Справа № 2А-60\15/2007
Суддя: Плахотнюк К.Г.
Дата ухвалення: 2007-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2А-6015.2007 року.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2007
року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого
судці Плахотнюк К.Г.

суддів Валігури Д.М.

Коломеєць І.А.

при секретарі Мащенко СП.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету
України у справах національностей та міграції про скасування неправомірного
рішення,

встановив:

14.11.2006 року
позивач звернувся в суд з позовом до Державного комітету України у справах
національностей та міграції про скасування неправомірного рішення Державного
комітету України у справах національностей та міграції (надалі Державний
комітет) №209 від 27.07.2006 року про відмову в оформленні документів для
вирішення питання про надання статусу біженця.

В обгрунтування
заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є шукачем притулку з Ірану.
Територію Ірану покинув у зв"язку з переслідуваннями його з боку влади
його країни за його ж політичні погляди. Під час однієї зі студентських
маніфестацій його було поранено,. За участь у маніфестації проти політику уряду
Ірану його було засуджено до позбавлення волі, а в подальшому замінено
покарання на штраф та заборонено відвідувати університет в Ширазі. Через
переслідування його батьки виїхали до СІЛА, а він до України на навчанн.
Перебуваючи в Україні він хрестився у Церкві Голгофи. Через зазначені обставини
він боїться повертатися до Ірану, тому звернувся з заявою до відповідача про
надання йому статусу біженця, однак комітетом не належним чином вивчено
обставини на які він посилався та передчасно прийнято рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення питання про надання йому статусу біженця..

Просив скасувати
рішення Державного комітету України у справах національностей та міграції №209 від
27.07.2006 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про
надання статусу біженця, зобов'язавши Держкомнацміграції у відповідності з
процедурою, передбаченою ст. 12 Закону України "Про біженців"
прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання
йому статусу біженця.

У судовому
засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов у повному
обсязі.

Представник
відповідача у справі заявлений позов не визнав, просив відмовити у його
задоволенні, посилаючись на те, що позивач не обгрунтував свої побоювань стати
жертвою будь-яких переслідувань. Надіслане позивачу повідомлення про відмову в
оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця за
формою і змістом відповідає вимогам, які передбачені додатком №23 до Тимчасової
інструкції про оформлення документів, необхідних для вирішння питання про
надання , втрату, позбавлення статусу біженця, затвердженої Наказом
Держкомнацміграції України від 29.04.2002 року №20 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 11.05.2002 року за №4226710, при прийняті рішення було
дотримано вимог ст. 12 Закону України "Про біженців".

2

Заслухавши думку учасників судового розгляду справи,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову
ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин Ірану.

17.07.2006 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Державного
комітету України у справах національностей та міграції про надання йому статусу
біженця. 17.07.2006 року він надав Держкомнацміграції України свою анкету, а 17
та 26.07.2006 року з ним було проведено співбесіди (а.с. 17-23).

Звертаючись з заявою до відповідача, про надання статусу
біженця ОСОБА_1 зазначив, що він змушений був виїхати на навчання до України
через його переслідування з боку влади його країни та заборону відвідувати
університет в Шерифі, через його політичні погляди. Крім того, вказав, що
перебуваючи в Україні, хрестився в Церкві Голгофи, яку постійно відвідує.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачем було
проведено необхідну процедуру щодо розгляду звернення ОСОБА_1 про оформлення
його документів для вирішення питання про надання йому статусу біженця.

За результатами розгляду особової справи ОСОБА_1
встановлено, що останній не надав відповідачу будь-яких відомостей, які б
підтверджували зазначені ним підстави для надання статусу біженця. Належних
доказів на підтвердження зазначених вище обставин, які дають ОСОБА_1 підстави
боятися за своє життя у його державі, останній не надав і суду.

Посилання позивача у справі на те, що Держкомнацміграції
не належним чином перевірив викладені ним підстави для надання йому статусу
біженця, не дав належну оцінку подіям, що відбуваються в Ірані, не заслуговують
на увагу суду, оскільки, як зазначено вище така перевірка проведена і за її
результатами відповідач у справі 27.07.2006 року прийняв рішення №209 про
відмову в оформленні документів для вирішення питання про надання ОСОБА_1
статусу біженця.

Крім того, за правилами Керівництва по процедурам та
критеріям визначення статусу біженця" обов'язок доведення обгрунтованості
побоювань заявника стати жертвою переслідувань в країні походження покладається
саме на особу, що подала заяву про надання статусу біженця.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про
біженців", заявник повинен надати документи та матеріали, що можуть бути
доказом наявності умов для набуття ним статусу біженця.

За правилами ст. 14 зазначеного вище Закону, рішення про
надання чи про відмову у наданні статусу біженця приймаються на основі
всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути
доказом наявності умов для набуття статусу біженця.

Враховуючи те, що на виконання вимог Закону України
"Про біженців", позивач у справі та його представник не надали ні
відповідачу у справі, ні суду доказів на підтвердження наведених ним підстав
для надання статусу біженця, суд приходить до висновку про законність та
обгрунтованість рспорюваного рішення, а звідси і у задоволенні заявленого
ОСОБА_1 позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Законом України
"Про біженців", ст.ст. 158,159,160,161,162,163,164,167 КАС України,
суд

постановив:

3

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного комітету України
у справах національностей
та міграції про скасування рішення про відмову в оформленні документів для
вирішення питання про надання статусу біженця та зобов"язання прийняття
рішення з дотриманням процедури - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва.

Заяву про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються суду апеляційної інстанції
через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.