Справа № 22а-2309/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№22а-2309/08 (22а-4717/08)
суддя у 1-ій
категорія статобліку
інстанції - Ковальова О.Б.
(справа № 2а-205/07)
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого, судді
Сафронової С.В. (доповідач),

суддів Поплавського В.Ю.,

Уханенка С.А.,

при секретарі Яловому Д.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської
області від 19 жовтня 2007 року

у адміністративній справі № 2а-205/2007 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Олександрійської міської ради про зобов'язання
виплатити допомогу на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про зобов'язання
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
виплатити недоотриману ним суму одноразової допомоги на оздоровлення за період
2000-2006 роки у розмірі 7501,50 грн.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 19 жовтня 2007 року, позов ОСОБА_1задоволено
частково та стягнуто на його користь з Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради суму в розмірі 5641,50 грн. щорічної
допомоги на оздоровлення за період 2000-2005 роки. В задоволені інших вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідачем
подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про те, що оскаржуване рішення в
частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права, а тому апелянт просить скасувати
постанову суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь
позивача щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки, і винести нову
постанову якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_1відмовити.

На обґрунтування апеляційної
скарги, відповідач посилається на ч.2 ст. 95, ст.113, п.3 ст.116 Конституції
України, п.5 ч.1 ст.4, ст.87, ч.2 ч.5 ст.51 Бюджетного кодексу України , Закон
України «Про Державний бюджет на 2007 рік», постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 р. № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та вказує на
те, що визначені діючим законодавством види допоміг позивачу були виплачені, а
тому його права порушені не були. Окремо апелянт наголошує на тому, що у позові
слід було відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Колегія суддів, перевіривши
законність та обґрунтованість постанови в оскарженій частині, вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції в
частині стягнення з відповідача на користь позивача виплати разової грошової
допомоги за 2000-2005 роки скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії і має
право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат на момент виплати у відповідності до ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» , а не у розмірі щорічної допомоги, виплаченого
відповідачем відповідно до вимог постанов Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р . та від 26.07.1996 р.
за № 836.

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року встановлено конкретні розміри допомоги на оздоровлення у
визначеній (твердій) грошовій сумі, що суперечить вимогам Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» . Цим законом встановлено розмір такої допомоги як кратну відносно
до розміру мінімальної заробітної плати величину на час виплати.

Як вбачається зі змісту закону України «Про
державний бюджети на 2005 рік», стосовно розмірів заробітної плати за
вказаний період, ним не встановлювались обмеження щодо застосування розмірів
заробітної плати, встановлених цими нормативними актами, зокрема, для
реалізації положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався новий державний бюджет. Оскільки ні Верховна Рада, ні Кабінет
Міністрів України в подальшому будь-яких рішень з цих питань не приймали,
виходячи з пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при
вирішенні даного спору, підлягають застосуванню норми ст. 48 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року з наступними змінами та доповненнями. Таким
чином, посилання відповідача на постанови
Кабінету Міністрів України № 562
від 12.07.2005 р . та від 26.07.1996 р. № 836 , і їх застосування при
визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення є безпідставним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що основи
соціального захисту, відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України
визначаються виключно законами, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним
органом законодавчої влади в України є парламент - Верховна Рада України.
Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим
державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати
положення законів. Верховною Радою України
дія ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протягом 2001-2005 років не призупинялись.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при
вирішенні позову ОСОБА_1по суті, суд першої інстанції не прийняв до уваги та не
надав належної оцінки тому, що позивачем пропущено строки звернення до суду з
позовом щодо вказаних вимог, і з клопотанням про поновлення строку позивач не
звертався.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст.99
КАС України , адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України , пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач
наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до суду з
адміністративним позовом щодо позивача.

Керуючись вказаними статтями КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що вимоги позивача провести виплату грошової допомоги за
2000-2005 роки заявлені поза межами строку звернення до адміністративного суду,
встановленого КАС України, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає що
постанова Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19
жовтня 2007 року в оскарженій частині підлягає скасуванню, з ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення недоплаченої
разової грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки з підстав пропуску
строку на звернення з позовом до суду.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.198 та ст.202 КАС України ,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову
постанову, якщо визнає, що судом першої інстанції були порушенні норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202,
ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради - задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 19 жовтня 2007р. в частині стягнення на користь
ОСОБА_1 з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради 5641,50 грн. щорічної грошової допомоги на оздоровлення за
2000-2005 роки - скасувати.

В позові ОСОБА_1 в зазначеній частині відмовити.

В іншій частині постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2007 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з часу виготовлення повного тексту.

У повному
обсязі постанова суду буде
виготовлена 21 квітня 2008 року

Судді