Справа № 22-а-4956/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дяченко С.П. Суддя-доповідач -
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
22 травня 2008 року справа
№ 22-а-4956/08
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:
судді
суддів при секретарі за участі позивача
Василенко Л.А., Дяченко С.П. Білоус К.І. ОСОБА_1
розглянувши у відкритому
судовому засіданні
Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської міської ради та Головного управління Державного
казначейства України в Донецькій області
Кіровського міського суду Донецької області
31 березня 2008 року
по справі
№ 2-а-10/2008
Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської міської ради та Головного управління Державного
казначейства України в Донецькій області
Визнання дій неправомірними та стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення, -
В С Т А Н О В И Л А :
19.02.2008 року ОСОБА_1. звернувся
до суду з цим позовом.
Постановою Кіровського міського суду
Донецької області від 31.03.2008 року позов ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення
Кіровської міської ради та Головного управління Державного казначейства України
в Донецькій області про стягнення грошових сум на оздоровлення за
2003-2007 роки було задоволено частково, а саме задоволено за 2003-2005 та 2007
роки. В частині стягнення щорічних виплат на оздоровлення за 2006 рік позивачу
відмовлено, оскільки відповідно до п.37 ст. 77 Закону України «Про державний
бюджет України на 2006 рік» дія абзацу
другого та третього частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік.
погодившись з таким рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких
просять постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, він здійснював виплати, керуючись Постановою
№ 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Наполягали на застосуванні
ст.ст. 99, 100 КАС України стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду
судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційних скарг.
Інші особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її задовольнити частково, з наступних підстав.
Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1. є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та є інвалідом 3
до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 групи 1 категорії
у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.
виплатило щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі за 2003 2004 роки - по
21,50 грн., встановлені Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та 2005 - 2007 роки - по 90 грн., встановлені Постановою КМУ № 562
від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562).
до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
постановою № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної
допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи - 90 гривень.
моменту прийняття постанови № 562 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2005-2007 роки, у той час як Верховною
Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати,
щорічно затверджувався державний бюджет.
оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2007 рік, а не постанова №
статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати -абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців
другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та
частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
чином, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі 90 гривень у 2007 році суд першої інстанції обґрунтовано
визнав неправомірними.
суд першої інстанції також не визнав дії відповідача неправомірними при
нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році, врахувавши, що дія
абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині
виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України. Тому не можна
стверджувати, що дії відповідача в цій частини були протиправними.
дії закону не дає право його застосовувати. Такі ж висновки й Верховного Суду
України в аналогічному по суті спору, викладені в Ухвалі від 20 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2. до ВВДФССНВВПЗУ в м. Добропіллі про
відшкодування моральної шкоди.
місцевий суд припустився помилки, не врахувавши наступне.
В суді
першої інстанції (зокрема, а.с.10-12) та в апеляційній скарзі відповідач
наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду,
передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.
Як вказувалось раніше, з позовом до суду ОСОБА_1.
звернувся в лютому 2008 року, в той час як перелічені вище вимоги, зокрема,
щодо виплати недоплаченої, на думку позивача, щорічної допомоги на оздоровлення
за 2003-2005 роки, яка була сплачена ОСОБА_1 до 07.12.2005 року.
Річний строк звернення до суду передбачений в ст. 99 КАС
України. Виплата допомоги на оздоровлення мала щорічний характер, тому про
порушення свого права, якщо позивач вважав своє право порушеним, він міг
дізнатися при виплаті допомоги за відповідний період. Незнання законодавства не
є поважною причиною пропуску такого строку. Будь-яких інших підстав для
поновлення строку звернення до суду позивачем не наведено та не доведено.
Посилання на ч.4 ст. 99 КАС України є недоречним,
оскільки звернення позивача до відповідача за роз'ясненнями або з проханням
(вимогою) виконати певні дії (сплатити допомогу, в т.ч. за минулий час) не є передбаченим
законом порядком вирішення спору, що мається на увазі в ч.4 ст. 99 КАС
Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Посилання суду першої інстанції на положення
п.3 ч.1 ст. 268 Цивільного Кодексу України є необґрунтованими, оскільки
Цивільний Кодекс України, зокрема §2 Глави 82, не регулює спірних
правовідносин, в тому числі з огляду на положення ч.1 ст. 1195, ст. 1 ЦК
викладене, вище перелічені вимоги ОСОБА_1 підлягають відхиленню по сплаті
допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки. Саме в цій частині постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню.
виплати недоплаченої допомоги за 2007 рік суд першої інстанції вирішив
ст. 76 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” з 01 грудня
2006 року до 01 квітня 2007 року (тобто й на час виплати відповідної допомоги
позивачу - 21.03.2007 року) розмір мінімальної заробітної плати становив 400
гривень. Позивачу відповідачем сплачено за 2007 рік 90 гривень. Недоплата
ОСОБА_1 складе: 400 х 4 = 1600 - 90 = 1510 гривень.
в частині стягнення на користь позивача 1510 гривень допомоги на оздоровлення
за 2007 рік судове рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.
повному обсязі постанова складена 26.05.2008 року.
ст.ст. 195-196, п.п. 1,3 ч.1 ст. 198,
ст. 200, п.4 ч.1 ст. 202, п. 1,3 ч.1 ст.
205, ст. 206, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -
скарги Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської міської ради та Головного управління Державного
казначейства України в Донецькій області - задовольнити частково.
Постанову Кіровського міського суду Донецької області від 31.03.2008 року в
справі № 2-а-10/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської міської ради та Головного управління Державного
казначейства України у Донецькій області «про визнання дій неправомірними,
стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення» - скасувати в частині стягнення щорічної разової грошової допомоги на
оздоровлення за 2003-2005 роки.
Кіровського міського суду Донецької області від
31.03.2008 року в справі № 2-а-10/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Кіровської міської ради та Головного управління
Державного казначейства України у Донецькій області «про визнання дій
неправомірними, стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення» в
частині стягнення щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2007
рік в сумі 1510 гривень - залишити без змін.
Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: