Справа № 22а-7/2008
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2008-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008
року Судова колегія
Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
Золотнікова О.С.,

суддів Бітова А.І.
та Милосердного М.М.,

при секретарі
Усенко С.М.,

за участю
позивача ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на постанову Доманівського районного суду
Миколаївської області від 18 квітня 2007 року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного управління юстиції, Головного
управління юстиції в Миколаївській області, ліквідаційної комісії
Миколаївського обласного управління юстиції (третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог, начальник Миколаївського обласного управління юстиції
Шаталюк С.Д.) про поновлення на роботі та визнання запису № 44 у трудовій
книжці недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2005
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївського обласного управління
юстиції про надання щорічної основної відпустки з виплатою середньомісячного
заробітку за час відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги
на соціально-побутове забезпечення, стягнення середньомісячного заробітку за
час вимушеного прогулу, визнання запису № 44 у трудовій книжці недійсним, зміну
формулювання причини звільнення з п. 1 ст. 36 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП
України (за власним бажанням внаслідок порушення уповноваженим органом законодавства
про працю), виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього
заробітку. У ході судового розгляду позивач неодноразово змінював та доповнював
позовні вимоги.

Після уточнення
позовних вимог та роз'єднання їх в два самостійних провадження (а. с. 182),
позивач просив поновити його на посаді заступника начальника Доманівського
районного управління юстиції.

Ухвалою
Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2007 року до
участі в справі в якості співвідповідачів залучено Головне управління юстиції в
Миколаївській області та ліквідаційну комісію Миколаївського обласного
управління юстиції.

В обґрунтування
позову зазначалося, що позивач проходив державну службу на посаді заступника
начальника Доманівського районного управління юстиції - начальника відділу
державної виконавчої служби з 26 липня 2004 року. Наказом начальника
Миколаївського обласного управління юстиції від 27 травня 2005 року № 619-Л
«Про внесення змін до наказу № 365-Л від 28.03.2005 р.» його звільнено з займаної
посади з 12 квітня 2005 року за угодою сторін, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36
КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки його заява про
звільнення була зареєстрована 22 березня 2005 року, про звільнення його з
посади з 01 квітня 2005 року йому стало відомо 12 квітня 2005 року. Наказом
начальника Миколаївського обласного управління юстиції від 27 травня 2005 року
№ 619-Л без поновлення позивача на посаді змінено дату звільнення з 01 квітня
2005 року на 12 квітня 2005 року. При виданні наказу про звільнення взаємного
волевиявлення між сторонами про припинення трудового договору за угодою сторін
не було, дата звільнення сторонами не обговорювалась, а тому і підстав для
розірвання договору не було. Крім того, наказ про звільнення було видано за
відсутності подання заступника начальника Миколаївського обласного управління
юстиції - начальника відділу ДВС, чим порушено вимоги ст. 9 Закону України «Про
державну виконавчу службу».

У судовому
засіданні суду першої інстанції позивач підтримав позовні вимоги повністю і
просив суд поновити його на посаді заступника начальника Доманівського
районного управління юстиції Миколаївської області - начальника відділу
державної виконавчої служби з 01 квітня 2005 року та визнати запис у трудовій
книжці за № 44 недійсним.

Постановою
Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2007 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись
з постановленим судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що
висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи. Зокрема,
між сторонами не було досягнуто угоди щодо дати звільнення позивача з посади.
Наказ про звільнення був виданий за відсутності передбаченого законом подання.
Після видання наказу про звільнення позивач не передавав справи. В порушення
ст. 47 КЗпП України трудову книжку позивачу було видано лише 27 травня 2005
року. У зв'язку з викладеним ставиться питання про скасування постанови суду
першої інстанції та винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Заслухавши
суддю-доповідача, виступ позивача в підтримку апеляційної скарги, розглянувши
матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено,
що згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та наказом начальника Миколаївського
обласного управління юстиції № 646-Л від 26 липня 2004 року ОСОБА_1 з 26 липня 2004 року перебував у
трудових відносинах з Миколаївським обласним управлінням юстиції, працюючи на
посаді заступника начальника Доманівського районного управління юстиції
Миколаївської області - начальника відділу державної виконавчої служби.

22 березня 2005
року до Миколаївського обласного
управління юстиції (надалі ОУЮ) на ім'я начальника надійшла заява ОСОБА_1 про
звільнення з займаної посади на підставі п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України за угодою
сторін, яка була зареєстрована в Миколаївському ОУЮ 22 березня 2005 року за №
383. Вказана заява була погоджена з начальником відділу ДВС Миколаївського ОУЮ
Мутьєвим Д.Д., про що свідчить резолюція на заяві з клопотанням про задоволення
вимог ОСОБА_1.

28 березня 2005
року начальником Миколаївського ОУЮ видано наказ за № 365-Л «Про звільнення
ОСОБА_1», яким позивача звільнено з займаної посади з 01 квітня 2005 року за п.
1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. З зазначеним наказом позивача
ознайомлено 12 квітня 2005 року.

27 травня 2005
року наказом начальника Миколаївського ОУЮ за № 619-Л внесено зміни до наказу №
365-Л від 28 березня 2005 року. Датою звільнення ОСОБА_1 з займаної посади
зазначено 12 квітня 2005 року, тобто останній день роботи позивача.

Вирішуючи
справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що п. 1 ч. 1 ст. 36
КЗпП України передбачена підстава припинення трудового договору за угодою
сторін. Строк розгляду заяви працівника про звільнення з цієї підстави
диспозицією статті не передбачений. Позивач у заяві не зазначив дату припинення
трудових відносин, тому ця дата була визначена іншою стороною.

Після спливу
двотижневого строку з моменту подання заяви ОСОБА_1 продовжував працювати не з
причини небажання звільнитися з займаної посади, а у зв'язку з тим, що не знав
про наявність наказу про звільнення. Дізнавшись 12 квітня 2005 року про
існування наказу про звільнення, позивач того ж дня передав бланки суворої
звітності, ключі від приміщень та гаражу, тим самим погодившись з припиненням
трудових відносин. З моменту подачі заяви до ознайомлення з наказом про
звільнення ОСОБА_1 у будь-якій формі не повідомляв керівництво про відкликання
його заяви, хоча мав реальну можливість це зробити, що свідчить про його
небажання продовжувати трудові відносини.

Крім того, судом
першої інстанції враховано, що позивач після звільнення 12 квітня 2005 року
звернувся в усній формі до начальника Миколаївського обласного управління
юстиції з вимогою про поновлення на роботі та надання щорічної відпустки лише
27 травня 2005 року, тобто після спливу півторамісячного строку. Вимога про
поновлення на роботі в судовому порядку при подачі первинного позову до суду 29
червня 2005 року не заявлялась, що також свідчить про відсутність у ОСОБА_1
бажання продовжувати трудові відносини.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд
обґрунтовано дійшов висновку про те, що наказ № 365-Л від 28 березня 2005 року
«Про звільнення ОСОБА_1» видано та звільнення
позивача проведено у межах двотижневого строку з дня надходження заяви останнього про звільнення. Однак оскільки
позивач, не знаючи про наявність наказу про звільнення його з посади з 01
квітня 2005 року, працював до 12 квітня 2005 року, відповідач в подальшому
правомірно змінив дату звільнення ОСОБА_1 шляхом внесення відповідних змін до
наказу про звільнення.

Відповідно до п.
3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові
книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і
організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника
трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Згідно п. 4.1
Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої
Наказом Мінпраці України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої
Міністерством юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, при затримці видачі
трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові
сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення
в такому разі вважається день видачі трудової книжки. П. 4.2 цієї ж Інструкції
зазначено, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

На підставі
зазначених нормативних актів висновки суду першої інстанції про відсутність
вини відповідача у несвоєчасності отримання трудової книжки позивачем, а також
про відсутність підстав для визнання 27 травня 2005 року днем звільнення
ОСОБА_1 з роботи також є обґрунтованими.

Із врахуванням
погодження начальником відділу ДВС Миколаївського ОУЮ Мутьєвим Д.Д. заяви
ОСОБА_1 про звільнення, посилання позивача в апеляційній скарзі на відсутність
подання начальника відділу ДВС Миколаївського ОУЮ на звільнення з посади, як
окремого документа, на думку колегії суддів апеляційного суду не можуть бути
підставою для визнання звільнення ОСОБА_1 незаконним.

Оскільки
судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд
апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись
ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, в постанову Доманівського районного суду Миколаївської області від
18 квітня 2007 року - без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України
протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: