Справа № 2-а-1006/2008
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2008-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1006/08
РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» березня 2008
року 17 год. 30 хв.
м. Рівне

Колегія
суддів у складі: головуючий - Чалий І.С. , судді- Юрчук М.І., Шевчук С.М., при
секретарі судового засідання Минько Н.З. та за участю сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі від:

позивача:

не з'явився;

відповідачів:

не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом
ОСОБА_1

до відповідача

Управління праці та соціального захисту населення Острозької
міської ради, Головного управління
праці та соціального захисту населення Рівненської обласної державної
адміністрації,
Міністерства праці та соціальної політики України, Державного
казначейства України, Міністерства
фінансів України

про

стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової
допомоги,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач
- ОСОБА_1 - звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та
соціального захисту населення Острозької міської ради, головного управління
праці та соціального захисту населення Рівненської обласної державної
адміністрації, Міністерства праці та соціальної політики України, Державного
казначейства України, Міністерства
фінансів України про стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової
допомоги в сумі 3375,35 грн.

Позивач
позовні вимоги мотивує тим, що вона має право на пільги як дружина учасника
війни ОСОБА_2, інваліда 1 групи, в тому числі відповідно, до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,- на отримання
щорічної разової грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком,
але всупереч зазначеній нормі закону відповідачами в 2004-2007 роках щорічна разова
грошова допомога до 5 травня їй виплачувалась не в повному обсязі, посилаючись
на те, що Законом України «Про Державний бюджет» на відповідні роки встановлено
інші розміри цих виплат. Оскільки положення ст. 29 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» рішенням Конституційного Суду України №
6-рп/2007 від 9 липня 2007 року та ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2004 рік”- рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2004 від 01
грудня 2004 року визнані такими, що не відповідають Конституції України, а по
аналогії закону, відповідно ст. 34 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”,
то позивач рахує, що у неї є всі підстави для стягнення з відповідачів
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2004-2007 роки в
сумі 3375,35 грн.

Позивач
в судове засідання не з'явилась, подала заяву, у якій позов підтримує і просить
розглянути справу без її участі.

Відповідач -Управління праці та соціального захисту
населення Виконавчого комітету Острозької міської ради- в поданих суду запереченнях позов заперечує в повному
обсязі, посилаючись на те, що виплата позивачу була профінансована за рахунок
коштів Державного бюджету в розмірах, встановлених Законом України «Про
Державний бюджет на 2005 рік», Законом України «Про Державний бюджет на 2006
рік», Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік», оскільки ст. 95
Конституції України визначає, що виключно Законом про Державний бюджет України
і визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільові спрямування цих видатків. Допомога в розмірах, визначених зазначеними
Законами, позивачу виплачена повністю, заборгованості немає. Разом з тим,
відповідач-1 заявив про пропуск позивачем строку звернення до суду,
передбаченого ст. 99 КАС України і просить застосувати наслідки, передбачені
ст. 100 КАС України. Просить у позові відмовити та розглянути справу без
участі представника управління.

Відповідач-
Головне управління праці та соціального захисту населення Рівненської
облдержадміністрації подав письмові заперечення проти позову ОСОБА_1., в яких
вказує, що Головне управління праці та соціального захисту населення
Рівненської облдержадміністрації не здійснює виплату щорічної разової грошової
допомоги, а тому не є належним відповідачем по справі. Відповідач-2 в своїх
запереченнях також посилається на ст. 95 Конституції України, ч.2 ст. 4
Бюджетного кодексу України, вказує, що на 2004-2007 роки розміри щорічної разової
грошової допомоги встановлювалися виходячи із обсягів видатків, виділених на цю
мету при формуванні показників Державного бюджету на відповідні роки. Позов
заперечує, просить у його задоволенні відмовити.

Відповідач-
Міністерство праці та соціальної політики України - подав заперечення проти
позову, в яких вказує, що ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
цією статтею, застосується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених
згідно з Законом. Застосування мінімального розміру пенсії за віком для
визначення надбавок, підвищень до пенсій та розмірів допомог Законом України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також посилається на
ст. 17 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”, якою встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних з його
реалізацією, здійснюється за рахунок коштів держбюджету. Зазначає, що розміри
щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги встановлювалися, виходячи із
обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного
бюджету на відповідні роки. Просить в позові відмовити та розглянути справу за
відсутності його представника.

Відповідач-
Державне казначейство України - надіслав до суду заперечення на позовну заяву,
в яких відповідач посилається на ст. 95 Конституції України як на норму прямої
дії, на ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, Вказує, що Державне казначейство
України свої функції щодо виділення коштів, передбачених Законами України про
Державний бюджет України на відповідні роки на зазначену програму, виконало.
Кошти були виділені Міністерству праці та соціальної політики України в повному
обсязі. Вказує, що Державне казначейство України, як юридична особа, самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями, прав та охоронюваних законом інтересів
позивача не порушувало, а тому правових підстав вирішувати питання про
взаємовідносини між позивачем та Державним Казначейством немає. Просить у
задоволенні позову відмовити повністю, справу
розглядати без участі представника Державного казначейства України.

Від відповідача- Міністерства фінансів України- надійшли письмові заперечення на позов, в
яких відповідач посилається на ст. 95 Конституції України, ч.2 ст. 4 Бюджетного
кодексу України. Вказує, що ст. 17-1 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що виплату щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи праці та соціального
захисту населення. В Державному бюджеті України на 2008 рік не передбачено
видатків на виконання рішень судів про стягнення такої допомоги понад розміри,
встановлені законами України про Державний бюджет України на 2004-2007 роки.
Зазначає, що Міністерство фінансів України не здійснює виплат щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня, тому позовні вимоги до Мінфіну не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства. Вказує, що відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить у задоволенні
позову відмовити, справу розглянути без участі представника відповідача.

Давши оцінку матеріалам справи на підставі чинного
законодавства, дослідивши всі фактичні докази у справі, суд прийшов до висновку
про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

При цьому суд встановив та врахував таке.

Позивач - ОСОБА_1 - згідно посвідчення НОМЕР_1 від
14.03.2001 р., виданого Управлінням праці та соціального захисту населення
Острозької міської ради (а.с. 4) має
право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих
(померлих) ветеранів війни як дружина померлого учасника війни, інваліда І
групи, в тому числі на отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі
до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Позивачу у 2004-2007 роках було виплачено щорічну разову
грошову допомогу в таких розмірах: в
2004 році - 65,00 грн., в 2005 році - 130,00 грн., в 2006 році - 130,00 грн., в
2007 році - 150,00 грн. Дані обставини
стверджуються самим позивачем та підтверджуються відповідачем-1 у запереченнях.

Суд вважає, що дані виплати щорічної разової грошової
допомоги за зазначений період здійснені згідно чинного законодавство з огляду
на наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України вона має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч. 2 ст.95 Конституції України, виключно законом
про Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Як вбачається з Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» видатки держави на фінансування виплат в розмірах
зазначених в Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" - не передбачено.

Хоч рішенням
Конституційного суду від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення ст. 29 Закону
України "Про державний бюджет на 2007 рік", якою обмежувались
зазначені вище виплати , визнано таким, що не відповідає Конституції України,
однак на думку суду, це не тягне за собою автоматичне здійснення таких виплат,
оскільки в бюджеті не має відповідного фінансування. На момент виплати щорічної
разової грошової допомоги - до 5 травня,
дана норма Закону була чинною і допомога виплачена в розмірі,
встановленому зазначеною статтею. Зворотної сили Рішення Конституційного Суду
не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного Кодексу України,
при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать положенням
Конституції України, цього Кодексу та
закону про Державний бюджет України.

Відповідачі не
мають повноважень на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка
виплачується до 5 травня, та, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України,
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Змін до Закону України «Про Державний бюджет України на
2007 рік» в частині видатків на загальносуспільні потреби, передбачені Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не
внесено.

Отже, оскільки, таких коштів на адресу відповідачів з
Державного бюджету України не надійшло,
то підстав стягувати з них зазначеної
позивачем суми не має.

Відповідачі не наділені повноваженнями щодо внесення змін
до Закону про державний бюджет щодо визначення додаткових бюджетних видатків на
загальносуспільні потреби, та щодо самостійного розпорядження коштами
державного бюджету на цілі, не передбачені в ньому.

Оскільки позивачу допомога до 5 травня була виплачена в
розмірах, визначених Законами України про державний бюджет, бюджетних
асигнувань на виплату такої допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком законодавчим органом не було передбачено, то дії відповідачів
відповідають приписам закону, яким визначено видатки для Міністерства праці та
соціальної політики України та його територіальних органів. Отже, з доказів по
справі вбачається, що вина відповідачів щодо ухилення від виплати щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком, відсутня.

Крім того, позивачем пропущено встановлений ст. 99 КАС
України річний термін на звернення до суду, щодо вимог про стягнення
допомоги за 2004-2006 роки, про
поновлення якого позивач не клопотав
перед судом і підстав для його поновлення суд не вбачає, оскільки позивачу було
відомо про розмір щорічної разової грошової допомоги, що йому виплачувалася у
2004-2006 роках.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених
статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду позивачем не доведено ті обставини на яких
ґрунтується його позов, а відповідачами доказана правомірність своїх дій, а
тому підстави для задоволення позову
відсутні.

На підставі викладеного, позовні вимоги безпідставні
необґрунтовані і до задоволення не підлягають.

Оскільки позивачем не надано доказів понесення судових
витрат, то підстав для застосування вимог ст. 94 КАС України у суду немає.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. В
задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне
оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

3. Постанова може
бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження
подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі - з дня
складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий І.С. Чалий

Судді:
М.І.
Юрчук

С.М.
Шевчук