Справа № 2-а-5/2008
Суддя: Мальцева Є.Є.
Дата ухвалення: 2008-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 2-а-5/2008
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2008
року місто Маріуполь

Іллічівський
районний суд м. Маріуполя під головуванням судді Мальцевої Є.Є., при секретарі Шевченко О.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_3, представника третьої особи
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Іллічівської
районної адміністрації Маріупольської міської ради, за участю третіх осіб -
ОСОБА_2, міського комунального підприємства „Маріупольського бюро технічної
інвентаризації”, про визнання рішення №
115 від 23 квітня 2003 року недійсним у частині затвердження акту прийому у експлуатацію
житлових прибудов на їм”я ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

14.04.2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із адміністративним позовом до до
Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської ради про визнання рішення
№ 115 від 23 квітня 2003 року недійсним у частині затвердження акту прийому в експлуатацію
житлових прибудов на їм”я ОСОБА_2.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, який діє за довіреністю, позовні вимоги підтримав повністю і пояснив,
що у лютому 2008 року Мухомедзянову О.В.
стало відомо про рішення Колегії Іллічівськом районної адміністрації №115 від
23.04.2003 року, яким був затверджений акт прийому в експлуатацію та вирішено
просити БТІ м.Маріуполя видати свідоцтво про право власності на ім”я ОСОБА_2 на житлову прибудівлю літ А1-1 із
цегли, 2 кімнат, кухні, санвузлу, сіней, що розташована на земельній ділянці
АДРЕСА_1. Позивач вважає, що рішення в
цій частині повинно бути визнано недійсним, оскільки ОСОБА_2 зазначену прибудівлю не будував і не купував разом із будинком АДРЕСА_1 у 1968
році, тому що продавець будинку ОСОБА_5а момент укладання договору
купівлі-продажу не зареєструвала право власності на ці приміщення у
встановленому законом порядку.
Прибудівля літ А1-1 не була
предметом договору купівлі-продажу будинку, укладеного 22.11.1968 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, під час укладання договору
прибудівля А1-1 не була обладнана сінями, санвузлом, які були побудовані
позивачем у період 1987-2001 роках. Позивач також посилався на те, що у
прибудівлі А1-1 на момент укладання договору купівлі-продажу від 22.11.1968
року проживали його батьки, користувалися нею, тому ОСОБА_2 не мав можливості
купити це приміщення. Позивач у даний час звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2, Маріупольської міської ради про визнання недійсним частини договору
купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на самочинно
збудовані прибудови, встановлення факту прийняття спадщини, провадження за
позовом відкрито, справу не розглянуто. Земельна ділянка для забудови за адресою по АДРЕСА_1, у 1929 році виділялася
ОСОБА_6, родичу ОСОБА_1. У період з 1997 року по 2007 рік він сплачував податок
на землю. Позивач розпорядився прибудівлею А1-1: дав дозвіл на вселення у це
приміщення ОСОБА_7 із родиною. Тому вважає, що рішення Іллічівської
райадміністрацій №115 порушує його права власника і його слід визнати
недійсним.

Представник відповідача позов не визнав. Просив у задоволенні позову
відмовити, оскільки вимоги законодавства та права позивача рішенням
Маріупольської міської ради від 23.04.2003 року не порушені. Рішення колегії Іллічівської районної
адміністрації №115 Про затвердження акту
прийняття житлових прибудов у експлуатацію та оформлення права власності на них
було винесено на підставі висновку БТІ м.Маріуполя від 03.03.2003 року.
Відповідно до тимчасового положення „Про порядок реєстрації права власності на
нерухоме майно”, затверджене наказом Міністерства юстиції від 07.02.2002 року
№7/5 до компетенції БТІ включався розгляд питань встановлення власників
будинків та відповідна перевірка документів стосовно реєстрації права власності
на домоволодіння. До Іллічівської
райадміністрації також були надані
заяви співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 про згоду із прийняттям в експлуатацію приміщень,
побудованих ОСОБА_2..

Треті особи - ОСОБА_2 та його представник, представник БТІ м.Маріуполя -
вважали, що позов не підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що у листопаді 1968 року він уклав із
ОСОБА_5 договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, згідно з п.5 якого він купив
цілий будинок із цегли з надвірними будівлями. Договір був відповідно до вимог
закону посвідчений нотаріально, право власності за ОСОБА_2. зареєстровано
23.12.1968 року. ОСОБА_2 придбав будинок із прибудівлею літА1-1, яка була
необладнаною для проживання. Протягом часу він її обладнав, і у 2003 році
звернувся до БТІ, де йому видали висновок про можливість прийняття в
експлуатацію даної прибудівлі, а потім, відповідно, - до Іллічівськом рай
адміністрації для надання дозволу зареєструвати в БТІ право власності на зазначену прибудівлю. У рішенні колегії
Іллічівськом районної адміністрації помилково було визначено, що прибудівля літ
А1-1 складається з кімнати 1-4, яка є частиною будинку літ А-1, і на який він
має право власності. Інші приміщення прибудівлі А1-1 зазначені правильно.

Представник БТІ м.Маріуполя у якості третьої особи пояснив суду, що
оскільки ОСОБА_2 є власником будинку
АДРЕСА_1, його право власності було зареєстровано на будинок в цілому в 1968 році,
то БТІ не реєструє окремо його право власності повторно на кімнату 1-4 у
будинку, визначеному у технічному
паспорті літ А-1, оскільки будинок включає цю кімнату у тому числі. При
підготовці висновку БТІ щодо можливості прийняття самочинно
збудованої прибудівлі в
експлуатацію, спеціаліст БТІ виходив на місце, де розташовано
домоволодіння, опитував власників
суміжних домоволодінь. Сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_2
купував житловий будинок із при будівлею А1-1. За результатами обстеження
спеціалістом БТІ 03.03.2003 року був
складений відповідний акт, на підставі якого був виданий висновок про реєстрацію прибудівлі А1-1, А2-1 від
03.03.2003 року. Відповідно до висновку БТІ був складений акт прийому
індивідуального домоволодіння від 24.04.2003
року, згідно з яким Іллічівською райадміністрацією було винесено рішення №115
від 23.04.2003 року про затвердження даного акту та про можливість просити БТІ
зареєструвати право власності ОСОБА_2 на самочинно збудовані прибудівлі.

Суд, вислухавши пояснення сторін і дослідивши представлені докази, вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

У відповідності до ст. 11 Закону України „Про місцеве самоврядування в
Україні” виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах
рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створені радами
виконавчі органи. Таким виконавчим органом Маріупольської міської ради є
Іллічівська районна адміністрація.

Іллічівська районна адміністрація
відповідно до п.7 Положення про районні адміністрації, затвердженого
рішенням Маріупольської міської ради 30.12.1996 року № 367 Про утворення районних адміністрацій виконавчого комітету
Маріупольської міської ради народних депутатів,
згідно з діючим законодавством
розглядає питання будівництва, реконструкції і прибудов, надбудов
житлових будинків, господарських будівель і гаражів, на дільницях, що
перебувають у приватній власності або у користуванні фізичних осіб.

З інвентаризаційної справи № 1178 домоволодіння АДРЕСА_1, дослідженої судом
під час розгляду справи, вбачається, що
22.11.1968 року ОСОБА_5 продала
ОСОБА_2 цілий будинок із цегли з надвірними
побудовами за зазначеною адресою. Житлова прибудова А1-1 придбана ним разом із
будинком, обладнана протягом періоду
1987-2003 року. Ці обставини підтвердили власники будинків на суміжних
земельних ділянках, що було відображено в акті БТІ, на підставі якого був
складений висновок БТІ про можливість прийому цих приміщень в експлуатацію.

Відповідно до ст.2 КАС України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку
органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб”єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства.

Позивач звернувся до суду, посилаючись на те, що рішенням колегії
Іллічівськом районної адміністрації №115 від 23.04.2003 року були порушені його
права як власника.

Відповідно до ст.. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо
доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду адміністративної справи позивач не надав суду жодного
доказу порушення його прав, та, з іншого боку, на підставі доказів, наданих
відповідачем та витребуваних судом, суд встановлює відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги позивача.

Враховуючи
вищенаведене, суд вважає, що у
задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 17, 18, 19, 118, 159, 160, 161,
163, 167 КАС України, ст.11 Закону
України „Про місцеве самоврядування в Україні”,

ПОСТАНОВИВ:

У
задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Іллічівської районної
адміністрації Маріупольської міської ради, за участю третіх осіб - ОСОБА_2,
міського комунального підприємства „Маріупольського бюро технічної
інвентаризації”, про визнання рішення №
115 від 23 квітня 2003 року недійсним у частині затвердження акту прийому у експлуатацію
житлових прибудов на їм”я ОСОБА_2 -
відмовити.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до
Донецького апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд
м. Маріуполя з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги, особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попередньої подачі заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, передбачений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя