Справа № 22-а-5951/2008
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2008-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №22-а-5951/08 Головуючий
у 1-й інстанції: Медяний В.М.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

26
лютого 2008 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного
адміністративного суду у складі: головуючого - судді Межевича М.В., суддів
Бараненка І.І. та Маслія В.І., при секретарі Ковальчук А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
справу за апеляційну скаргу Державної судової адміністрації
України на постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 12 вересня
2006 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7до Міністерства юстиції України, Міністерства
Фінансів України, Головного управління Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України про стягнення заборгованості по заробітній платі,
-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від
12.09.2006 року позовні вимоги суддів
Вінницького районного суду Вінницької області задоволено частково і стягнуто з Міністерства фінансів України заборгованість по
заробітній платі, податку, та компенсацію відповідно на користь: ОСОБА_1. 80
878 грн. 64 коп., 5 975 грн. 93 коп. та 24 588 грн. 22 коп.; ОСОБА_2. - 90 770
грн. 90 коп., 6 775 грн. 38 коп. та 27 562 грн. 14 коп; ОСОБА_3. - 49 318
грн.69 коп., 5 106 грн. 38 коп. та 8 501 грн. 35 коп.; ОСОБА_4. - 47 462 грн.
78 коп.,5 148 грн. 13 коп. та 7 716 грн. 02 коп.; ОСОБА_5. - 58 038 грн. 80
коп., 4 993 грн. 61 коп. та 8 501 грн. 35 коп.; ОСОБА_6. - 35 060 грн. 23 коп.,
4 889 грн. 54 коп. та 4 039 грн. 99 коп.; ОСОБА_7. - 42 574 грн. 87 коп., 5 096
грн. 28 коп. та 6 164 грн. 28 коп., а також по 500 грн. кожному судові витрати
за проведення експертизи. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, Державна судова адміністрація України подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена
з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи та ухвалити нове рішення про відмову
в задоволенні адміністративного
позову в повному обсязі.

В судове засідання ніхто не з»явився,
про час та місце розгляду справи апелянт, позивачі та відповідачі повідомлені
належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, рішення суду щодо правильності застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.198 ч.1 п.1 та 200
КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивачі працюють суддями Вінницького районного суду Вінницької
області і, починаючи з 1995 р. по 2006 р., відповідачі необґрунтовано обмежують
їх трудові права на правильне нарахування заробітної плати та виплату податків,
а саме, не проводять повне нарахування підвищеного розміру заробітної плати
відповідно до Постанови КМУ від 06.08.2003 р. за №1207 з 01.09.2003 р. в
розмірі 32%, Постанови КМУ від 04.11.2004 р. за №1481 з 01.11.2004 р. в розмірі
28%, Постанови КМУ від 15.01.2005 р. за №37 з 01.01.2005 р. в розмірі 10,5 %.

З таким висновком суду не
можна не погодитися.

Так, у ч.1 ст. 126 Основного
Закону України закріплено положення, згідно з яким незалежність і
недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Складовою
цих гарантій відповідно до ч.1 ст.130 цього Закону є обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності
суддів.

Відповідно до Закону України
«Про статус суддів» суддя є носієм судової влади, здійснення правосуддя є видом
професійної діяльності, держава повинна створити належні умови діяльності
суддів на задоволення професійних, матеріальних і соціальних потреб. Гарантії
незалежності суддів не можуть бути скасовані чи змінені нормативними актами
України.

Колегія суддів вважає, що
надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту, у тому
числі заробітної плати, що відповідає його високому статусу, є гарантією
забезпечення незалежності судді.

У рекомендаціях Комітету
Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 року 3(94) 12 (994 323) зазначається:
«Незалежність, дієвість та роль суддів має забезпечити те, щоб статус і
винагорода суддів відповідали гідності їхньої професії та відповідальності, яку
вони беруть на себе».

Пунктом 6.1 Європейської
Хартії передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції,
мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були
захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не
могло вплинути на їх незалежність та неупередженість.

Отже, особливий порядок фінансування судів і
діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і
спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного
правосуддя.

Втім, розгляд даної справи
посвідчує те, що матеріальне забезпечення суддів України, у тому числі
позивачів, знаходиться не на належному рівні.

Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону
України «Про статус суддів» заробітна плата суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та
інших надбавок.

Згідно Рішення
Конституційного Суду України від 01.12.2004 року норми про матеріальне і
побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист не можуть бути скасовані чи
знижені без відповідно компенсації, а надання суддям пільг, компенсацій і
гарантій не може ставитися у залежність від бюджетного фінансування.

На забезпечення гарантованої
Основним Законом України та Законом України «Про статус суддів» незалежності
суддів, Президентом України 10 липня 1995 року прийнято Указ «Про додаткові
заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95, відповідно до абзацу 4 статті
1 якого заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком.

Проте, Указом від 25 грудня
2003 року №1497/2003 Президент України зазначену гарантію незалежності суддів
визнав такою, що втрачає чинність з 1 січня 2004 року.

Обговорюючи питання про
можливість застосування до спірних правовідносин даного Указу Президента
України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписам ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода
на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової
влади» звернуто увагу, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не
підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими
скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові
закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними
законами прав і свобод (абз.1 п.19).

На підставі статті 8
Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Відповідно до статті 22
Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 102 Конституції
України визначено, що Президент України є главою держави і виступає від її
імені. Також він є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності
України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Частиною 3 статті 106
Конституції України встановлено, що Президент України видає укази і
розпорядження на основі та на виконання Конституції і законів України.

Відповідно до статті 68
Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції
України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність
інших людей.

Утверджуючи і забезпечуючи
права і свободи громадян, незалежність судової влади, держава в особі
Президента України шляхом видання останнім Указу від 10 липня 1995 року «Про
додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» встановила певні соціальні
гарантії суддям, що є складовою конституційного права на соціальний захист і
юридичним засобом здійснення цього права.

Невиконання державою своїх
соціальних зобов'язань щодо окремих осіб, у тому числі щодо суддів, підриває принцип довіри особи до держави, що
закономірно призводить до порушення принципів соціальної правової держави.

Принципи соціальної держави
втілено у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про
економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній
хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.
Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої)
1996 року, держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального
забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового
посилення тощо.

За змістом положень частин 2
і 3 статті 22 Основного Закону України конституційні права гарантуються, а
держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до
скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до Закону України
«Про державний бюджет « на 2006 - 2007 року, «Положення про Державну судову
адміністрацію України», затвердженого Указом Президента України №182/2003 від
03.03.2003 року та ст. 126 Закону
України «Про судоустрій України» Державна судова адміністрація України здійснює
матеріальне і соціальне забезпечення суддів та виконує функції головного розпорядника
бюджетних коштів на утримання останніх з 01.01.2003 року.

Враховуючи вище викладене та
постановлену після прийнятого оспорюваного рішення ухвалу Замостянського
районного суду м. Вінниці від 31.05.2007 року, якою задоволено заяву державного
виконавця про зміну способу і порядку виконання оскаржуваної постанови щодо
стягнення з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1. коштів шляхом
звернення стягнення на кошти Державної судової адміністрації України, колегія
суддів вважає постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 12.09.2006 року такою що не підлягає
скасуванню, а апеляційну скаргу, такою що не підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не впливають на законність та обґрунтованість
прийнятого рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 195,
196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без задоволення.

Постанову Замостянського районного
суду м. Вінниці від 12 вересня 2007 року у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7до Міністерства
юстиції України, Міністерства Фінансів України, Головного управління Державного
казначейства України при Міністерстві фінансів України про стягнення
заборгованості по заробітній платі, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді
:

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа: №22-а-5951/08 Головуючий
у 1-й інстанції: Медяний В.М.

Суддя-доповідач: Межевич М.В.

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

26
лютого 2008 року м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Бараненка І.І. та Маслія В.І., при секретарі Ковальчук А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
справу за апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України на постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від
12 вересня 2006 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7до Міністерства юстиції України,
Міністерства Фінансів України, Головного управління Державного казначейства
України при Міністерстві фінансів України про стягнення заборгованості по
заробітній платі.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без задоволення.

Постанову Замостянського районного
суду м. Вінниці від 12 вересня 2007 року у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7до Міністерства юстиції
України, Міністерства Фінансів України, Головного управління Державного
казначейства України при Міністерстві фінансів України про стягнення
заборгованості по заробітній платі, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді
: