. 4,5,8-15,17,18, 69-72,
86,158-163 Кодексу
Адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

позов ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції в Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Красноперекопськ АР Крим про скасування постанови про накладення
адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Заяву про
апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.