Справа № 3/375
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

13
год. 20 хв.

04.04.2008 р.
№ 3/375

ОСОБА_1

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі судді Блажівсько Н. Є. при секретарі
Серпутько Т. С.

за
участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2
(довіреність б/н від 18 листопада 2005
року)

від відповідача: Кисленко
Н. К. (довіреність № 20 від 10 січня
2008 року)

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом

ОСОБА_1
(надалі -Позивач)

до

Управління
праці та соціального захисту населення Оболонського району міста Києва
(надалі -Відповідач)

про

стягнення невиплаченої суми допомоги

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в
судовому засіданні 4 квітня 2008 року проголошено вступну та резолютивну
частини Постанови.

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1
звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до
Управління праці та соціального захисту населення Оболонського району міста
Києва про зобов'язання перерахувати та призначити державну допомогу сім'ям з
дітьми з 27 серпня 2007 року -266 грн. 22 коп.; з 1 жовтня 2007 року -270 грн.
25 коп.

Свої
позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що згідно статті 62 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік»на 2007 рік затверджено прожитковий
мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня -434 грн. 00 коп., з 1 квітня -463
грн. 00 коп., з 1 жовтня -470 грн. 00 коп. З урахуванням розрахункового
коригування на розмір ставки податку з доходів фізичних осіб прожитковий
мінімум повинен складати з 1 квітня -532 грн. 45 коп., з 1 жовтня -540 грн. 50
коп.

Представник
Позивача просить виходячи із 50 % розрахунково скоригованого прожиткового
мінімуму зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонського району міста Києва здійснити
перерахунок ОСОБА_1 державну допомогу сім'ям з дітьми в наступному розмірі: з
27 серпня 2007 року -266 грн. 22 коп., з 1 жовтня -270 грн. 25 коп.

Відповідач надав письмові заперечення на позов та
зазначив, що 23 жовтня 2007 року управлінням на заяву Позивача від 10 вересня
2007 року була надана відповідь щодо порядку призначення допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного віку та повідомлялось, що ОСОБА_1 може
звернутись до управління для визначення права на допомогу із врахуванням
середньомісячного сукупного доходу сім'ї, однак, Позивач до управління не
звертався та довідку про заробітну плату не надав.

Представником
Відповідача також було зазначено, що Міністерство праці та соціальної політики
України, як і управління праці та соціального захисту населення на місцях,
діють в межах повноважень, передбачених чинним законодавством і при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не
суперечать Конституції України.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши пояснення представників Позивача та
Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до
наступних висновків.

Спірні
правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та
похованням» № 2240-ІІІ від 18
січня 2001 року, Законом України «Про прожитковий мінімум»№ 966-ХІV від 15
липня 1999 року, Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»№
2811-ХII від 21 листопада 1992 року, Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»№ 489 від 19 грудня 2006 року, Порядком призначення і
виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку особам, застрахованим в системі
загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України № 13 від 11 січня 2007 року та Рішенням
Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року.

Відповідно
до пункту 9 Порядку призначення і виплати допомоги при народженні дитини та
допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особам,
застрахованим в системі загальнообов'язкового державного соціального
страхування допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку
призначається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового
мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним
доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не
менше 23 відсотків зазначеного прожиткового мінімуму. Допомога із врахуванням
середньомісячного сукупного доходу сім'ї призначається на шість місяців.
Середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з методикою
обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги на
підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що
звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

Згідно із статтею 62
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»було затверджено на
2007 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1
січня - 492 гривні, з 1 квітня - 525 гривень, з 1 жовтня - 532 гривні та для
тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:
дітей віком до 6 років: з 1 січня - 434 гривні, з 1 квітня - 463 гривні, з 1
жовтня - 470 гривень.

У
відповідності до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї
в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130
гривень. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку
надається на кожну дитину незалежно від кількості народжених (усиновлених,
взятих під опіку) дітей у сім'ї, по догляду за якими надається допомога.

Суд
звертає увагу, сторін на те, що Рішенням Конституційного Суду України №
6-рп/2007 від 9 липня 2007 року було визнано такими, що не відповідають
Конституції України наступні положення Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік»(надалі -Закон):

1) абзац 3 частини 2 статті 56 Закону
щодо встановлення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного
віку, що визначається як різниця між 50 відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї
в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 грн. для
незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб, у порядку встановленому Кабінету Міністрів
України;

2) пункт 7 статті 7 Закону в частині
зупинення на 2007 рік дії статтей 41, 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»щодо
встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку;

3) пункт 14 статті 71 Закону в частині
зупинення на 2007 рік дії статті 12, частини 1 статті 15 та пункту 3 Розділу
VІІІ «Прикінцеві положення»Закону України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми»щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку;

4) пункт 23 статті 71 Закону, яким
зупинено на 2007 рік дію частини 5 статті 1 Закону України «Про прожитковий
мінімум»в частині збільшення прожиткового мінімуму, але при цьому не може бути
нижчим за величину, що дорівнює 25 відсоткам зазначеного прожиткового мінімуму,
а з 1 січня 2006 року -50 відсоткам цього прожиткового мінімуму.

Відповідно
до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах,
передбачених цим Законом та іншими законами України.

Як
підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 має дитину, які не досягла
трьохрічного віку.

Відповідно
до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року у справі за конституційним поданням 46
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини
другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29,
30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік»(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним), зокрема положення пункту 14 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»в частині зупинення на 2007 рік дії статті
12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві
положення»Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»щодо
встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Статтею 15 Закону України про
державну допомогу сім'ям з дітьми»( в редакції від 9 липня 2007 року)
передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей
віком до 6 років.

Відповідно до положень статті 62
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»передбачено, зокрема,
затвердити на 2007 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць
у розмірі з 1 січня - 492 гривні, з 1 квітня - 525 гривень, з 1 жовтня - 532
гривні та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп
населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 434 гривні, з 1 квітня - 463
гривні, з 1 жовтня - 470 гривень.

Відповідно
до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином,
щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення
громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто,
фактично ця вимога Позивача щодо виплати допомоги по догляду за дитиною є
формою реалізації конституційного права громадян на соціальний захист.

За
умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату допомоги по догляду за
дитиною громадянам України, в сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела
коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка. Однак, в той же час, на
думку Суду, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний
захист, в тому числі й на отримання допомоги по догляду за дитиною, яка прямо
передбачена законом.

Суд
звертає увагу сторін на те, що реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання
органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, наприклад, у справі «Кечко
проти України»Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає
аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Правовідносини, що виникають в
процесі реалізації права на отримання допомоги по догляду за дитиною засновані
на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі
посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм
реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших
актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office
(Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що
зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті
державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який
загалом не має автоматичної прямої дії.

Така
дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави,
який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям
війни надбавок до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють
протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема,
щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи
поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для
виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою
чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відносини,
що склалися між Позивачем та Відповідачем є публічно-правовими відносинами,
виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Як
зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це
умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини,
необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини -
це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його
множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних
одиницях виміру.

Звуження
змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик
можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто
якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола
суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких
інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх
кількісної характеристики.

Враховуючи
те, що Позивачка має дитину віком до трьох років, тобто наділена державою
певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи
соціального захисту, зокрема право на отримання допомоги по догляду за дитиною.

Наділивши
осіб зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе
публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які мають
дітей віком до трьох років.

Тобто,
між Позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері
життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави
забезпечити соціальний захист громадяни України, в сім'ях яких виховуються та
проживають неповнолітні діти.

Відповідно
до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і
не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно
до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Відповідно
до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Відповідно
до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Таким
чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи Позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню
частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В

1.
Адміністративний Позов задовольнити частково.

2.
Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонського
району міста Києва здійснити перерахунок та призначити державну допомогу сім'ям
з дітьми ОСОБА_1 за період з 27 серпня 2007 року по 28 грудня 2007 року.

3. В
задоволенні решти позовних вимог -відмовити повністю.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є. Блажівська