Справа № 2а-573/2008
Суддя: Кравчук Т.С.
Дата ухвалення: 2008-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2а-573/08
ПОСТАНОВА

Іменем УКРАЇНИ

06 березня 2008 року

Приморський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.

при секретарі Лахматовій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Військово-медичного
клінічного центру Південного регіону про визнання права та стягнення
одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з адміністративним позовом до Військово-медичного клінічного
центру Південного регіону про визнання права на отримання одноразової грошової
допомоги в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою посадою, згідно ч.2. ст.16 Закону України
„Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” та
стягнення з відповідача відповідної одноразової грошової допомоги.

Свої позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив військову службу у Збройних
Силах України. Наказом по стройовий частині
виключеній зі списків особового складу з 21.01.1994 року. Після
звільнення з військової служби,
02.06.1999р., позивачу встановлена друга група інвалідності з причини травми,
пов'язаного з виконанням зобов'язань військової служби. Законодавством України,
а саме ст. 41 Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і військову
службу”, ч.2 ст.16 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей” військовослужбовцям визначено право на
виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового
забезпечення за останньою посадою, у разі поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного під час виконання ним обов'язків військової служби, а
також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяця після звільнення зі служби чи після закінчення
цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в
період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності
в порядку та на умовах, визначених Кабінетом міністрів України. Позивач
звернувся до відповідача, з заявою про виплату одноразової грошової допомоги,
згідно законодавства, однак в цьому праві було відповідачем відмовлено,
посилаючись на то, що це право передбачено тільки для військовослужбовців у
разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності та інвалідності осіб, звільнених
з військової служби, що сталися у 2006
році, як вказано у Постанові КМУ від 21 лютого 2007 року №284.

В
судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив суд задовольнити позов, пояснів, що
проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом Міністра
оборони України по особовому складу від 30.12.1993року №02849 був
звільнений з військової служби у запас
за пунктом 65, підпункт „в” (за станом здоров'я), з правом носіння військової
форми одягу. Наказом начальника 15 військово-лікарської комісії по стройовій
частині від 21.01.1994р. №5 виключений зі списків особового складу з 21.01.1994року. Згідно Довідці виданої
Обласної Медико-соціальної експертної комісії №1 (МСЄК №1) в м. Одесі від
02.06.1999р., позивачу встановлена друга
група інвалідності з причин травми, пов'язаної з виконанням зобов'язань
військової служби Відповідно до ст. 41
Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і військову службу” ,
ст.ст.3; 16 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей” має законне право на отримання
одноразової грошової допомоги.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився, сповіщався, причин неявки суду не
відомі. Суд ухвалює рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи.

Суд, заслухавши
пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов є
обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач є
інвалідом 2-ї групи, яка встановлена після звільнення з військової служби з
причин травми, пов'язаної з виконанням зобов'язань військової служби.. Пунктом
першим статті 92 Конституції України передбачено, що права людини і
громадянина, гарантії цих прав визначаються виключно Законами України.
Так, частиною 3 ст. 41 Закону України „
Про загальний військовий обов'язок і військову службу” (в редакції Закону
України від 04.04.2006р. №3597- IV) було визначено
право військовослужбовцю на виплату одноразової грошової допомоги у разі
каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових
обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової
служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати
працездатності в розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового забезпечення
за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів
України. Як визначається у ст. 8 Прикінцевих положень Закону України „Про
внесення змін до Закону України „Про загальний військовий обов'язок і військову
службу” від 04.04.2006р. №3597- IV, який набрав
чинності з дня його опублікування,
Кабінет Міністрів України в шестимісячний термін з дня набрання чинності цього
Закону повинен був розробити нормативно-правові акти, передбачені цим Законом,
привести свої нормативно-правові акти у відповідальність із цим Законом.

В редакції
Закону №328-V від 03.11.2006р., стаття 41 Закону України „ Про загальний
військовий обов'язок і військову службу”, передбачає виплату одноразової
грошової допомоги у порядку і на умовах, встановлених Законом України „Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”. Цій
порядок та умови визначені у статті 16
Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і
членів їх сімей”. У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного
військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також
інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше
ніж через три місяця після звільнення зі служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в
період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності
йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою посадою, передбачено ч.2 ст.16 Закону
України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”. Сфера дії цього Закону, у відповідності до
п.2 ч.1 ст.3 вищезазначеного закону, поширюється на військовослужбовців, які
стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової
служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби,
пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також
членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Таким чином,
право на виплату відповідної одноразової грошової допомоги визнано ст. 41
Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і військову службу” та
ст.ст.3; 16 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей”.

Позивач,
як інвалід 2-ї групи, інвалідність якого настала після звільнення з військової
служби внаслідок травми, пов'язаної з виконанням зобов'язань військової служби,
починаючи з 04.04.2006 року, має законне право на виплату одноразової грошової
допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою,
на підставі ст. 41 Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і
військову службу”. З 01.01.2007 року право на виплату одноразової грошової
допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою,
передбачено п.2 ч.1 ст.3; ч.2. ст.16 Закону України „Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців і членів їх сімей”.

Оскільки, відповідачем порушено право позивача на
виплату одноразової грошової допомоги, передбаченого ст. 41 Закону України „
Про загальний військовий обов'язок і військову службу”, п.2 ч.1 ст.3; ч.2. ст.16 Закону України „Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”, що також є
порушенням ст.2 Закону України „Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”, ст.ст.17;
22; 64 Конституції України - позов підлягає задоволенню і права позивача мають
бути поновлені шляхом стягнення з відповідача відповідної одноразової грошової
допомоги у розмірі чотирьохрічного грошового забезпечення за останньою посадою, виходячи із ч.2. ст.16 Закону України „Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17; 64; п.1.ст.92 Конституції України,
ст.ст.1; 1-2; 2; 9; ч.2.ст.16 Закону України
„Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей”; ст.ст.40; 41 Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і
військову службу”, п.1.11 Положення „Про порядок виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних Сил України” (затвердженого наказом Міністра
оборони України за №75 від 05.03.2001 р., зареєстрованого в МЮ України
20.03.2001р. № 251/5442), ст.ст.6; 11; 69; 104; 159-163 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1до
Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання права та стягнення одноразової
грошової допомоги - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на
отримання одноразової грошової допомоги у розмірі до п'ятирічного грошового
забезпечення за останньою посадою, як військовослужбовця інвалідність 2-ої
групи якого настала після звільнення з військової служби внаслідок травми,
пов'язаної з виконанням зобов'язань військової служби, згідно ст. 41 Закону
України „ Про загальний військовий обов'язок і військову службу”, ч.2.ст.16
Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів
їх сімей” у складі грошового забезпечення, визначеного ч.2.ст.9 Закону України
„Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” .

Стягнути
з Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на користь
ОСОБА_1 одноразову грошову виплату, у
розмірі чотирьохрічного грошового забезпечення за останньою посадою на день
звільнення військової служби, у складі
грошового забезпечення, визначеного ч.2.ст.9 Закону України „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” з урахуванням раніше
виплаченої суми.

На постанову
суду може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з
дня її проголошення та апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: