Справа № 3/602
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

13
год. 17 хв.

25.04.2008 р.
№
3/602

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є. при секретарі Серпутько Т.
С.

за
участю представників сторін:

від позивачів: ОСОБА_7
(паспорт серії СН № НОМЕР_1, представник за усним клопотанням), ОСОБА_4
(паспорт серії МЕ № НОМЕР_2), ОСОБА_5
(паспорт серії АР № НОМЕР_3), ОСОБА_3 (паспорт серії СО № НОМЕР_4),
ОСОБА_8. (посвідчення серії Б № НОМЕР_5)

від відповідача-1:
Фортуненко Т. П. (довіреність № 09/2150-11
від 26 грудня 2007 року)

від відповідача-2:
Стальна О.О. (паспорт серії СН № НОМЕР_1)

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6(надалі - Позивачі)

до Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі -Відповідач-1) а
Головного управління соціального захисту населення КМДА (надалі
-Відповідач-2)

про

стягнення щорічної разової грошової
допомоги

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в
судовому засіданні 25 квітня 2008 року проголошено вступну та резолютивну
частини Постанови.

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5та ОСОБА_6звернулись до Окружного
адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Головного управління
соціального захисту населення КМДА про перерахунок щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня.

Свої
позовні вимоги Позивачі обґрунтовують тим, що їм було виплачено не в повному
обсязі щорічну разову грошову допомогу чим порушено Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року №
3551-ХІІ та Рішення Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року №
20-рп/2004 та від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007.

На
думку Позивачів, у 2005, 2006 та 2007 роках сплата одноразової грошової
допомоги здійснювалась Відповідачами у порядку абсолютно тотожному її сплаті в
2004 році та на підставі аналогічних законодавчих актів, що і в 2004 році,
тобто, без врахування доходів та вимог зазначених в рішенні Конституційного
Суду України. Позивачі вважають, що суми недоплати, яка утворились у 2005, 2006
та 2007 роках внаслідок неправомірних дій Відповідачів повинні бути
відшкодовані ними в повному обсязі.

Відповідач-1
просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що
з державного бюджету позивачам здійснена виплата щорічної разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Представник
Відповідача-2 проти позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог. Зокрема, вказує на те, що у разі якщо застосування пільг,
компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата
грошової допомоги для учасників війни, потребує фінансування за рахунок коштів
Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь - яким іншим
законом, крім Закону України «Про Державний бюджет України». Також
представник-Відповідача-2 вказав, що Головне управління соціального захисту
населення не приймає участі у призначенні та виплаті разової допомоги до 5
травня і є бюджетною установою, тому в Головному управлінні не відкрито
реєстраційний рахунок (за відповідним КПКВ та КЕКВ), з якого здійснюється
виплата разової грошової допомоги до 5 травня.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивачів, їх представника та
представників Відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний
суд міста Києва приходить до наступних висновків.

Спірні
правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року
№3551-ХІІ (далі -Закон 3551), Рішеннями Конституційного суду України від 1
грудня 2004 року № 20-рп/2004 та від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Позивачі
-ОСОБА_1, є інвалідом І групи Великої Вітчизняної війни, ОСОБА_2 інвалідом ІІ
групи Великої Вітчизняної війни, ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи Великої
Вітчизняної війни, ОСОБА_4є учасником бойових дій, ОСОБА_5є інвалідом І групи
Великої Вітчизняної війни та ОСОБА_6є інвалідом ІІ групи Великої Вітчизняної
війни (відповідні копії посвідчень -в матеріалах справи).

Згідно
із положеннями статті 13 Закону України 3551 в редакції від 9 липня 2007 року
-щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи -
вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до вимог статті 13 Закону
України 3551 в редакції від 9 липня 2007 року щорічно до 5 травня учасникам
війни, нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та
бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни,
виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за
віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Згідно
з частиною 1 статті 17-1 Закону 3551 - щорічну виплату
разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16
цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий
рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не
є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Тобто,
як передбачено вищевказаними Законами, виплата щорічної разової допомоги
здійснюється органами праці та соціального захисту населення.

Київським
міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Позивачам
здійснена часткова виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за
відповідні періоди.

Зазначене
обумовлено тим, що законами України про Державний бюджет України на відповідний
рік встановлювалися інші, значно нижчі, ніж встановлені Законом України «Про
статус ветеранів війни»гарантії їх соціального захисту», розміри щорічної
одноразової грошової допомоги.

Згідно
із статтею 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична,
соціальна, правова держава.

Відповідно
до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і
не можуть бути скасовані.

Таким
чином, дії Відповідачів суперечать нормам Конституції України про визнання
України соціальною державою. При прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Крім
того, судом враховано рішення Конституційного Суду України про соціальні
гарантії громадян від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (далі -Рішення). В рішенні,
зокрема, зазначено, що стаття 29 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», якою встановлювалася щорічна разова грошова допомога, зокрема,
учасникам бойових дій в розмірі 280 грн. 00 коп., не відповідає Конституції
України, тобто є неконституційною. В пункті 4 Рішення, Конституційний Суд
України додатково зазначив, що його рішення має преюдиціальне значення, тобто
таким, що не потребує доказів при прийняті рішень для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку, що визнанні неконституційними.

Неправомірність
дій Відповідачів також підтверджується наступним.

Правовідносини,
що виникають в процесі реалізації права на отримання щорічної разової грошової
допомоги (в даному випадку це стосується можливості реалізації встановленої
державою гарантії для інвалідів, ветеранів Великої Вітчизняної війни, як складової їхнього правового статусу),
будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє
державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає
механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та
інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office
(Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що
зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті
державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який
загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана
з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не
може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання
відповідальності.

При
цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному
випадку це надання учасникам бойових дій певних гарантій, а саме забезпечення
їх щорічною разовою грошовою допомогою, така держава чи орган вважатимуться
такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи
поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в
такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки
дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно
додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Згідно
із положеннями статті 12 Європейської соціальної хартії від 3 травня 1996 року,
яка ратифікована Законом України № 137-V від 14 вересня 2006 року метою
забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення Сторони
зобов'язуються: започаткувати систему соціального забезпечення або підтримувати
її функціонування; підтримувати систему соціального забезпечення на
задовільному рівні, принаймні на такому, який дорівнює рівню, необхідному для
ратифікації Європейського кодексу
соціального забезпечення; докладати зусиль для поступового піднесення
системи соціального забезпечення на більш високий рівень; вживати заходів
шляхом укладання відповідних двосторонніх і багатосторонніх угод або в інший
спосіб і відповідно до умов, визначених у таких угодах, для забезпечення:
рівності між їхніми власними громадянами та громадянами інших Сторін у тому, що
стосується прав на соціальне забезпечення, включаючи збереження пільг, які надаються
законодавством про соціальне забезпечення, незалежно від пересування захищених
осіб по територіях держав Сторін; надання, збереження та поновлення прав на
соціальне забезпечення такими засобами, як сумарний залік періодів страхування
або роботи, що були здійснені за законодавством кожної зі Сторін.

Відповідно
до частини 2 статті 3 Конституції України - права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею
8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно
до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та
правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно
із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією
України.

Враховуючи
вищевикладене суд погоджується з позицією Позивачів щодо порушення їх прав на
отримання грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ в
редакції від 9 липня 2007 року.

Разом
з тим, відповідно до частини 2 статті 92 Кодексу адміністративного
судочинства -для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Оскільки позивачам допомогу було виплачено у 2005 та 2006
роках, а відповідно до пункту 4 статті 17-1 Закону 3551 - вони мали право
звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому
здійснювалась виплата допомоги, саме з цього моменту позивачі повинні були
дізнатися про порушення своїх прав.

Таким
чином, суд погоджується з відповідачами про порушення строку звернення
позивачів до суду, щодо вимог виплати
допомоги у 2005 та 2006 роках.

Відповідно
до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно
з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи
заперечення. Відповідачі не довели суду належними та допустимими доказами
обґрунтованість своїх заперечень.

Відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Таким
чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що
викладені в позовних заявах доводи Позивачів є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню
частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 69-71, 99, 100 94, 160-165,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В

1.
Адміністративний позов задовольнити частково.

2.
Зобов'язати Головне Управління праці та соціального захисту населення Київської
міської державної адміністрації та Київський міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат провести перерахунок щорічної до 5 травня разової
грошової допомоги за 2007 рік: ОСОБА_1як інваліду І групи виходячи з 10
мінімальних пенсій за віком та здійснити відповідну додаткову виплату,
ОСОБА_2як інваліду ІІ групи Великої Вітчизняної війни виходячи з 8 мінімальних
пенсій за віком та здійснити відповідну додаткову виплату, ОСОБА_3як інваліду
ІІ групи виходячи з 8 мінімальних пенсій за віком та здійснити відповідну
додаткову виплату, ОСОБА_4як учаснику бойових дій виходячи з 3 мінімальних
пенсій за віком та здійснити відповідну додаткову виплату, ОСОБА_5як інваліду І
групи виходячи з 10 мінімальних пенсій за віком та здійснити відповідну
додаткову виплату та ОСОБА_6як інваліду ІІ групи виходячи з 8 мінімальних
пенсій за віком та здійснити відповідну додаткову виплату.

3. В
задоволенні решти позовних вимог -відмовити повністю.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Н.
Є. Блажівська