Справа № 22-а-2284/2008
Суддя: Колеснік Г.А.
Дата ухвалення: 2008-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції
- Головіна Т.М.. Артемівський м.Луганська суд../ справа
Доповідач -Г.А.Колеснік Категорія 50
донецький апеляційний адміністративний суд
Справа 22-а-2284/08
Донецькій апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів : головуючого -судді
Колеснік Г.А., суддів Шаптала Н.К., Ляшенко Д.В. при секретарі
- Безрукової В.М.., розглянувши адміністративну справу
позовом ОСОБА_1 до управління праці
та соціального захисту населення
Артемівської районної у м.
Луганську, головного управління державного казначейства України в
Луганській області про визнання неправомірними дій посадових
осіб і стягнення недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення ,-
апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Артемівського районного суду м. Луганська Луганської області
від 12.10.2007року ,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом про стягнення з
управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради
Луганської області щорічної
допомоги на оздоровлення за
2000-2006роки , виходячи з норм
Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” для
інваліда 2 групи у розмірі 5
мінімальні зарплати, вважаючи, що йому недоплачена допомога у сумі -
Постановою Артемівського районного
суду м. Луганська Луганської
області від 12.10.2007року у задоволенні позову
Суд
першої інстанції виходив з того ,що Законом України “ Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи передбачена
виплата щорічної допомоги
інвалідам 2 групи у розмірі
5 мінімальних заробітних
суд врахував доводи відповідача про пропуск позивачем строку на
звернення до суду за 2000-2005роки, а за 2006
рік допомога виплачена у відповідності з нормами , так як дія ст. 48
Закону на 2006
рік призупинена Законом “ Про
державний бюджет України на 2006 рік” .
апеляційну скаргу на
рішення місцевого суду , просить
скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне, ухвалити нову постанову
про задоволення позову.

Обґрунтована скарга
тим, що судом
першої інстанції порушені норми матеріального права при вирішенні позову.
Суд не врахував , що на
вказані спори не поширюються
строки позивної давності,
оскільки позивач просив
стягнути соціальні виплати на
оздоровлення в рахунок компенсації за шкоду, заподіяну здоров,ю. Що стосується 2006року
та Закону “ Про державний
бюджет України на 2006 рік” , то
він суперечить в даній частині нормам
Конституції України .Згідно Закону “ Про
статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” застосування норм
цього Закону не можуть змінюватись і звужуватись .

У судове засідання апеляційного
суду прибув представник позивача , просив скасувати постанову суду і задовольнити позов. Відповідачі не з,явились ,про час розгляду справи
повідомлені належним чином.
Надіслали заперечення на апеляційну
скаргу , в яких наполягають
на обгрунтованості рішення суду першої інстанції про
відмову у позові..

Апеляційний адміністративний суд, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню.

При вирішенні спірного питання судом
першої інстанції допущені порушення
норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
позову.

Судом першої
інстанції встановлено, що
позивач є інвалідом
2 групи, як постраждалий
внаслідок Чорнобильської
катастрофи і має
право отримувати щорічно допомогу
на оздоровлення згідно
Закону “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи “ в розмірі 5
мінімальних заробітних плат.

Таким чином ,позивачу повинні
сплатити допомогу на
оздоровлення виходячи з
мінімальної заробітної плати - у
2000 -118гр., у 2001 р- 118гр, у 2002 р
- 165 гр, у 2003 р- 205гр., , у 2004 р- 237гр., у 2005 -
262гр.

В даному випадку
строки звернення позивача до суду
не порушені і вимоги ст.. 99 Кодексу адміністративного судочинства України на дані
правовідносини не розповсюджуються. Фактично позивні
вимоги стосуються відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, компенсація якого
передбачена вище вказаним Законом
.Крім того, у відповідності до ст.. 268 ЦК позовна
давність не поширюється на вимоги з
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,ю.

Тому позивач мав право на отримання щорічної грошової допомоги у розмірах щодо мінімальної зарплати , як інваліду 2
групи -5 мінімальних заробітної плати , яка складала у 2000- 118гр, у 2001 р-
118гр., у 2002 р- 165 гр.,2003році- 205грн., у 2004 році - 237грн, у 2005 році -262грн.., що складе
- 5875гр..З урахуванням
отриманого розміру допомоги ,
сума , яка підлягає стягненню
складе - 5621-50гр. / 5875 гр - 253.50
гр. /.

Що стосується постанови про
стягнення матеріальної допомоги
за 2006 рік, в
цій частині позивачу
треба було відмовити оскільки
дія Закону “Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” на
2006 рік призупинена Законом
“ Про державний бюджет на 2006 рік”. Тому
судом обгрунтовано не
стягнута допомога за
2006 рік.

Доводи управління праці і
соціального захисту населення про те,
що позивачу вірно визначено
розмір допомоги на оздоровлення , виходячи з
розміру , встановленого Постановою
Кабінету Міністрів України є необгрунтованими.

Законом “Про державні
соціальні стандарти та Державні
соціальні гарантії” передбачено,
що мінімальний розмір
заробітної плати визначається
виключно Законами України. При
цьому Закони , які встановлювали
мінімальні заробітні плати , не містили обмежень щодо застосування норм статті
48 Закону “ Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Виходячи з принципу
адміністративного судочинства -верховенства права та
законності , що означає
пріоритетність законів над
підзаконними нормативними актами ,
яким є Постанова Кабінету Міністрів
України , при вирішення даного спору
треба застосовувати безпосередньо норму
ст.. 48 названого вище Закону
“Про статус і соціальний
захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” №
796-ХП.

Доводи апеляційної
скарги про те, що ст.. 62
Закону “ Про статус та соціальний
захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” питання обчислення розміру виплат віднесено до компетенції Кабінету Міністрів є необгрунтованими, оскільки Законом
це не передбачено, і навпаки, Законом передбачено обов,язок Кабінету
Міністрів України здійснювати застосування цих норм Закону.

При таких обставинах судова колегія вважає,
що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального
та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору і підлягає скасуванню. Оскільки судом
повно і всебічно встановлені
фактичні обставини справи,
але неправильно застосовані
норми матеріального права ,
згідно п.4ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України
необхідно ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позову Войлова В.П.

Керуючись ст..ст.. 198,
202 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд-

П О С Т А
Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову
Артемівського районного суду м. Луганська Луганської
області від 12
жовтня 2007 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1
- задовольнити частково .

Визнати неправомірними дії
управління праці і соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради по
відмові доплатити грошову допомогу за 2000-2005 роки.

Зобов.язати управління праці і соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради
провести нарахування та сплатити
доплату ОСОБА_1 щорічної грошової
допомоги на оздоровлення за 2000-2005
роки у сумі - 5 621,50грн.

У позові про стягнення допомоги за 2006 рік -відмовити

Постанова набирає законної сили з дня проголошення
та може бути оскаржена протягом
місяця у касаційному порядку безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Колегія суддів
Г.А.Колеснік

Н.К.Шаптала

Д.В.Ляшенко