Справа № 8/139
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2008-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

31.03.2008 р.
№ 8/139

Окружний
адміністративний суд міста Києва в особі судді
Пилипенко О.Є., при секретарі
Коваль А.В.

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом ОСОБА_1

до Головного управління
комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради
(Київської міської державної адміністрації)

третя
особа Закрите акціонерне товариство
«Торговий дім «Мрія»

про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити певні дії

За
участю представників сторін

Від позивача: ОСОБА_2 за
дов. від 08.02.2008 р.

Від відповідача: Лазебний
А.М. за дов. № 042/1/7-8913 від 13.12.2007 р.

Від третьої особи:
Румянцева Н.В. за дов. від 17.03.2008 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до про визнання протиправними дій Головного
управління комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної
адміністрації) по приватизації об'єкта культурної спадщини, що знаходиться за
адресою : м. Київ, вул. Хрещатик, 29/1; зобов'язання відповідача вчинити всі
необхідні і достатні дії, спрямовані на повернення об'єкта культурної спадщини,
що знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Хрещатик, 29/1 до комунальної
власності територіальної громади м. Києва, зокрема, у тому числі розірвати договір купівлі-продажу нежилих приміщень
№317 на користь ЗАТ «Торговий дім «Мрія»нежилих приміщень площею 1316,5 кв.м.
за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29/1.

Обґрунтовуючи
заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач здійснив відчуження
нерухомого майна в порушення Законів України «Про охорону культурної спадщини»,
«Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини».

Відповідач
проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що його дії повністю
відповідають Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної
спадщини», оскільки Верховною радою України перелік ще не затверджений.
Відповідач також зазначає, що положення вказаного Закону не поширюються на
вказане приміщення.

Представник
третьої особи позицію відповідача підтримав в повному обсязі.

Проаналізувавши
матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до наступних
висновків.

Позовні
вимоги заявлено про визнання протиправними дій Головного управління комунальної
власності м. Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по
приватизації об'єкта культурної спадщини, що знаходиться за адресою : м. Київ,
вул. Хрещатик, 29/1; зобов'язання відповідача вчинити всі необхідні і достатні
дії, спрямовані на повернення об'єкта культурної спадщини, що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29/1 до комунальної власності територіальної
громади м. Києва, зокрема, у тому числі розірвати договір купівлі-продажу нежилих приміщень
№317 на користь ЗАТ «Торговий дім «Мрія»нежилих приміщень площею 1316,5 кв.м.
за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29/1.

Відповідно
до ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка
вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно -правових
відносин, має право на звернення до адміністративного суду з адміністративним
позовом.

Згідно
ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами
України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно
з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожному
гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і
неупередженим судом.

Відповідно
до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Отже,
згідно з вищенаведеними нормами права, позивач має право звернутись до
адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його
права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Положеннями
ст. 7 Закону України № 401-XIV від 15.01.1999 р. "Про столицю України -
місто-герой Київ" та ст. 5 Закону України № 280/97-BP від 21.05.1997 р.
"Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що система
місцевого самоврядування у місті Києві включає: територіальну громаду міста,
міського голову, міську раду, виконавчий орган міської ради, районні ради,
виконавчі органи районних у мiстi рад, органи самоорганізації населення.

Статтею 10 Закону України "Про столицю України -
місто-герой Київ" встановлено, що
Київська міська та районні в мiстi ради мають власні виконавчі органи, які
утворюються відповідно Київською міською радою, районними в мiстi радами,
пiдзвiтнi та підконтрольні відповідним радам.

Міська
рада, згідно з положеннями ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в
Україні" є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну
територіальну громаду та здійснює від її iменi та в її інтересах функції i
повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та
іншими законами.

Статтею
11 вказаного Закону України визначено, що виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та iншi створювані радами виконавчі органи, які є
підконтрольними i підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення
делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними
відповідним органам виконавчої влади.

Рішенням
Київської міської ради від 10 липня 2003 року за № 584/744 «Про затвердження
Положень про головні управління, управління та інші структурні підрозділи
виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної
адміністрації)»затверджено Положення про Головне управління комунальної
власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської
державної адміністрації), яким визначено, що відповідач є структурним
підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської
державної адміністрації), підзвітним і підконтрольним Київській міській раді та
підпорядкованим Київському міському голові.

Заявляючи
свої позовні вимоги позивач відзначає, що Головне управління комунальної
власності міста Києва здійснивши приватизацію нежилого приміщення за адресою:
м. Київ, вул. Хрещатик, 29/1, літ. "А", площею 1305,9 кв.м. порушило Закон України «Про тимчасову
заборону приватизації пам'яток культурної спадщини».

Позивач
вважає, що відповідачем вказаною вище відмовою грубо порушено положення Закону
України «Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини»,
оскільки будинок за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик 29/1, літера А, як цілісна
споруда визнаний «щойно виявленим об'єктом культурної спадщини»(за видом архітектури),
а 13.06.2006 року Управління охорони пам'яток історії, культури та історичного
середовища КМДА уклало охоронний договір №1365 з ЗАТ "Торговий дім
"Мрія" та підготувало охоронний паспорт на «щойно виявлений об'єкт
культурної спадщини».

Оцінюючи
подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд
вважає, що вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

28.02.2003
р. ЗАТ «ТД «Мрія»укладено Договір оренди нерухомого майна (нежилих будівель,
споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади міста Києва №
060634 з Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація», погоджений
начальником Головного управління майна м. Києва, за яким ЗАТ «ТД
«Мрія»орендувало нежиле приміщення загальною площею 1038, 00 кв. м. 02.02.2006
року між сторонами було укладено Договір № 062139, за яким ЗАТ «ТД «Мрія»
орендувало 154, 90 кв. м., а 16.03.2006 р. Договір № 062232 про оренду 123, 60
кв. м. Вказані договори були погоджені заступником начальника Головного
управління майна -начальником управління використання нерухомого майна
комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Головне
управління культури, мистецтв та охорони
культурної спадщини листом від 14.12.04 р. за № 001-077132 на ім'я заступника
начальника Головного управління комунальної власності м. Києва Коваля І.В.
повідомило, що вказаний будинок є щойно виявленим об'єктом культурної спадщини
(за видом - архітектури) відповідно до наказу Управління охорони пам'яток
історії, культури та історичного середовища Київської міської державної
адміністрації від 18.03.1999 р. № 16.

13.06.2006
року ЗАТ «ТД «Мрія»у відповідності до вимог Закону України «Про охорону
культурної спадщини»було укладено Охоронний договір №1365 на щойно виявлений
об'єкт культурної спадщини.

14.06.2006
року Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) надано висновок стосовно можливості приватизації
нежитлових приміщень у будинку №291 літ.А на вулиці ХрещатикБессарабська
площа. Отже у процесі підготовки до приватизації та її фактичного здійснення
ЗАТ «ТД «Мрія», а так само і Головним управлінням майна були витримані усі
вимоги чинного законодавства.

Рішенням
Київської міської ради від 27 травня 2004 року N 266/1476 «Про внесення змін до
рішень Київради від 12.02.2004 N 36/1246 "Про приватизацію комунального
майна", від 18.03.2004 N 100/1310 "Про Програму приватизації об'єктів
права комунальної власності територіальної громади міста Києва на 2004 - 2006
роки", вирішено доповнити перелік об'єктів комунальної власності, який
підлягає приватизації, зокрема Додаток 2 вказаного переліку доповнено п.
69 «нежиле приміщення за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29/1,
літ. "А", площею 1305,9 кв. м.
шляхом викупу».

Відповідно
до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття
60 Закону України «Про місцеве самоврядування»встановлює, що територіальним
громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної
власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти,
землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі
банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони
здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права,
рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права
комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Положеннями
статей 2, 3, 5 Закону України від 06.03.1992 року № 2171 «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»визначено порядок
проведення приватизації невеликих державних підприємств, та зокрема,
встановлено наступне. Об'єктами малої приватизації є цілісні майнові комплекси
невеликих державних підприємств, віднесених Державною програмою приватизації до
групи А; окреме індивідуально визначене майно; об'єкти незавершеного
будівництва та законсервовані об'єкти. У випадках, коли до складу підприємств
входять структурні підрозділи (магазини, перукарні, майстерні, їдальні тощо),
які можуть бути виділені у самостійні підприємства, об'єктами малої
приватизації є названі структурні підрозділи.
Не можуть бути об'єктами малої приватизації будівлі (споруди,
приміщення) або їх окремі частини, які становлять національну, культурну та
історичну цінність і перебувають під охороною держави. Приватизація об'єктів малої приватизації
здійснюється шляхом викупу або продажу з аукціону, при цьому продавцями об'єктів
малої приватизації, що перебувають у загальнодержавній та комунальній
власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні
відділення та представництва; органи приватизації, створені місцевими Радами, а
покупцями можуть бути юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до
Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств".

Відповідно
до приписів ст. 7 вказаного закону Фонд державного майна України, Верховна Рада
Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів
приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у загальнодержавній
власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і
підлягають викупу.

Статтею
8 вказаного Закону встановлено, що з моменту прийняття рішення про приватизацію
підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об'єкта
малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які:
визначають ціну продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову
вартість продажу об'єкта на аукціоні, за конкурсом; готують та публікують інформацію про об'єкти
малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі,
інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації. Строк підготовки
об'єкта малої приватизації до продажу не повинен перевищувати двох місяців з
дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що
підлягають приватизації.

Право
власності на державне майно, згідно з положеннями ч. 1 ст. 23 Закону України,
підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та
уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом
приймання-передачі зазначеного майна.

Відповідно
до Закону України від 8 червня 2000 року “Про охорону культурної спадщини”
об'єкт культурної спадщини - це визначне місце, споруда (витвір), комплекс
(ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території
чи водні об'єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною
об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з
археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного,
мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
нерухомий об'єкт культурної спадщини - об'єкт культурної спадщини, який не може
бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного,
естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового
чи художнього погляду та збереження своєї автентичності; при цьому пам'ятка -це
об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих
пам'яток України.

Статтею
1 Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної
спадщини” заборонено приватизацію пам'яток культурної спадщини до затвердження
Верховною радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які не
підлягають приватизації.

Таким
чином, зі змісту Закону України “Про охорону культурної спадщини” та Закону
України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини”
вбачається, що пам'яткою є об'єкт культурної спадщини, який занесено до
Державного реєстру нерухомих пам'яток України, тобто саме на ці об'єкти
розповсюджується дія заборони.

З
матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що нежитлові
приміщення, розташовані в будинку по вулиці Хрещатик, 29/1, літ. «А»є пам'яткою
архітектури місцевого значення. При цьому з матеріалів справи не
підтверджується факт включення цього приміщення до Державного реєстру нерухомих
пам'яток України, а отже не надано доказів, що вказане приміщення є пам'яткою
культурної спадщини. Таким чином, позивачем не доведено, що дія Закону України
“Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини”
розповсюджується на приватизацію нежитлових приміщень по вулиці Хрещатик, 29/1
літ. «А».

Відповідно
до ст. 13 Закону України “Про охорону культурної спадщини” об'єкти культурної
спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної,
естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої
цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих
пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого
значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної
спадщини, на всі його складові елементи поширюється правовий статус пам'ятки.

Стаття
14 вказаного Закону встановлює, що занесення об'єкта культурної спадщини до
Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії
пам'ятки) провадяться відповідно до категорії пам'ятки: а) пам'ятки
національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини; б)
пам'ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади у
сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони
культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам'яток
історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких
належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня
одержання подання.

Центральний
орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини видає власнику пам'ятки
або уповноваженому ним органу свідоцтво про реєстрацію об'єкта культурної
спадщини як пам'ятки. Це повноваження може бути делеговано іншим органам
охорони культурної спадщини відповідно до закону.

Центральний
орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини надає органу охорони
культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органам охорони
культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, органам охорони культурної спадщини місцевого
самоврядування витяги з Реєстру щодо пам'яток, які розташовані на їхніх
територіях.

Згідно
з положеннями ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини»
встановлено, що пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній,
комунальній або приватній власності. Суб'єкти права власності на пам'ятку
визначаються згідно із законом. Об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками
(за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими
актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або
уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій
юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу
охорони культурної спадщини. Порядок надання погоджень встановлюється
центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.
Перелік пам'яток, які не підлягають приватизації, затверджується Верховною
Радою України.

На
підставі вищевикладеного, враховуючи, що будинок по вул. Хрещатик, 29/1 не
внесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, не видано свідоцтво
про реєстрацію об'єкта культурної спадщини як пам'ятки, суд вважає посилання
позивача на Закон України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток
культурної спадщини” безпідставним та необґрунтованим.

Статтею
325 Цивільного кодексу України встановлено, що суб'єктами права приватної
власності є фізичні та юридичні особи. Юридичні особи можуть бути власниками
будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не
можуть їм належати.

Відповідно
до п. 6 Положення про Головне управління комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної
адміністрації), затвердженого рішення Київської міської ради від 10 липня 2003
р. N 584/744, основними завданнями Головного управління є, зокрема, організація
та проведення приватизації майна, що перебуває у комунальній власності
територіальної громади м. Києва згідно з програмою приватизації, затвердженою
Київською міською радою. Фінансування витрат, пов'язаних з приватизацією майна,
здійснюється за рахунок бюджетних коштів; здійснення повноважень власника щодо
майна, яке приватизується та відчужується згідно з прийнятими Київською міською
радою рішеннями.

Згідно
підпункту 33 пункту 7 вказаного вище Положення, відповідач здійснює продаж
об'єктів приватизації та їх відчуження згідно з рішеннями Київської міської
ради.

Керуючись
вищевикладеними нормами чинного законодавства України, заслухавши пояснення
сторін та оглянувши надані до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що
доводи надані позивачем в обґрунтування позовних вимог є необґрунтованими та
такими, що не відповідають дійсності, оскільки положення Закону України «Про
тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини», щодо заборони
приватизації пам'яток культурної спадщини, не поширюються на нежилі приміщення
загальною площею 1316,5 кв. м. по вулиці Хрещатик, 29/1 літ. «А», які
розташовані в будинку, що є об'єктом культурної спадщини за видом архітектура і
не занесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Крім того,
позивач не довів порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Проаналізувавши
матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню
не підлягають.

На
підставі ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові
витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись
ст. ст. 2, 6, 7, 17, 94, 158, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складання в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої
інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
О.Є. Пилипенко

Дата підписання:
03.04.2008 р.