Справа № 22-а-529/2008
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2008-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа - 22-а-529/08
Головуючий 1 інстанції - Хачатрян
Доповідач - Сіренко О.І.
П О С Т А Н О В А

І М
Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16
квітня 2008 року Колегія суддів
Харківського апеляційного адміністративного суду в складі : Головуючого
- судді
Сіренко О.І.

Суддів
Григорова А.М.

Подобайло З.Г.

За
участю секретаря
Касян В.Ю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Харкова на постанову господарського суду Харківської
області від 3 серпня 2007 року по справі за адміністративним позовом міської
громадської організації «Центр
Гуманіратної та Технічної освіти» до Державної податкової інспекції у Ленінському
районі м. Харкова про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

3
серпня 2007 року постановою господарського суду Харківської області задоволений позов міської громадської
організації „Центр Гуманітарної та Технічної освіти" (далі МГО
ЦГТО) до Державної податкової інспекції
у Ленінському районі м. Харкова про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення від 22.02.05р №/0
про нарахування податку на додану вартість в сумі 950174грн. (в т.ч. 633336грн.
основний платіж, 316838грн.-штраф).

В
апеляційній скарзі ДПІ у Ленінському районі м. Харкова просить постанову суду першої інстанції скасувати, посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Представник прокурора Ленінського району м. Харкова просить також
скасувати постанову господарського суду Харківської області від 3 серпня 2007 року та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити.

В
запереченнях на апеляційну скаргу міська громадська організація „Центр
Гуманітарної та Технічної освіти" просить
постанову суду першої інстанції залишити
без змін.

Колегія
суддів вислухавши суддю - доповідача, учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав :

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з наступного:

податковим
повідомленням - рішенням ДПІ у Ленінському районі м. Харкова від 22.02.2005р. №
/0 на підставі акту позапланової документальної перевірки позивача з
питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з
01.01.2002р. по 31.12.2004р. № 56/26-217 від 17.02.2005р., позивачу визначена
сума податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 950174
грн., з них:

· основний
платіж - 633336 грн.,

· штрафні
(фінансові) санкції - 316838 грн.

В акті
перевірки представники відповідача зазначають, що, в перевіреному періоді
позивач (МГО "„Центр Гуманітарної та Технічної освіти"), згідно
договорів отримувало від НОУ СП м. Москва навчальну продукцію та консультаційні
послуги (інформацію) у вигляді типографської продукції (печатна продукція,
учбово- методичні посібники у вигляді брошур та учбові посібники у вигляді
активних семінарів згідно вантажно-митної декларації №341143 від 30.04.2002р.)
та засобами супутникового зв'язку із подальшою трансформацією у електронний
вигляд. Позивач за отриману навчальну продукцію та консультаційні послуги
(інформацію) від НОУ СП м. Москва у перевіреному періоді перерахувало грошові
кошти у рублях Російської Федерації в розмірі 4931390 рублів (886833,40 грн.)

Відповідач
в акті перевірки стверджує, що розробником та виробником навчальної продукції у
вигляді підручників, навчальних посібників, брошур тощо, відповідно видавничої
ліцензії ЛР №071765 від 07.12.1998 р. є НОУ СП м. Москва.

Отриману
таким чином навчальну продукцію позивач тиражував для подальшого постачання
підприємству громадської організації "Гуманітарно-технічний
інститут". Тиражування здійснювалося за допомогою копіювальної техніки.
Виконавцями тиражування були ДП НОЗ «Сучасний Гуманітарний Інститут»
(постачальник) ДП "Універсал-Офіс-Сервіс" (виготовлювач) відповідно
до договору поставки №1 від 29.07.2002р. та суб'єкт підприємницької діяльності
- фізична особа ОСОБА_1 за договором №1 про тиражування учбових матеріалів.

Виконавцям за виконані роботи з тиражування у перевірений
період сплачені

позивачем:

· ДП
"Універсал-офіс-сервіс" 155586,55 грн. в т.ч. ПДВ - 16635,82 грн.

· СПД-ФО
ОСОБА_1 - 464757,46 грн. без ПДВ.

Отримання
позивачем продукції від виконавців здійснювалося за накладними та актами
прийому-передачі та обліковувалося за рахунком 28 (товари).

Згідно даних
бухгалтерського обліку по рахунку 28, передача учбових матеріалів до
підприємства громадської організації «Гуманітарно-технічний інститут»
здійснювалося за актами прийому-передачі.

В акті перевірки
зазначено, що позивач за навчальні матеріали, навчально-методичні послуги,
виконані роботи та консультаційні послуги отримало за перевірений період від
підприємства громадської організації "Гуманітарно-технічний інститут"
грошові кошти у сумі 2586722,66 грн. без визначення ПДВ. При цьому, позивач,
отримавши вказані кошти податок на додану вартість не нараховував та не
сплачував.

В наданих до
відповідача деклараціях з ПДВ за перевірений період позивач податкові
зобов'язання та податковий кредит з ПДВ не відображав. Згідно звітів форми 1-ПП
"Про суми отриманих пільг по оподаткуванню в розрізі окремих видів
податків і пільг щодо кожного виду податку" та довідок розшифровок
неоподаткованого обігу за відповідний податковий період наданих відповідачу
позивач застосовував пільгу з ПДВ згідно ст. 5 п. 5.1 пп. 5.1.2 Закону України
"Про податок на додану вартість".

В акті перевірки
також вказано, що у перевіреному періоді позивач згідно договору №01-11 від
01.09.2002р. отримувало від нерезидента - НОУ СП м. Москва консультаційні
послуги (інформацію) за актами виконаних робіт №1 - №7 послуг на загальну суму
у рублях Російської Федерації в розмірі 4436299 (800894,28 грн.). митне
оформлення отриманих послуг від нерезидента позивач не запровадив. Податок на
додану вартість з послуг, отриманих від нерезидента за ставкою 20% не
нараховувався та не сплачувався.

Таким чином,
відповідач в акті перевірки дійшов висновку, що позивач не здійснював операцій,
звільнених від оподаткування, тобто проведені господарські операції з надання
навчальних матеріалів, навчально-методичних послуг, виконаних робіт та
консультаційних послуг, згідно пп. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6 Закону України "Про
додану вартість" оподатковуються за ставкою 20% бази оподаткування,
визначеною статтею 4 цього Закону.

Відповідач заперечуючи проти правомірності застосування
позивачем положень ст. 5 п. 5.1 пп. 5.1.2 Закону України "Про податок на
додану вартість", зокрема, виходить з того, що навчальні матеріали, які
поставляв позивач, не є вітчизняного походження, оскільки, вони були рекомендовані
Міністерством загальної та професійної освіти Російської Федерації в якості
учбових посібників для студентів вищих навчальних закладів та вони не
зареєстровані Книжковою палатою України.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з того, що позиція відповідача ДПІ у
Ленінському районі м. Харкова не може вважатися обґрунтованою.

Відповідно до
протоколу про спільну діяльність в сфері дистанційної освіти від 17.09.1998р.,
який є додатком до Угоди між Міністерством загальної та професійної освіти
Російської Федерації та Міністерством освіти України про співробітництво в
області освіти від 27.02.1998р., його сторони домовились здійснювати спільну
діяльність в області дистанційної освіти, що, зокрема включає створення та
розвиток взаємно-інтегрованої системи дистанційної освіти Росії та України з
використанням сучасних освітніх та телекомунікаційних технологій з метою
розширення можливостей громадян обох країн по отриманню професійної освіти.

Згідно з
наданими позивачем примірниками навчальних посібників, які були виготовлені
шляхом тиражування та поставлені позивачу ДП НОЗ "Сучасний Гуманітарний
Інститут" (постачальник) ДП "Універсал-Офіс-Сервіс"
(виготовлювач) відповідно до договору поставки №1 від 29.07.2002р. та СПД ФЛ
ОСОБА_1 відповідно до договору про тиражування учбових матеріалів №1 від
07.06.2003р.,вказані навчальні посібники є складовою навчально-методичних
комплектів щодо здійснення дистанційної освіти за напрямками
"Економіка", "Лінгвістика", "Психологія" та
"Юриспруденція" освітньо-професійних програм Російської Федерації.

З матеріалів
наданих позивачем вбачається, що усі вказані навчально-методичні комплекти були
погодженні Міністерством освіти та науки України.

Відповідно до
абзацу 1 частини 1 статті 27 Закону України "Про видавничу справу"
Книжкова палата здійснює бібліографічну реєстрацію централізовану каталогізацію
видань. Таким чином, посилання на те, що факт реєстрації або не реєстрації
видання може підтверджувати або спростовувати факт вітчизняного походження є безпідставним,
оскільки, мета реєстрації, а також компетенція такого державного органу як
Книжкова палата не передбачають права на встановлення походження такої
продукції як навчальні посібники.

Вказане свідчить, що навчально-методичні матеріали, які
позивач поставляв

підприємству міської
громадської організації « Гуманітарний та технічний інститут" є навчальними посібниками
вітчизняного виробництва, а тому, й застосування позивачем положення ст. 5 п.
5.1 пп. 5.1.2 Закону України "Про податок на додану вартість" є
правомірним.

Відповідач в
обґрунтування своїх заперечень проти позову також вважає, що для застосування
положень Закону України "Про податок на додану вартість", щодо
звільнення операцій від оподаткування, позивач повинен бути зареєстрований в
Державному реєстрі видавців, виготовлювачів і розповсюджувачів видавничої
продукції.

Суд першої
інстанції не погодився з такою позицією відповідача, оскільки,
безпосередньо у Законі України "Про податок на додану вартість" мова
йде саме про операції з виготовлення та розповсюдження видавничої продукції, на
зміст яких факт реєстрації або не реєстрації позивача в Державному реєстрі
видавців, виготовлювачів і розповсюджувачів видавничої продукції не може
впливати.

В листі від
24.09.2001р. №12762/7/15-1217 ДПАУ було наголошено, що положення п. 7.19 Закону
України "Про оподаткування прибутку підприємств" поширюється на
суб'єктів видавничої справи, включених до Державного реєстру видавців,
виготовлювачів і розповсюджувачів видавничої продукції незалежно від форм
власності та організаційно-правових форм. Крім того, у наведеному листі також
було вказано, що на видавничу діяльність, яка проводиться як неосновний вид
діяльності і відбувається без включення до Державного реєстру, зазначена пільга
не поширюється. Листом ДПАУ від 14.02.2002 р. №2685/7/15-1217 обмеження щодо
застосування платниками податків, які займаються видавничою діяльністю як
неосновним видом діяльності, пільгових положень закону були повністю скасовані.

Оскільки, будь-якого конкретного роз'яснення щодо порядку застосування
положень Закону України "Про податок на додану вартість" у сфері
видавничої діяльності не надавалося, та беручи до уваги той факт, що відповідно
до статті З Закону України "Про систему оподаткування" одним із
принципів побудови та призначення системи оподаткування є єдиний підхід -
забезпечення єдиного підходу до розробки податкових законів з обов'язковим
визначенням платника податку збору (обов'язкового платежу), об'єкта
оподаткування, джерела сплати податку і збору (обов'язкового платежу),
податкового періоду, ставок податку і збору (обов'язкового платежу), строків та
порядку сплати податку, підстав для надання податкових пільг, можна зробити
висновок, що відсутність реєстрації позивача у Державному реєстрі видавців, виготовлювачів
і розповсюджувачів видавничої продукції не впливає на можливість застосування
ним пільг з ПДВ щодо операцій у видавничій сфері.

На підставі
наведеного суд першої інстанції задовольнив позов повністю.

Колегія суддів
погоджується з висновками суду першої інстанції в частині неправомірності
нарахувань пов'язаних з поставкою (розповсюдженням) продукції позивачем на
території України (сума нарахувань податку - 499853,95 грн.).

При цьому
зазначає, що навчальні посібники, які розповсюджувалися позивачем представляли
собою видання, що містили нормативні акти з виробничо-практичних, службових
питань та методичних матеріалів. Між тим, суб'єкти, які здійснюють таке
розповсюдження відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 12 Закону України "Про видавничу справу" мають право
здійснювати діяльність у видавничій справі без внесення їх до Державного
реєстру України видавців, виготовлювачів і розповсюджувачів видавничої
продукції.

Відповідно до
абзацу 1 частини 1 статті 27 Закону України "Про видавничу справу" Книжкова
палата здійснює бібліографічну реєстрацію централізовану каталогізацію видань.
Таким чином, посилання на те, що факт реєстрації або не реєстрації видання може
підтверджувати або спростовувати факт вітчизняного походження є безпідставним,
оскільки, мета реєстрації, а також компетенція такого державного органу як
Книжкова палата не передбачають права на встановлення походження такої
продукції як навчальні посібники. Окрім того, нормами зазначеного закону не
встановлено для будь-якого з суб'єктів видавничої справи обов'язку щодо
реєстрації в Книжковій палаті таких видань як навчальні посібники, більш того,
будь-якого порядку такої реєстрації діючим законодавством зовсім не
передбачено, що не заперечував представник ДПІ у Ленінському районі м. Харкова
в суді апеляційної інстанції.

Також, за
необхідне зазначити, що відповідно до ї підпункту 5.1.2.

пункту 5.1.
статті 5 Закону України "Про податок на додану вартість" продаж
учнівських

зошитів,
підручників та навчальних посібників взагалі виділено в окрему категорію, що
може

свідчити тільки
про те, що відносно цих видів товару застосовуються однакові критерії
визначення місця їх походження.

Оскільки, ніякого порядку щодо реєстрації
виробництва такого товару як учнівські зошити законодавством не передбачено, то
й для товарів тієї ж самої групи то й реєстрація не може вимагатися, а для
визначення місця походження таких товарів критерії для визначення країни
походження слід застосовувати правила, встановлені статтею Митного Кодексу
України, де, зокрема, зазначено, що країною походження товару вважається,
країна, в якій було здійснено повне виготовлення товару або останні операції
його переробки, достатні для того, щоб товар одержав основні характерні риси.

Відповідач не
заперечує того факту, що реалізована позивачем навчальна продукція була
виготовлена та поставлена позивачу на території України резидентами України: ДП
НОЗ "Сучасний Гуманітарний Інститут" (постачальник)
"Універсал-Офіс-Сервіс"(виготовлювач) відповідно до договору поставки
№1 від29.07.20( та СПД ФО ОСОБА_1 відповідно до договору про тиражування
учбових матеріалів від 07.06.2003р. Зазначене свідчить про те, що навчальні
посібники є товаром вітчизняного походження.

Але, приймаючи рішення , судом першої інстанції не
враховано, що податок нарахований за операції по придбанню продукції у
російського контрагента. Ця операція не звільнена від ПДВ, не нарахування
податку не відповідає вимогам ст. 4, ст. 6 Закону України «Про податок на
додану вартість» , щодо об'єкту
оподаткування та ставки податку - 20 відсотків.

Тому в цій
частині податок нараховано правомірно. Сума нарахувань складає 133482,05 грн. і
відповідно санкції в сумі 66 741, 03
грн.

Крім того, судом першої інстанції не
враховано, що відповідач також нарахував санкції у розмірі 170 грн. згідно
до п. п. 17.1.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за неподання у строк звітності з ПДВ. В суді
апеляційної інстанції жодних заперечень позивачем з приводу цього порушення не
надано.

Враховуючи
наведене, оскільки висновки суду першої інстанції здійснені з порушенням норм матеріального
права, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.
202 КАС України в частині скасування податкового повідомлення - рішення ДПІ у
Ленінському районі м. Харкова №/0 від 22.02.2005р. на суму основного платежу по податку на додану
вартість в сумі 133 482 грн.05 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 69 911 грн. 03 коп. і
в цій частині міській громадської організації «Гуманітарної та Технічної
освіти» в позові відмовити.

В іншій
частині постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст..
ст.. 195, 196, 198, 200, 204, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А
Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Харкова задовольнити частково.

Постанову господарського суду
Харківської області від 3 серпня 2007 року скасувати в частині скасування
податкового повідомлення - рішення ДПІ у Ленінському районі м. Харкова № /0 від 22 січня 2005 року щодо
визначення основного платежу з
податку на додану вартість в сумі 133
482 грн. 05 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 69 911 грн.03
коп. і в цій частині міській громадської організації «Гуманітарної та
Технічної освіти» в позові відмовити.

В іншій частині постанову
господарського суду Харківської області від 3 серпня 2007 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Повний текст
постанови виготовлений та підписаний 21
квітня 2008 року.

Головуючий підпис Сіренко О.І.

Судді підпис Григоров А.М.

підпис Подобайло З.Г.

ВІРНО: СУДДЯ: