Справа № 22-а-3469/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Горбенко К.П. Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2008
року справа №
22-а-3469/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача

Василенко Л.А., Дяченко С.П. Білоус К.І. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Красноармійської міської ради Донецької області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

27.12.2007 року

по справі

№ 2-а-1560/2008

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Красноармійської міської ради Донецької області

про

визнання дій незаконними, стягнення
недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В
И Л
А :

28.11.2007
рокуОСОБА_1. звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2007
року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Красноармійської міської ради Донецької області про
стягнення грошових сум на оздоровлення за 2004-2007 роки було задоволено
частково, а саме задоволено за 2004, 2005, 2007 роки. В частині стягнення
щорічних виплат на оздоровлення за 2006 рік ОСОБА_1 відмовлено, оскільки
відповідно до п.37 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006
рік» дія абзацу другого та третього
частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” була зупинена в
частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати на 2006 рік.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач дійсно є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1
категорії та є інвалідом 3 групи та перебуває на обліку у відповідача, при
цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати становив:

- у 2004 році - 237
грн.;

- у 2005 році - 332 грн.;

- у 2007 році - 440 грн.

В порушення зазначених норм
відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і
не сплачена. Фактично нараховано та сплачено:

- в 2004 році - 21 грн. 50 коп.;

- в 2005 році - 90 грн.;

- в 2007 році - 90 грн.

Таким чином, суд першої
інстанції вирішив, що позивач щорічно повинен був отримати від відповідача
разову грошову допомогу у таких розмірах:

за 2004 рік - (237 гривень х 4) - 21,50 гривень = 926
гривень 50 коп.;

за 2005
рік - (332 гривень х 4) - 90 гривень = 1238 гривень;

за 2007
рік - (440 гривні х 4) - 90 = гривень = 1670 гривень.

Тобто судом було встановлено, що фактично за період з 2004 по 2005 та 2007
роки відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у
розмірі 3834, 50 грн.

Не погодившись з
таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, він здійснював виплати, керуючись Постановами КМУ
№ 836 від 26.07.1996 р. “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” та № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

В судовому
засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник
відповідача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне в її задоволенні відмовити, а судове
рішення залишити без змін.

Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії і є інвалідом 3
групи.

Відповідно до
ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 групи 1 категорії
- чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

За 2004 році
Управління виплатило щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 21,50 грн., установлені постановою Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - постанова №836),
за 2005 - 2007 роки - по 90 грн., встановлені Постановою КМУ № 562 від
12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова №562).

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами № 836 та № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної
допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 групи 1 категорії - 21,50 гривень та
90 гривень (за грошовою реформою 1996 року).

З моменту
прийняття постанови № 836 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2003-2005 роки, у той час як Верховною
Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати,
щорічно затверджувався державний бюджет.

Тому, оскільки
ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати на 2004,
2005, 2007 роки, а не постанови № 836 та № 562.

Обґрунтовано суд
першої інстанції також не визнав дії відповідача неправомірними при нарахуванні
позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році, врахувавши, що дія абзацу
другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України. Тому не можна
стверджувати, що дії відповідача в цій частини були протиправними.

Зупинення дії
закону не дає право його застосовувати. Такі ж висновки й Верховного Суду
України в аналогічному по суті спору, викладені в Ухвалі від 20 грудня 2006
року по справі за позовомОСОБА_2 до ВВДФССНВВПЗУ в м. Добропіллі про
відшкодування моральної шкоди.

Положення
пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”,
яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати -абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від 09.07.2007
р.

Іншими
сторонами судове рішення не оскаржене і має бути залишене без змін.

Тобто суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, підстав для
задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

В повному обсязі
ухвала складена 26.05.2008 року.

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Красноармійської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2007 року в справі №
2-а-1560/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Красноармійської міської ради
«про визнання відмови протиправною» - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: