Справа № 3/121
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

12 год. 26 хв.

22.04.2008 р.
№ 3/121

ОСОБА_1ОСОБА_2ОСОБА_3Всеукраїнська
громадська організація "Гільдія кінорежисерів "24/1"

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є.
при секретарі судового засідання Серпутько Т. С.

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом

ОСОБА_1.,
ОСОБА_2., ОСОБА_3., Організації колективного управління «Гільдія
кінорежисерів України 24/1»

до
за участі третіх осіб

Державного
департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки
України Державне підприємство
«Інтелзахист» Міністерство культури та
мистецтв України Державне підприємство
«Українська кіностудія анімаційних фільмів»
ТОВ «Классік-Відео»

про

визнання
дій стосовно надання дозволу на виробництво та видачу контрольних марок
незаконними

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в
судовому засіданні 22 квітня 2008 року проголошено вступну та резолютивну
частини Постанови.

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
Організація колективного управління «Гільдія кінорежисерів України 24/1»(надалі
також «Позивачі») звернулися з адміністративним позовом до Державного
департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України
(надалі також -Відповідач або Департамент), в якій просять визнати незаконним
надання Департаментом дозволу Державному підприємству «Інтелзахист» (надалі -ДП
«Інтелзахист») видати контрольні марки Товариству з обмеженою відповідальністю
«Классік-Відео»(надалі -ТОВ «Классік-Відео») для маркування примірників
аудіовізуального твору - анімаційного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_1»(надалі -Фільм) -
для їх розповсюдження.

В травні 2007 року Позивач ОСОБА_2.
придбав відеокасету з анімаційним фільмом «ІНФОРМАЦІЯ_1», виготовлену ТОВ
«Классік-Відео». На зазначеній касеті було розміщено контрольну марку
В849573АФ.

Зазначена контрольна марка було
видана ТОВ «Классік-Відео»на підставі заяви ТОВ «Классік-Відео»№ 708 від 28
вересня 2006 року на одержання контрольних марок та рішення Департаменту про
видачу контрольних марок, відповідно до якого ТОВ «Классік-Відео»отримало 500 контрольних
марок для маркування примірників анімаційного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_1»(номери
контрольних марок 849497 АФ -849996 АФ).Представник Позивача в судовому
засіданні зазначив, що надання Департаментом дозволу на здійснення виробництва
та видачу контрольних марок без дозволу Позивачів чи Організації колективного
управління «Гільдія кінорежисерів 24/1», якій Позивачі передали в управління
свої майнові авторські права на анімаційний фільм «ІНФОРМАЦІЯ_1», є порушенням
їх майнових авторських прав на анімаційний фільм «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В обґрунтування своїх вимог, Позивачі
зазначають, що саме вони є авторами та суб'єктами авторських прав на
анімаційний фільм «ІНФОРМАЦІЯ_1». Зокрема, Позивачі зазначають, що пан ОСОБА_2.
є автором сценарію та режисером-постановником Фільму, пан ОСОБА_1. є
композитором, а пан ОСОБА_3. є художником-постановником Фільму. цьому, Позивачі
зазначають, що вони ніколи не передавали свої авторські права на використання
Фільму ТОВ «Классік-Відео»та не надавали дозволу ТОВ «Классік-Відео»на
використання Фільму. Позивачі вважають, що будь-яке використання анімаційного
фільму «ІНФОРМАЦІЯ_1»без їх дозволу та без укладання з ними відповідного
договору є порушенням авторських прав. Позивачі, при цьому, посилаються на
статті 41, 54 Конституції України, статті 13, 14, 15, 17, 33, 39 Закону України
«Про авторське право та суміжні права»1 статті 17 Закону України «Про авторське
право та суміжні права», статтю 13 Закону України «Про власність», статтю 9
Закону України «Основи законодавства про культуру», Договір Всесвітньої
організації інтелектуальної власності про авторське право 1996 року, Бернську
конвенцію про охорону літературних і художніх творів, а також постанови
Кабінету Міністрів України № 997 від 20 червня 2000 року та № 1555 від 13
жовтня 2000 року.

Представник Позивача просив суд
зобов'язати Відповідача за видачу ТОВ «Классік-Відео»контрольних марок без їх
згоди відшкодувати моральну та матеріальну шкоду у розмірі 100
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян кожному автору, стягнути з
Відповідача компенсацію у розмірі 100 мінімальних розмірів заробітної плати.

18 грудня 2007 року Позивачі уточнили
позовні вимоги та просили суд: 1) визнати та поновити авторські права позивачів
та зобов'язати Відповідача припинити будь-які дії, що порушують авторські
права; 2) визнати Відповідача порушником статті 5 Закону України «Про
розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм,
комп'ютерних програм, баз даних»від 23 березня 2000 року та статті 18 Постанови
Кабінету Міністрів України № 1555 від 13 жовтня 2000 року «Про затвердження
Порядку

виробництва,
зберігання, видачі контрольних марок та маркування примірників аудіовізуальних
творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних; 3) скасувати
рішення про видачу контрольних маро; 4) надати позивачам відомості про всіх
осіб, яким було надано контрольні марки на використання мультиплікаційного
кінофільму «ІНФОРМАЦІЯ_1»; 5) зобов'язав відповідача виплатити позивачам
компенсацію за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної
власності у розмірі 100 мінімальних заробітних плат кожному позивачеві; 6)
опублікувати в газеті «Урядовий кур'єр»інформацію про порушення авторських прав
на аудіовізуальний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1»; 7) визнати порушення Відповідачем
статей 9, 41 та 54 Конституції України; 8) визнати порушення Відповідачем
статей 9, 11, 28 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів
та статей 6, 7, 8 Договору Всесвітньої організації інтелектуальної власності
про авторське право; 9) визнати порушення Відповідачем статті 27 Загальної
Декларації прав людини; 10) визнати порушення Відповідачем вимог статей 316,
317, 319, 418, 419, 423, 424, 425, 426, 427, 437, 438, 439, 440, 443, 445
Цивільного кодексу України; 11) визнати, що договір на використання
аудіовізуального твору від 10 березня 2005 року між ДП «Українська студія
анімаційних фільмів»та ТОВ «Классік-Відео»не відповідає чинному законодавству
України та міжнародним зобов'язанням України та порушує права авторів.

8 квітня 2008 року Позивачі повторно уточнили позовні вимоги та просили:
1) визнати незаконним надання Департаментом дозволу на отримання контрольних
марок та наступне надання контрольних марок; 2) визнати протиправними дії
Департаменту з моменту надання дозволу та видачі контрольних марок для
комерційного використання анімаційного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_1»по всій території
України; 3) зобов'язати Департамент прийняти розпорядження або наказ про
скасування свого дозволу та скасувати видачу контрольних марок з моменту
незаконного надання контрольних марок на анімаційний фільм «ІНФОРМАЦІЯ_1»; 4)
Заборонити Департаменту надавати дозволи на одержання контрольних марок на
будь-які аудіовізуальні твори без договору з первинним суб'єктом авторського
права; 5) відшкодувати моральну шкоду у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат за кожний незаконно наданий дозвіл на отримання контрольних марок на
анімаційний фільм «ІНФОРМАЦІЯ_1»; 6) стягнути з Департаменту мінімальну компенсацію в розмірі десяти
мінімальних заробітних плат за кожний незаконно наданий дозвіл для отримання
контрольних марок; 7) зобов'язати Департамент сплатити штраф у розмірі 10% від
загальної суми, присудженої на користь позивача; 8) встановити наявність чи
відсутність компетенції надання контрольних марок; 9) зобов'язати відповідача
опублікувати рішення суду в газеті «Голос України».

Ухвалою від 17 грудня 2007 року судом
до участі у справи було залучено ТОВ «Классік-Відео», Міністерство культури та
туризму України та Державне підприємство «Українська кіностудія анімаційних
фільмів».

Представник Відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив, оскільки вважає, що Відповідачем були
дотримані всі вимоги чинного законодавства, які регулюють порядок надання
дозволів на виробництво та видачу контрольних марок, зокрема Закону України
«Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм,
комп'ютерних програм, баз даних». Зокрема, представник Відповідача зазначив, що
при прийнятті рішення стосовно надання дозволу на видачу контрольних марок для
примірників аудіовізуального твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» Відповідач діяв відповідно до
принципів, встановлених статтею 19 Конституції України, а також відповідно до
вимог, встановлених Законом України «Про розповсюдження примірників
аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних», а також Порядку виробництва,
зберігання, видачі контрольних марок та маркування примірників аудіовізуальних
творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2000 року № 1555 (у
редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 369).

Представник Відповідача зазначив
також, що аудіовізуальний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1»було створено на кіностудії
«Київнаукфільм» у 1988 році, тобто в період, коли діяв Цивільний кодекс УРСР
1963 року. Представник Відповідача зазначив, що Позивачам не належать майнові
авторські права на аудіовізуальний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1», оскільки, відповідно до
частини 1 статті 483 Цивільного кодексу України, авторське право на кінофільм
або телевізійний фільм належить підприємству, яке здійснило його зйомку.
Представник Відповідача зазначив, що Відповідач приймав рішення про надання
дозволу на видачу контрольних марок для примірників аудіовізуального твору на
підставі наданих йому документів, передбачених Законом «Про розповсюдження
примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм,
баз даних», в тому числі на підставі Договору про спільну діяльність по
реалізації фільмів від 15 жовтня 1997 року між Міністерством культури і
мистецтв України та Українською кіностудією анімаційних фільмів, Додаткової
Угоди № 1 від 29 грудня 2001 року до Договору про спільну діяльність по реалізації
фільмів від 15 жовтня 1997 року,
Додаткової Угоди № 2 від 15 жовтня 2004 року до Договору про спільну діяльність
по реалізації фільмів від 15 жовтня 1997 року, а також Ліцензійного договору на
використання аудіовізуальних творів від 10 березня 2005 року між Державним
підприємством «Українська студія анімаційних фільмів»та ТОВ «Классік-Відео».

Треті особи -ТОВ «Классік-Відео», ДП
«Інтелзахист», ДП «Українська студія анімаційних фільмів»та Міністерство
культури та мистецтв України проти позову заперечили, оскільки вважають, що
Позивачі не мають майнових авторських прав на Фільм, а Відповідачем були
дотримані всі вимоги законодавства, які регулюють порядок надання дозволів на
виробництво та видачу контрольних марок, зокрема Закону України «Про розповсюдження
примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм,
баз даних».

Розглянувши
подані представниками сторін та третіх осіб документи та матеріали справи,
заслухавши їхні пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва приходить до наступних висновків.

Згідно
зі статтею 3 Закону України «Про розповсюдження примірників аудіовізуальних
творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних»«Розповсюдження на
території України примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм,
комп'ютерних програм та баз даних, а також їх прокат дозволяються лише за умови
їх маркування контрольними марками». Статтею 4 зазначеного Закону передбачено,
що «право на одержання контрольних марок мають імпортери, експортери та
відтворювачі примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм,
комп'ютерних програм, баз даних». Відповідно до частини 1 статті 5 Закону
України «Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм,
відеограм, комп'ютерних програм, баз даних» «Для одержання контрольних марок
особи, зазначені в частині першій статті 4 цього Закону (далі - заявники),
подають до Установи: а) заяву встановленого зразка; б) копію статуту,
установчого договору (у випадках, передбачених законодавством) - для юридичних
осіб; в) копію свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності; г) копію довідки про включення до Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України (для юридичних осіб) або про присвоєння
ідентифікаційного коду (для фізичних осіб); ґ) перелік найменувань примірників
аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних
встановленого зразка із зазначенням творів, зафіксованих на цих примірниках
(мовою, що використовується для оригіналу відповідного примірника); д) копію
державного посвідчення на право розповсюдження та демонстрування
аудіовізуальних творів - фільмів; е) копію договору про передачу (відчуження)
майнових прав авторів і (або) суб'єктів суміжних прав або договори про передачу
прав на використання аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних
програм, баз даних шляхом їх відтворення та розповсюдження примірників,
починаючи з договору, за яким майнові права авторів і (або) суб'єктів суміжних
прав або права на використання передаються на територію України, або починаючи
з договору, за яким майнові права авторів і (або) суб'єктів суміжних прав або
права на використання передаються від первинних суб'єктів авторського права і
(або) суміжних прав (у разі виникнення цих прав на території України). Заявник
подає копії зазначених договорів, а також оригінал договору, за яким
безпосередньо заявникові передаються майнові права авторів і (або) суб'єктів
суміжних прав або права на використання аудіовізуальних творів, фонограм,
відеограм, комп'ютерних програм, баз даних. До договорів, складених іноземною
мовою, додаються їх переклади українською мовою, посвідчені в установленому
порядку; є) копію ліцензії на здійснення господарської діяльності з
впровадження голографічних захисних елементів».

В
абзаці 2 частини 3 статті 5 Закону України «Про розповсюдження примірників
аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз
даних»зазначено, що «Забороняється вимагати від заявника документи та
відомості, не передбачені частиною першою цієї статті». Крім того, частиною 4
статті 5 Закону України «Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів,
фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних»передбачено, що
«відповідальність за достовірність документів, поданих для одержання
контрольних марок, несе заявник».

Частиною
7 статті 5 Закону України «Про розповсюдження примірників аудіовізуальних
творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних»передбачено,
що «Підставами для прийняття рішення про
відмову у видачі контрольних марок є: подання заявником неповного переліку документів,
зазначених у частині першій цієї статті; подання заявником документів для
одержання контрольних марок, оформлення яких не відповідає вимогам цього
Закону; подання заявником документів для одержання контрольних марок, що
містять недостовірні відомості; недодержання заявником прав суб'єктів
авторського права і (або) суміжних прав».

Абсолютно
аналогічно питання видачі дозволів на виробництво та видачу контрольних марок
регулюється й Порядком виробництва, зберігання, видачі контрольних марок та маркування
примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм,
баз даних, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня
2000 року № 1555. Відповідно до пункту 14 Порядку «для одержання контрольних
марок особи, зазначені в пункті 13 цього Порядку, з урахуванням вимог Закону
України «Про авторське право і суміжні права», подають до Департаменту такі
документи: заяву встановленого зразка за формою, затвердженою МОН (у двох
примірниках); перелік назв примірників аудіовізуальних творів, фонограм,
відеограм, комп'ютерних програм, баз даних встановленого зразка за формою,
затвердженою МОН, із зазначенням їх кількості, серії контрольних марок, якими
маркуватимуться ці примірники, назв творів, зафіксованих на них, прізвища,
імені їх авторів та виконавців (мовою оригіналу твору, у тому числі
аудіовізуального, фонограми, відеограми, комп'ютерної програми, бази даних);
копію свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності;
копії установчих документів (у випадках, передбачених законодавством), довідки
про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України
- для юридичних осіб; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду - для
фізичних осіб; копію ліцензії на здійснення господарської діяльності з
впровадження голографічних захисних елементів; копію державного посвідчення на
право розповсюдження і демонстрування фільмів; копію договору про передачу
(відчуження) майнових прав авторів і (або) суб'єктів суміжних прав або договорів
про передачу прав на використання аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм,
комп'ютерних програм, баз даних шляхом їх відтворення та розповсюдження їх
примірників, починаючи з договору, за яким майнові права авторів і (або)
суб'єктів суміжних прав або права на використання аудіовізуальних творів,
фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних передаються на територію
України, або починаючи з договору, за яким майнові права авторів і (або)
суб'єктів суміжних прав або права на використання аудіовізуальних творів,
фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних у разі виникнення цих прав
на території України передаються від первинних суб'єктів зазначених прав.
Заявник подає копії таких договорів, а також оригінал договору, за яким
безпосередньо заявникові передаються майнові права авторів і (або) суб'єктів
суміжних прав або права на використання аудіовізуальних творів, фонограм,
відеограм, комп'ютерних програм, баз даних. До договору, складеного іноземною
мовою, додається переклад українською мовою, засвідчений в установленому
порядку». В тому ж пункті 14 Порядку зазначено також, що «Відповідальність за
достовірність документів, поданих для одержання контрольних марок, несе
заявник. Забороняється вимагати від заявника документи та відомості, не передбачені
цим пунктом». Відповідно до пункту 18 Порядку «Підставами для прийняття рішення
про відмову у видачі контрольних марок є: подання заявником не всіх документів,
зазначених в абзацах другому - дев'ятому пункту 14 цього Порядку; оформлення
документів на одержання контрольних марок з порушенням вимог цього Порядку;
зазначення у документах на одержання контрольних марок недостовірних
відомостей; порушення заявником прав суб'єктів авторського права і (або)
суміжних прав».

Таким
чином, як Закон, так і Порядок містить виключний перелік підстав для відмови у
наданні дозволів на виробництво та видачу контрольних марок.

28
вересня 2006 року ТОВ «Классік-Відео»звернулось до Відповідача з Заявою № 708
на одержання контрольних марок. До заяви було додано Ліцензійний договір на
використання аудіовізуальних творів від 10 березня 2005 року між ДП «Українська
кіностудія анімаційних фільмів»(Ліцензіар) та ТОВ «Классік-Відео»(Ліцензіат)
відповідно до якого Ліцензіар надав Ліцензіату право відтворювати
аудіовізуальні твори, зазначені у Додатку 1 до Ліцензійного Договору (в тому
числі й Фільм) на носіях формату VHS необмеженим тиражем для домашнього
перегляду, розповсюджувати такі носії шляхом продажу.

Позивачі
вважають, що Департамент мав відмовити у наданні дозволу, посилаючись на те, що
заявником порушені права суб'єктів авторського права, тобто права Позивачів,
які вважають, що мають майнові авторські права на Фільм належать саме
Позивачам. Однак, Суд вважає, що це не відповідає дійсним обставинам справи з
наступних підстав.

Фільм
було створено 1988 року творчим об'єднанням художньої мультиплікації кіностудії
«Київнаукфільм. Суд вважає, що питання про належність авторських прав на Фільм
має вирішуватися виходячи, в першу чергу, із норм законодавства про авторське
право, яке було чинним на момент створення Фільму. Відповідно до пункту 1
Закону України «Про авторське права та суміжні права»«цей Закон набирає
чинності з дня його опублікування і застосовується до правовідносин, які
виникли після набрання ним чинності». Крім того, відповідно до статті 58
Конституції України «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи». Виходячи із зазначеного Суд вважає, що при вирішенні справи,
зокрема при визначенні суб'єкта, який має майнові авторські права на Фільм,
слід виходити, в першу чергу із законодавства, яке діяло на момент створення
Фільму.

Під
час створення Фільму питання виникнення та використання авторських прав
регулювалось Цивільним кодексом УРСР 1963 року (надалі -ЦК 1963 року). Статтею
483 ЦК 1963 року було передбачено, що «Авторське право на кінофільм або
телевізійний фільм належить підприємству, яке здійснило його зйомку. Авторові
сценарія, композиторові, режисеру-постановникові, головному операторові,
художнику-постановникові і авторам інших творів, які увійшли складовою частиною
в кінофільм або в телевізійний фільм, належить авторське право кожному на свій
твір». Суд вважає за можливе та необхідне застосувати саме статтю 483
Цивільного кодексу УРСР для вирішення питання про первинного суб'єкта
авторського права на анімаційний фільм «ІНФОРМАЦІЯ_1», не зважаючи на те, що в
зазначеній статті мове йде про права на «кінофільм», а не про «анімаційний
фільм», оскільки, на думку Суду, поняття «кінофільм»та «анімаційний фільм»є
подібними за своїм змістом та юридичною природою та є підвидами більш широкого
поняття «фільм»чи «аудіовізуальний твір», оскільки як кінофільм, так і
анімаційний фільм є творами, які фіксуються на певному матеріальному носії
(кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у
вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних
сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим
супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за
допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо),
на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних
технічних засобів. Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні
правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини
(аналогія закону). Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що чинне
законодавство України фактично визнає однаковий правовий режим фільму,
кінофільму, анімаційного (мультиплікаційного) фільму. Зокрема, статтею 1 Закону
України «Про авторське право та суміжні права»передбачено, що видами
аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми,
слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними),
неігровими чи іншими. Крім того, статтею 1 Закону України «Про
кінематографію»фільм - аудіовізуальний твір кінематографії, що складається з
епізодів, поєднаних між собою творчим задумом і зображувальними засобами, та
який є результатом спільної діяльності його авторів, виконавців і виробників.
Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що поняття «художні твори», яке
використовується у Бернській конвенції про охорону літературних та художніх
творів для визначення переліку творів, які підлягають правовій охороні, включає
в себе кінематографічні твори, до яких прирівнюються твори, виражені способом,
аналогічним кінематографії. Таким чином, суд вважає за можливе застосовувати
статтю 483 Цивільного кодексу України до анімаційних фільмів, враховуючи
високий ступінь подібності цього об'єкту до кінофільму чи телевізійного фільму.
Виходячи із зазначеного, Суд вважає, що первинним суб'єктом авторського права на
анімаційний фільм «ІНФОРМАЦІЯ_1», як на цілісний комплексний аудіовізуальний
твір, який включає в себе різноманітні складові (сценарій, зображувальні твори,
звукові тощо) була Київська кіностудія науково-популярних фільмів
«Київнаукфільм». При цьому, як передбачено частиною 3 статті 483 Цивільного
кодексу України 1963 року авторові сценарія, композиторові,
режисеру-постановникові, головному операторові, художнику-постановникові і
авторам інших творів, які увійшли складовою частиною в кінофільм або в телевізійний
фільм, належить авторське право кожному на свій твір.

Згодом,
відповідно до Розпорядження Ради Міністрів Української РСР № 167-р від 18
квітня 1990 року та Наказу Міністерства культури УРСР від 25 червня 1990 року №
206 на базі Творчого об'єднання художньої мультиплікації Київської кіностудії науково-популярних
фільмів було створено Українську кіностудію мультиплікаційних фільмів. Листом
від 19 вересня 1990 року Радою Міністрів УРСР було затверджено нову назву -Українська
кіностудія анімаційних фільмів -«Укранімафільм». Статут кіностудії
«Укранімафільм»було затверджено 1 жовтня 1990 року Міністерством культури УРСР.
Кіностудія «Укранімафільм»була зареєстрована 24 жовтня 1990 року Виконавчим
комітетом міської ради народних депутатів. Наказом Міністерства культури і
мистецтв України № 156 від 09 квітня 1998 року було визначено, що Українська
кіностудія анімаційних фільмів є державним підприємством, заснованим на
загальнодержавній формі власності. Зазначеним наказом № 156 було також
затверджено статут Кіностудії «Укранімафільм». Пунктом 1.8 Статуту Державного
підприємства «Українська кіностудія анімаційних фільмів»кіностудія є
правонаступником Творчого об'єднання художньої мультиплікації Київської кіностудії науково-популярних
фільмів («Київнаукфільм»).

Відповідно
до пункту 4 Указу Президента України № 511/94 «Про заходи щодо відзначення
100-річчя від дня народження Олександра Довженка»від 10 вересня 1994 року було
встановлено, що всі фільми та фільмові матеріали кіностудій України, створені
за рахунок бюджетних коштів, є загальнодержавною власністю України
-національною культурною спадщиною і можуть використовуватися лише за
погодженням з Міністерством культури України.

Відповідно
до пункту 1.1 Договору про спільну діяльність по реалізації фільмів від 15 жовтня
1997 року між Міністерством культури і мистецтв України та Українською
кіностудією анімаційних фільмів Міністерство передало Студії права реалізації
(використання) фільмів, створених за рахунок бюджетних коштів Студією або її
попередниками-кіностудіями, правонаступником яких є Студія». Додатковою Угодою
№ 1 від 29 грудня 2001 року пункт 1.1 Договору про спільну діяльність по
реалізації фільмів було викладено в наступній редакції: «Міністерство передає
Студії права на використання фільмів, створених за рахунок бюджетних коштів
Студією або її попередником -кіностудією «Київнаукфільм», правонаступницею якої
вона виступає щодо створених «Київнаукфільмом»анімаційних фільмів. Додатковою
угодою № 2 від 15 листопада 2004 року строк дії Договору про спільну діяльність
по реалізації фільмів від 15 жовтня 1997 року було продовжено до 31 грудня 2007
року.

Відповідно
до пункту 2.2 Договору про спільну діяльність по реалізації фільмів від 15
жовтня 1997 року Студія здійснює надані їй Міністерством права шляхом заключення
двосторонніх угод з третіми сторонами.

Згідно
з Ліцензійним Договором на використання аудіовізуальних творів від 10 березня
2005 року між Державним підприємством «Українська кіностудія анімаційних
фільмів»та ТОВ «Классік-Відео» майнові авторські права на використання, серед
інших, анімаційного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_1»були передані ТОВ «Классік-Відео».

Відповідно
до вимог статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Таким чином, Суд вважає, що Договір про спільну діяльність по
реалізації фільмів від 15 жовтня 1997 року з внесеними змінами, а також
Ліцензійний Договір від 10 березня 2005 року є правомірними та чинними.

Таким
чином, надані Департаменту ТОВ «Классік-Відео»Договір про спільну діяльність по
реалізації фільмів від 15 жовтня 1997 року та Ліцензійний Договір на
використання аудіовізуальних творів від 10 березня 2005 року на додаток до
заяви про надання дозволу на видачу контрольних марок були достатнім
підтвердженням прав ТОВ «Классік-Відео»на використання анімаційного фільму
«ІНФОРМАЦІЯ_1»та на звернення до Департаменту з метою отримання контрольних
марок для розповсюдження примірників анімаційного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_1»та є
саме тими договорами, надання яких вимагається відповідно до пункту «е»статті 5
Закону України «Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів,
фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних», а також пункту 14
Порядку виробництва, зберігання, видачі контрольних марок та маркування
примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм,
баз даних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня
2000 року № 1555 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня
2004 року № 369).

Виходячи
із зазначеного, Суд вважає, що Позивачі не навели достатніх доказів того, що
вони є суб'єктами майнових авторських прав на Фільм як на цілісний
аудіовізуальний твір. Відповідно, Відповідач своїми діями стосовно надання
дозволу ДП «Інтелзахист» на виготовлення та видачу контрольних марок ТОВ
«Классік-Відео»для їх розміщення на носіях формату VHS з записом Фільму не
порушував майнових авторських прав Позивачів.

Крім
того, Суд вважає, що Відповідач, надаючи дозвіл на виготовлення та видачу
контрольних марок ТОВ «Классік-Відео»діяв виключно в межах своїх повноважень та
у спосіб, передбачений законодавством України, зокрема, Законом України «Про
розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм,
комп'ютерних програм, баз даних»та Порядком виробництва, зберігання, видачі
контрольних марок та маркування примірників аудіовізуальних творів, фонограм,
відеограм, комп'ютерних програм, баз даних, який затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2000 року № 1555.

Суд
вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі
- адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Враховуючи
те, що Департамент є державним органом, до компетенції якого віднесено надання
дозволів на видачу контрольних марок для примірників аудіовізуальних творів,
необхідних для здійснення їх розповсюдження, Суд перш за все вирішував питання
про те, чи діяв Департамент, як орган державної влади, в межах та у спосіб,
передбачений законодавством України.

Питання
про оспорювання чи визнання належності майнових авторських прав на
аудіовізуальний твір, а також дійсності чи недійсності цивільно-правових
договорів стосовно прав на використання аудіовізуального твору можуть бути
порушені Позивачами в порядку цивільного судочинства.

Пунктом
2 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені), зокрема, з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), а також
добросовісно.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно
з положеннями статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Таким
чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та матеріалів справи, Окружний адміністративний
суд міста Києва дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи Позивача
є необґрунтованими.

На
підставі вищевикладеного, керуючись статтями 69-71, 94, 99, 100, 160-165, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

П О С Т А Н О В И В

В
задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова,
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є. Блажівська