Справа № 22а-94/2008
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22а-94/08
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008
року Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Бєлової Л.В.,

суддів Бистрик Г.М.,

Малиніна В.В.

при секретарі Гладишко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Києві справу за апеляційною скаргою позивача - ОСОБА_1на постанову Лугинського районного суду Житомирської
області від 29 березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до Територіального
управління Державної судової адміністрації в Житомирській області, Житомирського
обласного управління юстиції, третя особа - головне управління праці і
соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації про стягнення
невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2005 року позивачка - ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до
Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській
області, Житомирського обласного управління юстиції, третя особа - головне
управління праці і соціального захисту населення Житомирської
облдержадміністрації про:

- стягнення з Житомирського обласного управління юстиції 198 грн. за період
з 01.10.2002 року по 01.10.2003 року та з Територіального управління Державної
судової адміністрації в Житомирській області на її користь недоотримані кошти,
допомог та доплат передбачених ст. ст. 37, 39 ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі
10964, 90 грн. за період з 01.01.2003 року по 01.10. 2005 рік;

- зобов'язати Головне управління праці і соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації перерахувати
11162, 90 грн. невиплачених коштів передбачених ст. ст. 37, 39 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01.10.2002 року по 01.10.2005 року на рахунки
Житомирського обласного управління юстиції суму недоотриманої допомоги, у
розмірі 198 грн., та перерахувати на рахунок Територіального управління
Державної судової адміністрації в Житомирській області пропорційно невиплачених
сум;

- зобов'язати відповідача в
подальшому виплачувати їй кошти, що передбачені ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суддя-доповідач - Бєлова Л.В.

Справа в апеляційній інстанції №22а - 1379/07
перереєстровано на № 22-а-94/08

Головуючий в першій інстанції -Галацевич О.М.

Справа в першій інстанції № 2а-1152/2007 р.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала наступним: так, вона як
потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, що живе та працює
в зоні гарантованого добровільного відселення має право на виплату коштів
передбачених ст.. ст.. 37, 39 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме на щомісячну компенсацію як громадянці що проживає на
території радіоактивного забруднення (ст. 37) та на щомісячну доплату до
заробітної плати.

Крім того, за словами позивачки, так як виплата таких коштів передбачається
за місцем роботи, а вона у вказаний період працювала секретарем судових
засідань Луганського районного суду, то ці кошти повинні були виплачуватись їй
відповідно до розмірів встановлених ст.ст. 37, 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» таким чином:

- Житомирським
обласним управлінням юстиції - за період з 01.10.2002 року по 01.10.2003;

- Територіальним
Управлінням ДСА в Житомирській області - за період з 01.10.2003 року по
01.10.2005 року.

Крім того, як зазначає позивачка, вона має право і на отримання виплат
передбачених ст.. 37 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.10.2002 року по
01.10.2005 рік також і на двох своїх неповнолітніх дітей.

Натомість, як зазначає позивачка виплати передбачені ст.. ст.. 37,39 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виплачувалисть їй тільки на неї саму, і у
розмірах встановлених Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року, яка передбачає
виплату цих коштів у твердих сумах, які є значно меншими ніж розміри,
встановлені нормами ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В запереченнях на позовну заяву що надійшли до суду першої інстанції від
представника Житомирського обласного управління юстиції відповідач просив у
задоволенні позову ОСОБА_1. відмовити, крім того зазначив що належним
відповідачем по справі є ТУ ДСА в Житомирській області і просив застосувати до вимог позивачки про стягнення
коштів передбачених ст. ст. 37, 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.10.2002 по
01.10.2004 р.р., наслідки пропуску строку на звернення до суду передбачені ст.
100 КАС України.

Постановою
Лугинського районного суду Житомирської області від 29 березня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись
із вказаною постановою, позивачка -
ОСОБА_1звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції:

- скасувати постанову Лугинського
районного суду Житомирської області від 29 березня 2007 року, та прийняти нову
постанову, якою задовольнити її позов про стягнення з Територіального
управління Державної судової адміністрації в Житомирській області,
Житомирського обласного управління юстиції кошти в сумі 11162, 90 грн.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачка -
ОСОБА_1є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, що
підтверджується ксерокопією посвідчення
(а.с.8 ) і має право на пільги і компенсації встановлені ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, судом
першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1проживає в
с.м.т. Лугини Житомирської області, що відповідно до Постанови КМУ № 106 від
23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення
громадян.

З матеріалів справи вбачається що Наказом № 1
від 02.01.2001 року позивачка прийнята на роботу секретарем судових засідань в
Луганський районний суд, що підтверджується копією трудової книжки в матеріалах
справи (а.с. 6)

Відповідно до абз. 3 ч. 1
ст. 37 ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII. в редакції чинній на
момент звернення позивачки до суду, - громадянам, які проживають на території
гарантованого добровільного відселення, виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування у розмірі
- 40 % від мінімальної заробітної плати, а згідно ч. 3 вказаної статті
дака доплата виплачується працюючим громадянам за місцем роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції чинній на момент звернення позивачки до суду, -
громадяни, які працюють на території гарантованого добровільного відселення,
мають право на доплату до заробітної плати у розмірі 2-х мінімальні заробітні
плати, і така допомога здійснюється за місцем роботи.

Відповідно до Постанови КМУ № 836 від
26.07.1996 року, яка встановлює фіксовані суми таких виплат, передбачена
виплата коштів по статті 37 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щомісячно у розмірі 2,10 грн., а по статті
39 вказаного Закону - по 10,50 грн. щомісяця.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачці правомірно були виплачені вказані
допомога та доплата до зарплати у фіксованих сумах, встановлених Постановою КМУ
№ 836 від 26.07.1996 року, яка була прийнята на реалізацію ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», і виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного
бюджету України.

З такими
висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується
виходячи з наступного.

Постанова КМ від 26.07.1996 р № 836
“Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” встановлювала розмір оскаржуваних доплат, який не
змінювався на протязі тривалих років та суперечить іншим нормам законів.

Так, відповідно Законів України “Про встановлення мінімальної
заробітної плати за 2002, 2003, 2004, 2005
роки" розмір мінімальної заробітної плати встановлений у таких
сумах:

- жовтень 2002 -
165 грн.;

- листопад
2002 - 165 грн.,

- грудень
2002 - 165 грн.;

- з
січня 2003 по листопад 2003 року - 185 грн.;

- з грудня
2003 року по серпень 2004 року - 205
грн.;

- з
вересня 2004 року по грудень 2004 року - 237 грн.;

- з
січня 2005 року по березень 2005 року - 262 грн.;

- з
квітня 2005 року по червень 2005 року - 290 грн.;

- липень
2005 - серпень 2005 - 310 грн.;

- вересень
2005 року - 332 грн.

Вказані закони не мали обмежень щодо застосування ст.
ст.. 37, 39 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягає застосуванню ст. ст.. 37,
39 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи” з урахуванням розміру мінімальної плати за оскаржуваний період
проведення доплат.

Виходячи з вищенаведеного
та відповідно вимог ст. ст. 37, 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” суд першої інстанції прийшов до
необґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1. не підлягають задоволенню
через необхідність у застосуванні вимог
Постанови КМУ від 26.07.1996 р № 836.

Проте, суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне
погодитись із застосуванням до вимог позивачки про стягнення недоплачених
коштів в період з 01.10.2002 по 01.10.2004 року наслідків пропуску строку
звернення до суду передбаченого КАС України виходячи з наступного.

Так,
відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС
України, - адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно
до ч. 1 ст. 100 КАС України, - пропущення строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду вважає обґрунтованим посилання представника Житомирського обласного управління юстиції на
пропуск позивачкою строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення
коштів передбачених ст. ст. 37, 39 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період з
01.10.2002 року по 01.10.2004 року, та вважає за необхідне в цій частині
відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне
вказати на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1., щодо стягнення коштів
передбачених ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” на двох неповнолітніх дітей позивачки
виходячи з наступного.

Так з матеріалів справи вбачається що відповідно до
ксерокопії свідоцтва про народження та ксерокопії посвідчення (а.с. 3)
ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_1є дитиною, потерпілою від
Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи також вбачається що відповідно до
ксерокопії свідоцтва про народження та ксерокопії посвідчення (а.с. 5)
ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_2є дитиною, потерпілою від
Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до виданих ОСОБА_2. та ОСОБА_3. посвідчень а
також у відповідності із нормами законодавства вони мають право на пільги і
компенсації встановлені для дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи.

В Законі України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” є стаття 30 яка передбачає пільги та
компенсації потерпілим дітям і визначає хто відноситься до таких дітей, види
пільг та компенсацій та порядок їх надання дітям потерпілим від Чорнобильської
катастрофи та їх батькам.

А тому, позивачка не має право на виплату для своїх дітей
компенсацій передбачених ст. 37 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” і в цій частині суд першої інстанції
правомірно відмовив їй у задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне
вказати на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1., щодо стягнення коштів
передбачених ст. 39 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” в період з 01.10.2002 року по
01.07. 2005 рік виходячи з наступного.

Так, стосовно періоду з 01.10.2002 року по 01.10.2004
рік, окрім іншого, позивачкою пропущений строк звернення до суду встановлений
КАС України як було зазначено вище.

Стосовно періоду з 01.10.2004 року по 01.07.2005 року
позивачка не має права на задоволення позову в цій частині виходячи з
наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме - згідно
копії довідки № 06-26/06 виданої 06.01.2006 року ТУ ДСА в Житомирській області
вбачається що з 11.11.2002 року по 30.06.2005 року ОСОБА_1. знаходилась по догляду за дитиною до 3-х років (а.с. 16).

Крім того, колегія суддів Київського апеляційного
адміністративного суду, звертає увагу на те, що абз. 3 п. 10. ст. 30 ЗУ „Про
статус і соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” в редакції чинній на момент
звернення позивачки до суду передбачає окремо виплату такого виду допомоги як
допомога жінці по догляду за дитиною до 3-х років і встановлює розміри та
підстави виплати такої допомоги.

А відповідно до ст. 39 ЗУ України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” в редакції чинній на момент звернення
позивачки до суду доплата до зарплати виплачується за місцем роботи пропорційно
до фактично відпрацьованого часу, таким чином позивачка мала право на доплату
до зарплати передбачену цією нормою тільки за період фактичної роботи, а саме
за 3 місяці: липень, серпень, вересень 2005 року, тому в цій частині вимоги
позивачки за весь період, за який вона
зверталась, не підлягають задоволенню, за винятком липня, серпня, вересня 2005
року.

Так, з матеріалів справи вбачається що згідно копії
довідки № 06-34/06 виданої 06.01.2006 року ТУ ДСА в Житомирській області (а.с.
15) вбачається що позивачці було нараховано по ст.. 37 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” щомісячну компенсацію як громадянці що
проживає на території радіоактивного забруднення в період з 01.10.2004 року по
01.10.2005 року - по 6,30 грн. щомісяця, тобто в межах тих розмірів, що
встановлені Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року з урахуванням деякого
бідвищення.

Тоді ж як відповідно до ст. 37 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачено виплату такої компенсації
щомісячно у розмірі - 40 % від мінімальної заробітної
плати.

Таким чином відповідно до розмірів
мінімальної заробітної плати за конкретні місяці цього періоду (з 01.10.2004
року по 01.10.2005 рік), а саме:

- з
вересня 2004 року по грудень 2004 року - 237 грн.; (40 % від 237 грн. = 94,8)

- з
січня 2005 року по березень 2005 року - 262 грн.; (40 % від 262 грн. = 104,8)

- з
квітня 2005 року по червень 2005 року - 290 грн.; (40 % від 290 грн. = 116)

- липень
2005 року - серпень 2005 року - 310 грн.;
(40 % від 310 грн. = 124)

-
вересень 2005 року - 332 грн. (40 %
від 332 грн. = 132,8)

позивачка повинна була отримати за ст. 37 компенсацію у
розмірі 1252 грн. ((94,8 * 3) + (104,8
* 3) + (116 * 3) + (124*2) + 132,8 = 1327,60 грн. - 75,60 грн. (фактично
отримана сума за цей період) )

Тобто, в
цій частині апеляційна скарга ОСОБА_1. підлягає задоволенню, постанова суду
першої інстанції - скасуванню в цій частині, а позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Крім
того, що стосується виплати позивачці доплати до заробітної плати по ст.. 39 ЗУ
„Про статус і
соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, задоволенню також підлягають позовні вимоги в частині доплати
позивачці суми коштів передбачених цією нормою за липень, серпень, вересень
2005 року виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, а саме з копії
довідки № 06-26/06 виданої 06.01.2006 року ТУ ДСА в Житомирській області (а.с.
16) вбачається що позивачці було нараховано по ст. 39 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” доплату до зарплати як громадянці що
працює на території радіоактивного забруднення в період з 01.07.2005 року 01.10.2005
року - по 10,50 грн. щомісяця, (всього 31 грн.) тобто у розмірах, встановлених
Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року.

Тоді ж як відповідно до ст. 39 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачено щомісячну доплату до заробітної
плати для категорії громадян, до якої віднесена позивачка у розмірі 2-х
мінімальних заробітних плат.

Таким чином відповідно до розмірів
мінімальної заробітної плати за три місяці, протягом яких позивачка дійсно
перебувала на роботі, та фактично виконувала роботу (за липень, серпень,
вересень 2005 року), а саме:

- липень
2005 року - 310 грн.; (310 * 2 = 620
грн.)

- серпень
2005 року - 310 грн.; (310 * 2 = 620
грн.)

- вересень
2005 року - 332 грн. (332 * 2 = 664
грн.)

та враховуючи фактично виплачені позивачці кошти за ці
місяці (31 грн.) позивачка повинна була отримати за ст. 39 доплату до
заробітної плати за липень, серпень, вересень 2005 року 1873 грн.

Тобто, в
цій частині апеляційна скарга ОСОБА_1. підлягає задоволенню, постанова суду
першої інстанції - скасуванню в цій частині, а позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції також вважає необґрунтованими
доводи одного з відповідачів - Територіального управління Державної судової
адміністрації в Житомирській області що він є неналежним відповідачем по справі
оскільки не є розпорядником вказаних коштів, викладені ним у запереченнях на
апеляційну скаргу, оскільки, саме на територіальні управління ДСА Законом
України «Про судоустрій» та іншими нормативно-правовими актами покладено
обов'язок здійснювати матеріально-організаційне забезпечення судів що
знаходяться в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

І саме з ТУ ДСА в Житомирській області підлягають
стягненню кошти за позовними вимогами
ОСОБА_1. в частині стягнення недоплачених коштів по ст.37, ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.10.2004 по
01.10.2005 р.р., та в частині стягнення коштів
по ст. 39 вказаного Закону за період з липня 2005 по вересень 2005 р.р.

Таким чином, при встановленні наведених фактів судом
першої інстанції правильно і повно
встановлені фактичні обставини справи за позовом ОСОБА_1., однак,
при винесенні постанови в частині
відмови у задоволенні її позовних вимог про стягнення недоплачених коштів по
ст. 37, ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період
з 01.10.2004 по 01.10.2005 р.р., та в частині відмови про стягнення коштів по ст. 39 вказаного Закону за період з липня
2005 по вересень 2005 р.р. порушено
норми матеріального права та прийнято в цій частині помилкове рішення, що
призвело до прийняття в цій частині незаконної
постанови та безпідставної відмови у задоволенні частини позовних вимог.

Відповідно
до п. 3 ч. 1 статті 198 КАС України, - за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право
скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно
до ст. 202 КАС України, - підставами для скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За таких обставин
постанова суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. про стягнення
недоплачених коштів по ст. 37, ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01.10.2004 по 01.10.2005 р.р., та в частині відмови про
стягнення коштів по ст. 39 вказаного
Закону за період з липня 2005 по вересень 2005 р.р. підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга ОСОБА_1. в цій частині підлягає задоволенню.

Керуючись: ст. ст. 160, 198, 202,
205, 207 КАС України, суд, -

П О С
Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу позивачки -
ОСОБА_1на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 29
березня 2007 року - задовольнити частково.

Постанову
Лугинського районного суду Житомирської області від 29 березня 2007 року - в
частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. про стягнення з
Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській
області недоплаченої суми щомісячної грошової допомоги передбаченої ст. 37 ЗУ
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з 01.10.2004 по 01.10.2005 р.р. у розмірі - 1252 грн.; та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.
про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації в
Житомирській області недоплаченої суми
доплат до заробітної плати передбачених ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з
липня 2005 по вересень 2005 р.р. у сумі - 1873 грн. - скасувати.

Прийняти
в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1. в цій частині -
задовольнити.

Стягнути
з Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській
області на користь ОСОБА_1. недоплачену суму щомісячної грошової допомоги
передбаченої ст. 37 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.10.2004 по 01.10.2005
р.р. у розмірі - 1252 грн.;

Стягнути
з Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській
області на користь ОСОБА_1. недоплачену суму доплат до заробітної плати
передбачених ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з липня 2005 по
вересень 2005 р.р. у сумі - 1873 грн.

В
решті постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 29 березня
2007 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з
моменту її проголошення, та може бути оскаржена до шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді