Справа № 22-а-1420/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Стиран В.В. Суддя-доповідач -
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

08 квітня 2008
року м. Донецьк

справа №
22-а-1420/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю : позивача представника відповідача

ОСОБА_3
ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

24 жовтня 2007 року

по адміністративній справі

№ 2-а-4081/07

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Селидівської міської ради

про

стягнення недоотриманих сум на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В :

У
вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути
з відповідача недоотриманні суми на оздоровлення за 2004-2006 роки, у загальному
розмірі 2920,00 грн.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2007 року позов
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Селидівської
міської ради, про стягнення сум на оздоровлення за 2004-2006 роки було
задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача суми на оздоровлення за
2004-2005 роки, у задоволенні позову в частині стягнення коштів на оздоровлення
за 2006 рік - відмовлено.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку
в Управлінні праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради як особа, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, його визнано інвалідом 3 групи (1
категорія), у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Суд задовольнив
позов про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2004-2005 роки і
виходив з того, що ст. 48 вищезазначеного закону передбачає щорічну виплату
допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії 3 групи в розмірі 4
мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати на
момент виплати становив: з 01 вересня 2004 року - 237 гривень, з 1 квітня 2005
р. - 290 грн., з 1 квітня 2007 року - 420 гривень. Судом встановлено, що
відповідачем позивачу щорічна допомога на оздоровлення сплачувалась таким
чином: допомога за 2004 р. виплачена у червні 2005р. в розмірі 21,50 гри., допомога
за 2005 р., виплачена у листопаді 2005р. у розмірі 90 грн., допомога за 2006 р,
виплачена у липні 2006р. у розмірі 90 грн.

Відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України на 2005р.»
розмір мінімальної заробітної плати встановлений з квітня 2005
року - 290 гривень, з вересня 2005 року - 332 гривни.

Таким чином,
судом було встановлено, що фактично за 2004 та 2005 роки відповідачем було
недоплачено позивачу суму щорічної разової грошової допомоги у розмірі 2376, 5
грн.

Суд
відмовив в задоволені позовних вимог в частині виплати допомоги за 2006р. у
зв'язку з тим, що дія Закону № 796-ХІІ в частині виплати компенсації і допомоги
у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006р. зупинена.

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, управління зазначило, що здійснювало виплати,
керуючись Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від
12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

В судовому засіданні представник відповідача
підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого
заперечував.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне в їх задоволенні
відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, його визнано інвалідом 3 групи (1 категорія), що
підтверджується відповідними посвідченнями.

Відповідно до абз. 3, 4 ч.4 ст.48 Закону № 796-ХП
щорічна допомога інвалідам
2 групи виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а інвалідам 3 групи - у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абз.7 ч.4 ст. 48 Закону № 796-ХП).

Відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення
за 2004 рік - у червні 2005 року в розмірі 21,5 грн., за 2005 рік - у листопаді 2005 року в розмірі 90 грн., за 2006 рік - у липні 2006р. в розмірі 90 грн.

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами № 836 та №
562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи, інвалідам 3 групи постановою № 836 встановлена допомога - 21,50
гривень (за грошовою реформою 1996 року), постановою № 562 встановлена допомога
- 90 гривень.

Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та
Закони України, яким встановлені розміри мінімальної заробітної плати, зокрема
на час виплати допомоги позивачу з 1 квітня
2005р. - 290 грн., з 1 вересня 2006р. - 332 грн., а не постановами №№
836, 562.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі 21,5 грн. за 2004 рік та у розмірі 90 грн. за в 2005 рік, - суд першої
інстанції обґрунтовано визнав неправомірними та стягнув з Управління праці та соціального захисту
населення Селидівської міської ради на
корить ОСОБА_1 суми на
оздоровлення за 2004-2005 роки.

Тобто суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином,
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради
на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2007
року у справі № 2-а-4081/07 за позовом ОСОБА_1до Управління праці та
соціального захисту населення Селидівської міської ради, про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення - залишити без задоволення, а постанову суду
без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Головуючий у 1 інстанції - Стиран В.В. Суддя-доповідач
- Ляшенко Д.В.

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

08 квітня 2008
року м. Донецьк

справа №
22-а-1420/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за
участю : позивача представника відповідача

ОСОБА_3 ОСОБА_1
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

24 жовтня 2007 року

по адміністративній справі

№ 2-а-4081/07

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Селидівської міської ради

про

стягнення недоотриманих сум на оздоровлення, -

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської
ради на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня
2007 року у справі № 2-а-4081/07 за позовом ОСОБА_1до Управління праці та
соціального захисту населення Селидівської міської ради, про стягнення недоотриманих
сум на оздоровлення - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: