Справа № К-17675/07
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2008-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. -
головуючий,

Гуріна М.І.,

Кобилянського М.Г.,

Федорова М.О.,

Юрченка В.В.,

при
секретарі Замезі Ю.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою
управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради
Луганської області на постанову Лисичанського міського суду Луганської області
від 16 травня 2006 року та ухвалу судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2006 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Лисичанської
міської ради Луганської області про стягнення щорічної грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним
адміністративним позовом.

Посилався на те, що відповідач в порушення вимог частини
5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічно сплачує йому як учаснику бойових дій грошову допомогу у
розмірі, що не співвідноситься з мінімальною пенсією за віком, внаслідок чого
за 2003-2005 роки утворилася заборгованість, яку просив стягнути в сумі 1
898,75 грн.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області
від 16 травня 2006 року, залишеною без змін ухвалою судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2006 року, позов
задоволено частково й стягнуто заборгованість за 2005 рік в сумі 1 410 грн.

В касаційній скарзі відповідач вказує, зокрема, на те, що
суди не врахували вимоги Закону України «Про Державний бюджет України на 2005
рік», згідно з яким і відбувалася сплата грошової допомоги позивачу як учаснику
бойових дій. Просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в
позові.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є учасником бойових дій й відповідно до вимог частини 5
статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічно до 5 травня має право на одержання разової грошової допомоги у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

У 2003 році отримав разову грошову допомогу до 5 травня у
розмірі 90 грн., у 2004 році - 120 грн., у 2005 році - 250 грн., з врахуванням
обмежень, встановлених законами України про державний бюджет на відповідні
роки.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновками якого
апеляційний суд, виходив з того, що розмір грошової допомоги, встановлений
законами України про державний бюджет, суперечить Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Конституції України. А
вимоги щодо 2003 й 2004 років не підлягають задоволенню, оскільки заявлені з
пропуском процесуального строку.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія
суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат,
пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Законами України про державний бюджет України
встановлювався розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій
на відповідний рік.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову суб'єкт владних
повноважень посилався на компетенцію, якою наділений у вирішенні питань,
пов'язаних з виплатою разової грошової допомоги учасникам бойових дій, та на
вимоги законів, якими встановлений її розмір.

Завдання адміністративного судочинства, згідно зі статтею
2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі статтею
9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а у
разі виникнення сумніву під час розгляду
справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України,
вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції
Конституційного Суду України, він звертається до Верховного Суду України для
вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання
щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

В порушення вимог процесуального закону суди попередніх
інстанцій, вирішуючи спір належним чином не встановили коло повноважень
управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради
Луганської області щодо виплати разової грошової допомоги передбаченої статтею
12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», джерела фінансування цих виплат. У рішеннях не навели докази, що
підтверджують незаконність рішень, дій чи бездіяльності вказаного відповідача
при визначенні розміру грошової допомоги і її виплаті позивачу.

Статтею 95 Конституції України встановлено, що бюджетна
система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу
суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами. Виключно
законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Держава
прагне до збалансованості бюджету України.

Законом України
«Про Державний бюджет України на 2005 рік» встановлювався розмір щорічної
разової грошової допомоги учасникам бойових дій в сумі 250 грн.

Перевіряючи Закон України «Про Державний бюджет України
на 2005 рік» в частині встановлення розміру щорічної разової допомоги учасникам
бойових дій на відповідність їх Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та Конституції України суди вийшли за межі
компетенції, встановленої статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки вирішення таких питань віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України.

Застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної
пенсії за віком, не узгоджується з вимогами статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом. Сфера правовідносин, що регулюються цим Законом визначена у
преамбулі до нього, де зазначено, що даний Закон визначає принципи, засади і
механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних
послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків
роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за
рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій
або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

Переглядаючи справу суд апеляційної
інстанції не звернув увагу на порушення вимог законів, що допущені районним
судом та не виправив їх.

Порушення вимог законодавства судами попередніх
інстанцій, є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на
новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що
не були встановлені в судовому рішенні.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного
суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління праці та соціального захисту
населення Лисичанської міської ради Луганської області задовольнити частково.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області
від 16 травня 2006 року та ухвалу судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2006 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України за винятковими обставинами
протягом одного місяця з дня їх відкриття.

Судді:

С.Є. Амєлін М.І. Гурін М.Г. Кобилянський М.О. Федоров В.В. Юрченко