Справа № 22-а-1218/2008
Суддя: Сухарьок М.Г.
Дата ухвалення: 2008-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя 1-ї інстанції Іващенко В.М. справа № 22-а - 1218/08
Суддя - доповідач Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12
березня 2008 року м.
Донецьк

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Геращенка І.В., Міронової Г.М.,

при секретарі
Скопинській А.О.,

за участю сторін:
позивачів - Каляпіна Ю.І. , Кужелєва В.В., Морозова В.С.

представник відповідача - не з'явився

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Ровеньки
Луганської області на постанову
Ровеньківського міського суду Луганської
області від 22 листопада 2007 року по справі № 2-а-245/07 за позовами ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Ровеньки Луганської області про
відшкодування недоплат до пенсії,
-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулись до
суду з адміністративним позовом в якому просили визнати дії ПФУ, щодо відмови в
перерахунку пенсії відповідно до ст. 50,
ч. 4 ст. 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” незаконними, зобов'язати
управляння ПФУ провести перерахунок призначеної пенсії в відповідному розмірі
пенсій за віком.

Постановою Ровеньківського міського суду Луганської області від 22
листопада 2007 року позовні вимоги позивачів задоволені у
повному обсязі.

Відповідач не погодився з рішенням суду і подав
апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати посилаючись на невірне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час і
місце апеляційного розгляду справи.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за
необхідне в задоволенні вимог викладених в апеляційній скарзі відмовити,
постанову змінити.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (надалі спеціальний
закон), оскільки відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на
безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням
цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до статті 7 зазначеного
Закону військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом, та одночасно мають право на різні
державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Нормами статті 11 Закону України № 2262
зазначено, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення
військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” і цим Законом.

Аналіз наведених норм доводить те, що
пенсійне забезпечення позивачів регулюється декількома Законами, норми яких
поширюються на них.

Призначення державної пенсії регулюється
вищенаведеними нормами Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.

Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю регулюється статтею 50 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, згідно якої
інвалідам 1 групи призначається пенсія у розмірі 100 відсотків мінімальної
пенсії за віком, інвалідам 2 групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком,
інвалідам 3 групи - 50% мінімальної пенсії за віком яка виплачується повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу відповідно до статті 53 даного
Закону.

Підвищення пенсії за вислугу років
відповідно до статті 25 Закону України № 2262 здійснюється відповідно до Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, пунктом
27 статті 13 якого передбачена виплата підвищеної пенсії, зокрема інвалідам 3
групи -200 процентів пенсії за віком, інвалідам
2 групи - 350 процентів пенсії за віком, інвалідам 1 групи - 400 процентів пенсії за віком
відповідно до Закону України від 23 листопада 1995 року № 458/95-ВР з 1 січня
1996 року.

Стаття 50 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних
розмірах, зокрема інвалідам 1 групи -100 відсотків мінімальної пенсії за віком,
інвалідам 2 групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, інвалідам 3 групи
- 50% мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до
статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії
чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми
розповсюджуються на позивачів як віднесених до категорії 1.

Частина перша та друга даної статті
передбачає призначення пенсії за бажанням громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але у всіх
випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за
роботу в зоні відчуження у наведених роках не може перевищувати 3,0 тис. грн.

Частина третя зазначеної статті (із
змінами, внесеними згідно із Законом № 3108-4 від 17 листопада 2005 року)
визначає, що обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання (у спірних відносинах має місце
захворювання) внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони
відчуження проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” (загальний закон), у якому
призначення пенсій по інвалідності визначено розділом 4.

Частиною 1 статті 33 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” визначені розміри пенсії по
інвалідності залежно від групи інвалідності. Для інвалідів I групи такий розмір
складає 100 відсотків пенсії за віком;
інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50
відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього
Закону.

Зазначене посвідчує, що після внесення
змін у частину 3 статті 54 спеціального закону (17 листопада 2005 року),
обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами
загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в
залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального
закону.

Колегія судів не приймає посилання
відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1
частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною
третьою доповнена Законом України № 2505 від 25 березня 2005 року (набрав
чинності 31 березня 2005 року), тоді як частина третя статті 54 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” змінена Законом України від 17 листопада 2005 року
№ 3108-15 (набрав чинності 13 грудня
2005 року). Саме неврахування відповідачем зазначених змін стало однією з
причин хибного висновку щодо неможливості застосування стосовно позивача норм
абзацу 1 статті 28 загального закону в частини визначення мінімального розміру
пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму.

Частина 4 статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по
1 групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком, по 2 групі інвалідності
- 8 мінімальних пенсій за віком, по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій
за віком Приписи зазначеної норми співпадають з приписами пункту 4 Порядку
обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня
1997 року № 523 (з наступними змінами та доповненнями).

Посилання відповідача на частину 5 статті
54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою визначено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії
у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається
Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався розміром 19
гривень 91 копійка, визначеним Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою
№ 1 від 3 січня 2002 року „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за
рахунок державного бюджету”, (а з 1 вересня 2004 року - 22 грн. 30 коп.),
колегія судів не приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в силу різного
правового навантаження цих визначень неможливо. Якщо „порядок” відповідає на
питання „як, яким чином”, то „розмір” - „скільки”.

Наведена частина статті викладена із
змінами згідно із Законами України № 2532-12 від 1 липня 1992 року, та №
3285-12 від 17 червня 1993 року (в редакції Закону № 230/96 від 6 червня 1996
року), тоді як частина третя, яка визначає обчислення і призначення пенсії по
інвалідності змінена Законом № 3108-15 від 17 листопада 2005 року (набрав
чинності 13 грудня 2005 року) і регулює безпосередньо правила обчислення пенсій
за нормами статті 54 спеціального закону.

Правовою підставою позовних вимог є
частина 3 статті 67 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” якою зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір
пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, у тому числі віднесеним
до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування
при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України „Про прожитковий мінімум” від 15 липня 1999 року №
966-14. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий
мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Прожитковий мінімум на 2006 рік відповідно
до статті 65 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік” (газета
„Урядовий кур'єр” від 30 грудня 2005 року) на одну особу, яка втратила
працездатність, в розрахунку на місяць складає: з 1 січня - 350 гривень, з 1
квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Статтею 62 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності
з 1 січня 2007 року („Урядовий кур'єр” від 23 грудня 2006 року), був
затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1
січня - 380 гривень.

Враховуючи зазначене мінімальний розмір
пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” складає з 1 жовтня 2006 року
складає 366 грн., з 1 січня 2007 року - 380 грн. Розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю (стаття 50 Закону України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”),
встановлений для інвалідів 1 групи у розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії
за віком, інвалідам 2 групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, інвалідам
3 групи - 50% мінімальної пенсії за віком.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції
посиланням на застосування у межах спірних відносин постанов Кабінету Міністрів
України, спростовується також приписами пункту першого та шостого статті 92 Конституції
України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія його положень
не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього
Закону, а також абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2
частини першої статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального
Закону якими передбачено що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що до
приведення законодавства України у відповідність із Законом (Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування), закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Правові засади формування та застосування
державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію
закріплених конституцією України та законами України основних соціальних
гарантій визначені Законом України “Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії” від 5 жовтня 2000 року № 2017-3. Статтею 17 даного
Закону до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір
пенсії за віком. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні
державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути
нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 19 зазначає,
що виключно законами України визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний
захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній
життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та
закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У
рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22
Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційне розгляд справи і
ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що
конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24
Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є
виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджує висновки суду першої
інстанції щодо необхідності застосування норм спеціального закону у межах
спірних відносин.

Разом з тим, помилковим є рішення суду, щодо зобов'язання
відповідача робити і на майбутнє перерахунок пенсії, оскільки можливо приймати
судове рішення тільки щодо порушених прав позивачів. В решті постанова суду є
законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в
судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого по
справі судового рішення відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 2, 11, 21, 70, 71, 159, 160, 184, 195, 196,
198 - 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія судів, -

П О С Т А
Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Ровеньки Луганської
області на постанову
Ровеньківського міського суду Луганської
області від 22 листопада 2007 року по справі № 2-а-245/07 за позовами ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Ровеньки Луганської області про
відшкодування недоплат до пенсії
- залишити без
задоволення.

Постанову Ровеньківського міського суду Луганської області від 22
листопада 2007 року по справі № 2-а-245/07 - змінити.

Вилучити з абзацу другого, третього та четвертого резолютивної частини постанови слова : “...і
в подальшому провадити перерахунок їхньої пенсії в разі зміни групи інвалідності та підвищення розміру мінімальної пенсії за
віком”, в іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова ухвалена у нарадчій кімнаті та проголошений її
повний текст у судовому засіданні 12 березня 2008 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками
перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу
- з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: Сухарьок
М.Г.

Судді:
Геращенко І.В.

Міронова Г.М.