Справа № 2-а-5/2008
Суддя: Мамаєва О.В.
Дата ухвалення: 2008-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-5/2008
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2008 року

Колегія суддів
Красноперекопський міськрайонного суду Автономної Республіки Крим

у складі: головуючого судді Мамаєвої
О.В.,

суддів : Стародуб Г.А.,

Романової Л.В.,

при секретарі Гевак С.М.,

за участю :

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача УПСЗН -
Гнєзділової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красноперекопського
міськрайонного суду АР Крим справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Красноперекопської міської ради, Управління праці та
соціального захисту населення Красноперекопської міської ради, Міністерства
праці та соціальної політики України, Міністерства праці та соціальної політики
АР Крим, 3-я особа - Державне казначейство України, про визнання бездіяльності
відповідачів неправомірною та стягнення заборгованості по щорічній одноразовій
грошовій допомозі за період з 2002-2007р.р.,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Виконавчого комітету Красноперекопської міської
ради, Управління праці та соціального захисту населення Красноперекопської
міської ради, вказуючи, що він є інвалідом 3 групи і прирівняний за статусом до
ветеранів війни, що підтверджується посвідченням, виданим управлінням
внутрішніх справ м. Сімферополь. Відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», йому мають надаватись певні
пільги, зокрема, щорічно до 5 травня кожного року разова грошова допомога у
розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Однак, у порушення вимог закону, вказана
грошова допомога за 2002-2007р.р. виплачувалась у менших розмірах, які були
встановлені Законами України «Про
державний бюджет України» на відповідний рік. Заборгованість по виплатам
щорічної одноразової грошової допомоги за період 2002-2007 р.р. склала 7521
грн.В зв'язку з чим, просить визнати дії відповідачів по нарахуванню вказаної
одноразової грошової допомоги у межах, встановлених законами України „Про
державний бюджет України” на відповідний рік, неправомірними та стягнути з
відповідачів заборгованість по щорічній разовій грошовій допомозі за період з
2002р. по 2007р. у розмірі 7521 грн.

Судом залучені у справі в якості
співвідповідачів Міністерство праці та соціальної політики України,
Міністерство праці та соціальної політики АР Крим, у якості 3-ї особи -
Державне казначейство України.

У судове засідання позивач не
з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність за
участю його представника. У судовому засіданні 03.03.2008р. підтримав заявлені
позовні вимоги, вказавши, що про порушення свого права дізнався тільки в червні
2007 року, і тому просить стягнути заборгованість з 2002 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1
повністю підтримав позовні вимоги і наполягає на їх задоволенні.

Представник Управління праці і
соціального захисту населення Красноперекопської міської Ради - Гнєзділова
І.В., не оспорюючи математичний розрахунок позивача, з позовними вимогами не погодилась, пояснивши, що позивач згідно Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня як інвалід
війни 3 групи, має право на отримання разової грошової допомоги у кратному
відношенні до мінімальної пенсії за віком, але така допомога проводилась в
обсязі, що передбачено Законом України “Про Державний бюджет України” на
відповідний рік. Конституцією України передбачено, що витрати на
загально-соціальні потреби, розмірі та цільове використання цих витрат можуть
бути врегульовані тільки Законом „Про Державний бюджет України”. А також
вказала, що відповідно до ст. 4 Бюджетного кодексу України, при здійсненні
бюджетного процесу в Україні, положення нормативно-правових актів
застосовуються тільки в частині, в якій вони не суперечать положенням
Конституції України, вказаного Кодексу та закону Про Державний бюджет України.
Таким чином, щорічна разова грошова допомога ветеранам війни до Дня Перемоги
протягом 2000-2007р.р. надавалась у відповідності з діючим законодавством
України, тому підстави для проведення перерахунку та проведення доплат
відсутні.

Представник виконавчого комітету
Красноперекопської міської ради у судове засідання не з'явилась, у попередніх
судових засіданнях вказала, що з позовом не згодна, а також вважає, що
відповідачем по справі має бути управління праці та соціального захисту
населення Красноперекопської міської ради, як самостійна юридична особа.

Представники відповідачів
Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства праці та
соціальної політики АР Крим, та 3-ї особи Державного казначейства України до
суду не з'явились, про день слухання справи були повідомлені належним чином.

Від Міністерства праці та соціальної
політики України надійшли письмові заперечення на позов не визнають. Вважають
позов необґрунтованим, оскільки передбачена Законом України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” разова грошова допомога до 5
травня фінансується за рахунок коштів державного бюджету, а видатки держави на
загальносуспільні потреби і цільове спрямування цих видатків визначаються
виключно законом про Державний бюджет України, то Мінпраці, як головний розпорядник
коштів, керуючись вимогами чинного законодавства забезпечувало протягом
зазначених років місцеві органи праці та соціального захисту населення виплату
щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни у розмірах, визначених
Верховною Радою України у законах про Державний бюджет України на відповідний
рік. Також зазначили, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений цією статтею, застосовується виключно для визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Застосування цього розміру
для визначення надбавок, підвищень до пенсій та розмірів допомоги цим Законом
не передбачено. Тому не може бути застосований для визначення розмірів грошової
допомоги, передбаченої Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”. Просять відмовити у задоволенні позову.

У письмових запереченнях на позов,
що надійшли від Міністерства праці та соціальної політики АР Крим зазначено, що
щорічна разова грошова допомога ветеранам війни до 5 травня, передбачена
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
надавалась у повному обсязі, виходячи із наявних фінансових ресурсів держави, у
розмірах, встановлених законами України
про Державний бюджет України на відповідний рік. Тобто, зазначена
грошова допомога надавалась у відповідності із діючим законодавством. Також
зазначено, що ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не може бути застосована як розрахункова величина для визначення
розмірів грошової допомоги, передбаченої Законом України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”. Просять виключити Міністерство праці
та соціальної політики АРК з числа відповідачів, оскільки відповідно до
Положення про Міністерство праці та соціальної політики АРК, затвердженої
постановою Ради Міністрів АРК від 30.06.2005р. №249, Міністерство здійснює лише
організаційно-методичне керівництво роботою управлінь праці та соціального
захисту населення районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів
міських, районних у м.Сімферополі рад, та відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2

Суд, розглядаючи справу на підставі
представлених сторонами доказів, вислухавши позивача ОСОБА_2, представника
позивача ОСОБА_1, представника відповідача управління праці та соціального
захисту населення Красноперекопської міської ради Гнєзділову І.В., представника
виконкому Красноперекопської міської ради Нізерської А.В., дослідивши матеріали
справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково.

Судом встановлено, що згідно посвідчення,
виданого 13.01.1999р., ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи і має право на пільги,
встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни; строк
дії посвідчення - безстроково /а.с.4/.

Відповідно
до ч.5 ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” від 22.10.1993р.
№3552, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога
у розмірах: інвалідам I групи
- десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 87 п.9 Бюджетного кодексу України,
встановлено, що до виплат, які здійснюються із Державного бюджету України,
відносяться виплати на щорічну одноразову допомогу ветеранам війни.

З пояснень представника позивача, представника
відповідача управління праці та соціального захисту населення, матеріалів
справи слідує, що у 2002-2007р.р. виплата ОСОБА_2 щорічної допомоги як ветерану
і інваліду війни 3 групи відповідно до ст.ст. 12, 13 ЗУ „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” здійснювалась у розмірах, визначених
законами України „Про Державний бюджет України” - у 2002-2003р.р. - 100 грн.
згідно ст. 19 Закону України „Про Державний бюджет України на 2002р.”, та ЗУ
„Про Державний бюджет на 2003р.”; у 2004р. - 130 грн. згідно ст. 44 ЗУ „Про
Державний бюджет України на 2004р.”; у 2005-2006р.р.- 270 грн. згідно ст. 34 ЗУ
„Про Державний бюджет України на 2005р.”, та ст. 30 ЗУ „Про Державний бюджет
України на 2006р.”; у 2007р. - 300 грн. згідно ст. 29 ЗУ „Про Державний бюджет
України на 2007 р.”

Відповідно до Постанови КМУ №279 від 13.03.2002р.,
мінімальна пенсія за віком у 2002-2003р.р. склала 47,3 грн.; у 2004р. -
відповідно до постанови КМУ №544 від 15.04.2003р. - 50 грн.; у 2005р.
відповідно до Закону України №1058 від 09.07.2003 - 332 грн., у 2006р. - 359
грн.; у 2007р. - відповідно до постанови КМУ № 749 від 15.03.2007р. - 406 грн.

Таким чином різниця між сумою виплат, передбачених
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
та фактично отриманою позивачем
допомогою склала: у 2002р.-231 грн., у 2003р. - 231 грн., у 2004р. - 220
грн., у 2005р. - 2054 грн., у 2006р.- 2243 грн., у 2007р. -2542 грн., а всього
за період з 2002р. по 2007р. - 7521 грн.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду
України, викладеної у рішенні від 20.03.2002р. №5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій, оскільки для значної кількості громадян України пільги,
компенсації і гарантії , право на які передбачені чинним законодавством є
додатковим до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного
права на забезпечення достатнього життєвого рівня (ст. 48 Конституції України)
- який принаймні не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України), то
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Встановлено, що розмір допомоги, що
гарантувалась позивачу Державою відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, зменшено до
розміру, який встановлено Законами України про Державний бюджет на відповідний
рік.

Це суперечить вимогам ст. 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою права та
пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством
України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни (ч.2); нормативні акти органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни,
передбачені цим законом є недійсними (ч.3).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання
щодо неконституційності положень Законів України «Про Державний бюджет України»
у частині обмежень пільг, компенсацій і гарантій, на які відповідно до чинного
законодавства мають право окремі категорії громадян.

Так, рішенням Конституційного Суду
України від 01.12.2004р. визнано такими, що не відповідають Конституції України
(є неконституційними), положення ст. 44 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2004р.”, яким встановлено, що у 2004р. виплата щорічної разової
допомоги відповідно до ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”, здійснюється у таких розмірах: інвалідам 1 групи - 195 грн.,
інвалідам війни 11 групи - 160 грн., інвалідам війни 111 групи - 130 грн.,
учасникам бойових дій - 120 грн., особам, які мають особливі заслуги перед
Батьківщиною - 195 грн, членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих
учасників бойових дій і учасників війни, визнаних за життя інвалідами - 65 грн.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007р.
№6рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), такі положення Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" - ст. 29, за якою у 2007 році виплата щорічної
разової допомоги відповідно до закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється у таких розмірах: інвалідам I групи
- 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень.

Згідно
вказаних рішень КСУ, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 01.11.1996р. №9 „Про застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя”, суд приходить до висновку про те, що розмір щорічної
допомоги позивачу у 2002-2007р.р. повинен визначатися, виходячи з положень ч.5
ст. 13 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, тобто
у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Заперечення відповідачів про те, що відповідно до ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове держане пенсійне страхування»,
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений цією статтею, використовується
виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом,
застосування цього розміру для визначення надбавок, підвищень до пенсій та
розмірів допомоги цим законом не
передбачено, суд вважає неспроможними, оскільки вказаний закон не регулює
правовідносин, що виникли між сторонами у справі. Відповідно до ст. 13 ч.5
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є
спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, ветерани війни мають
право на отримання до 5 травня щорічно одноразової грошової допомоги у розмірі
7 мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим суд вважає, що управління праці та соціального
захисту населення, як територіальний орган, якому перераховувалися кошти на
виплату разової грошової допомоги, Міністерство праці та соціальної політики
АРК, Міністерство праці та соціальної політики України, діяли у межах наданих
їм повноважень з урахуванням вимог закону щодо розпорядження бюджетними
асигнуваннями.

Суд не бере до уваги доводи відповідачів про те, що
Законами про Державний бюджет України на відповідні роки не передбачалося
фінансування виплат грошової допомоги відповідним категоріям громадян у повному
обсязі. Положення зазначених законів визнані неконституційними, а право
позивача гарантоване державою та має
бути реалізоване незалежно від наявності чи відсутності необхідного
фінансування за рахунок бюджетних коштів.

Таким чином, суд враховує, що всі відповідачі діяли у
межах наданих їм повноважень, обмежених прийнятими законами України, зокрема
прийнятими Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки. З
урахуванням наведеного, у суду немає підстав вважати, що дії відповідачів є
неправомірними відносно позивача. Прийняття законів про бюджет і його
реалізація є діями держави щодо реалізації соціально економічних процесів, що
відбуваються у країні.

Суд вважає, що саме держава Україна не забезпечила
реалізацію встановленої гарантії, а тому стягнення потрібно провести із
бюджетних коштів.

Ст. 99 КАС України встановлені
строки звернення до адміністративного суду, так, у ч.2 ст. 99 КАСУ вказано, що
для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня коли особа дізналась чи повинна була дізнатись про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку
звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується
у порядку, встановленому цим кодексом (ст. 100 КАСУ).

У судовому
засідання відповідачі про застосування строку позовної давності не наполягали,
тому позов має бути розглянутий на загальних підставах.

Судом встановлено, що відповідач управління праці та
соціального захисту населення є самостійною юридичною особою, зазначені у
позові спірні виплати проводить саме управління праці та соціального захисту
населення Красноперекопської міської ради. Інші відповідачі у справі не
проводять спірних виплат на користь одержувачів грошової допомоги, а тому не повинні
відповідати перед позивачем.

В зв'язку з цим у позові ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Красноперекопської міської ради, Міністерства праці та соціальної політики
України, Міністерства праці та соціальної політики в АРК, слід відмовити.

Наданий позивачем розрахунок суми недоплаченої щорічної
грошової допомоги до 5 травня у суду сумнівів не викликає, відповідачами не
оспорювався.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з
територіального органу -управління праці та соціального захисту населення Красноперекопської
міської ради на користь позивача суму недоплаченої щорічної одноразової
допомоги у розмірі, встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», з урахуванням частково виплаченої суми, у
розмірі - 7521 грн., шляхом списання коштів з Єдиного
казначейського рахунку Державного казначейства України.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.2, 4,
6-11, 18, 23, 71, 86, 99, 100, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства
України, ст.ст.19, 95 Конституції України, ст.4 Бюджетного кодексу
України, ст.ст.2, 12, 13 ч.5 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, Рішенням Конституційного Суду України від
01.12.2004р. №20рп/2004, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р.
№6рп/2007, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Позов ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Красноперекопської міської ради, управління праці та
соціального захисту населення Красноперекопської міської ради, Міністерства
праці та соціального захисту населення України про визнання бездіяльності
відповідачів неправомірною та стягнення заборгованості по щорічній одноразовій
грошовій допомозі за період з 2002-2007р.р.
задовольнити частково.

Визнати неправомірною
виплату у 2002-2007р.р. щорічної грошової допомоги ОСОБА_2 у розмірі меншому,
ніж гарантовано йому Державою Україна.

Стягнути з управління праці та соціального
захисту населення Красноперекопської міської ради на користь ОСОБА_2 суму
недоплаченої грошової допомоги у розмірі 7521 грн., шляхом списання коштів з
Єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України.

В іншій частині позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного суду АР Крим через Красноперекопський
міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови
заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку ч.5
ст.186 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загально-суспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу - при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в
частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу
та закону про Державний бюджет України.

Ст. 23 Бюджетного кодексу встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі можна
здійснювати лише за наявності бюджетного призначення.

Відповідно до ст.19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.