Справа № 2а-2216/2008
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2008-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
Харківський окружний
адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
квітня 2008 р.
м.Харків

Харківський
окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого
судді - Перцової Т.С.

при
секретарі - Ульященко Л.М.

за
участю представників сторін :

позивача
: ОСОБА_1. (дов. від
16.01.2008р. без №)

відповідача:
Поярко І.В. (дов. від 14.08.2007 року № 7516/10/10-015),

Давидової
В.М. (дов. від 30.01.2008р. № 784/10/10-015)

прокуратури
- Синициної К.В.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за
адміністративним позовом ФОП ОСОБА_2до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.Харкова про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова № /1 від
22.08.07р., № /2 від 25.10.07р., № /3 від 27.12.07р., якими
визначено податкове зобов'язання по ПДВ на суму 46029,50 грн. (основний платіж
- 30670,00 грн., штрафна санкція 15359,50 грн.), -

ВСТАНОВИВ :

Позивач
- ФОП ОСОБА_2. звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з
позовом до суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Харкова про визнання нечинними податкового повідомлення -
рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова № /0 від
07.06.07р., яким визначено податкове зобов'язання по ПДВ на суму 47083,50 грн.
та податкових повідомлень-рішень № /1 від 22.08.07р., № /2
від 25.10.07р., № /3 від 27.12.07р., якими визначено податкове
зобов'язання по ПДВ на суму 46029,50 грн. (основний платіж - 30670,00 грн.,
штрафна санкція 15359,50 грн.).

В позові
вказує на те, що скористався своїм правом апеляційного оскарження та оскаржив
податкове повідомлення - рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова № /0
від 07.06.07р. в адміністративному порядку до ДПІ у Жовтневому районі м.
Харкова. За результатами розгляду скарги позивача було скасовано податкове
повідомлення - рішення № /0 від 07.06.07р. в частині
визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму
1054грн. (з них основний платіж - 719 грн.; 335 грн. - штрафна санкція) в іншій
частині податкове повідомлення - рішення залишені без змін. Скарги позивача до
ДПА у Харківській області та ДПА України щодо податкових повідомлень-рішень №
/1 від 22.08.07р., № /2 від 25.10.07р., якими визначено
податкове зобов'язання по ПДВ на суму 46029,50 грн. (основний платіж - 30670,00
грн., штрафна санкція 15359,50 грн.) були залишені без задоволення, а прийняті
відповідно податкові повідомлення-рішення без змін.

В
обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неправомірність
висновків відповідача про порушення ФОП ОСОБА_2. п. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону
України „Про податок на додану вартість” в частині твердження, що податкові
накладні виписані та видані з порушенням встановлених вимог, оскільки
перевіряючі не вказують яким саме чином наявність виявленого порушення (що
фактично є технічним недоліком оформлення та оформлюється контрагентом
«Український Мобільний Зв'язок» в зв'язку з великою кількістю документів) може
зумовити або зумовило ненадходження податків до бюджету. Позивач зазначає, що
судова практика виходить з того, що податковим органом в першу чергу необхідно
довести чи призвела наявність технічного недоліку до ненадходження податку до
бюджету чи ні. Посилається на судову практику, а саме - на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 19.10.04р. у справі № 25/510, де зазначається, що
„відсутність податкового номеру покупця товарів не є суттєвим порушенням в
оформленні податкової накладної, оскільки зазначене порушення не могло
призвести до будь - яких порушень в галузі оподаткування : продавець товару чи
покупець (позивач) не могли внаслідок цієї помилки уникнути від оподаткування
шляхом заниження податкових зобов'язань чи завищення податкового кредиту шляхом
подвійного включення сум ПДВ. Це порушення має несуттєвий характер, не тягне за
собою заниження податкових зобов'язань, а тому суд вважає, що воно не може бути
підставою для зменшення позивачу суми податкового кредиту”. Приводить суду
такий же висновок колегії суддів Вищого господарського суду України, який
знайшов своє відображення в постанові від 18.11.03р. у справі № 25/510. У
зв'язку з наведеним, висновки відповідача про порушення ФОП ОСОБА_2. п. 7.2.1
п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” в частині
твердження, що податкові накладні виписані та видані з порушенням встановлених
вимог та як наслідок прийняття рішення про зменшення податкового кредиту,
вважає неправомірними. Зазначає, що рішенням ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова
№ 7409/10/25-015 від 09.08.07р. за результатами розгляду первинної скарги в цій частині вимоги позивача були
задоволені. Позивач також не погоджується з твердженням відповідача про те, що
до податкового кредиту включені суми, які не пов`язані з веденням господарської
діяльності, що є порушенням п. 5.3.1 ст. 5.3 Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств”, п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на
додану вартість”, оскільки вважає, що віднесення певних витрат до складу
валових здійснюється на підставі інших норм вказаного Закону, а саме : п. 5.2
(п.п 5.2.1 -п.п 5.2.17) ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств”, де прямо передбачено, які витрати включаються до складу валових,
а також п. 5.4 (п.п. 5.4.1-п.п. 5.4.10), п. 5.5 (п.п 5.5.1- п.п 5.5.5.), п.5.6
(п.п 5.6.1 - п.п 5.6.2) ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств”. Позивач та його представник в судовому засіданні наполягають на
тому, що при віднесенні витрат до складу валових необхідно керуватись, виключно
положеннями вищевказаних норм закону, а саме п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств”, де передбачено, що до складу
валових витрат відносяться суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) i охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Як
вказує позивач, в акті перевірки зазначено про те, що підприємець здійснює
оптову торгівлю вимірювальними приладами (ваговими наборами, тензодатчиками),
промисловим обладнанням, посередницькі послуги. З метою реалізації даного виду
товару були замовлені металеві конструкції, які використовуються, як
вагозважувальні платформи, які є невідємною частиною вимірювальних приборів.
Отже, позивач вважає, що такі металеві конструкції безпосередньо
використовується підприємцем у господарській діяльності, що повністю відповідає
вимогам п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств”. Тому робить висновок про те, що витрати за послуги з виготовлення
таких конструкцій, на підставі вищевказаної норми Закону, повинні бути включені
до складу валових. В підтвердження своїх доводів приводить п. 1.32 ст. 1 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств”, в якому визначено поняття
„господарської діяльності” (будь-яка дiяльнiсть особи, направлена на отримання
доходу в грошовiй, матерiальнiй або нематерiальнiй формах, у разi коли
безпосередня участь такої особи в органiзацiї такої дiяльностi є регулярною,
постiйною та суттєвою). Наполягає, що діяльність ФОП ОСОБА_2. повністю
відповідає вказаним ознакам господарської діяльності, поняття якої визначено
законодавцем, про що свідчить сам акт перевірки, в якому відсутні дані про те,
що діяльність підприємця не направлена на отримання доходу, не є постійною,
регулярною та суттєвою. Також посилається на п. 5.11 ст.5 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств”, яким не дозволяється установлення
додаткових обмежень щодо вiднесення витрат до складу валових витрат платника
податку, крiм тих, що зазначені у цьому Законi. Підсумовуючи викладене, вважає, що не
віднесення витрат до складу валових є встановленням додаткових обмежень по їх
віднесенню, що свідчить про перевищення повноважень перевіряючих та порушення
ст. 19 Конституції України. Крім того, посилаючись на абз 4. п.5.3.9 п. 5.3 ст.
5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, п.п. 7.5.1 п. 7.5
ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” стверджує, що
відповідачем неправомірно виключені зі складу податкового кредиту суми за
податковою накладною № 112501 від 25.11.04р. у сумі 23400,00 грн., податковими
накладними № 092901 від 04.10.04р. на суму ПДВ 5142,42 грн., № 101501 від
15.10.04р. на суму ПДВ 4316,86 грн.; № 122301 від 23.12.04р. на суму ПДВ
2515,00 грн., № 092902 від 29.12.04р. на суму ПДВ 1550, 67 грн. та як наслідок
неправомірно донараховане податкове зобов'язання. Такі дії з боку перевіряючих
позивач вважає грубим порушенням вимог наведених норм чинного законодавства. В
зв'язку з чим, застосування штрафної фінансової санкції відповідно до
п.п.17.1.3 та п.п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
на думку позивача є безпідставним та неправомірним.

В
судовому засіданні представник позивача уточнив свої позовні вимоги та просив
суд визнати нечинними податкові повідомлення - рішення ДПІ у Жовтневому районі
м. Харкова № /1 від
22.08.07р., № /2 від 25.10.07р., № /3 від 27.12.07р., якими
визначено податкове зобов'язання по ПДВ на суму 46029,50 грн.

Відповідач
в своїх запереченнях на позов та його представник в судовому засіданні проти
позову заперечують та зазначають, що оскаржувані податкові повідомлення -
рішення № /1 від 22.08.07р., №
/2 від 25.10.07р., № /3 від 27.12.07р., якими визначено
податкове зобов'язання по ПДВ на суму 46029,50 грн. були прийняті з дотриманням
вимог чинного законодавства України на підставі висновків акту комплексної
документальної перевірки з питання дотримання вимог податкового законодавства
приватним підприємцем ОСОБА_2№ 577/17-205/НОМЕР_2/225 від 24.05.07р.

Підставами для прийняття вказаних оскаржуваних
рішень, як визначає відповідач та його представники в судовому засіданні, є
встановлені перевіркою порушення позивачем п. 7.2.1 Закону України „Про податок
на додану вартість” - включення до складу податкового кредиту сум, за
податковими накладними виписаними та виданими з порушенням встановлених вимог;
порушення позивачем п. 5.3.1 ст. 5.3 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств”, п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану
вартість” - включення до складу податкового кредиту сум, які не пов`язані з
веденням господарської діяльності; невідповідність розміру податкових зобов`язань позивача,
вказаних у деклараціях по ПДВ відомостям первинних, банківських документів.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи,
суд встановив, що 24.05.2007р. Державною податковою інспекцією у Жовтневому
районі м. Харкова була проведена комплексна документальна перевірка з питання дотримання
вимог податкового законодавства приватним підприємцем ОСОБА_2за період з
01.07.2004р. по 31.12.2006р., за наслідками якої складено акт №
577/17-205/НОМЕР_2/225 від 24.05.2007р.

Документальною
перевіркою встановлено порушення позивачем п. 7.2.1 Закону України „Про податок
на додану вартість”, а саме включення до складу податкового кредиту сум,
за податковими накладними виписаними та
виданими з порушенням встановлених вимог та
п. 5.3.1 ст. 5.3 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств”, п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану
вартість” в частині включення до складу податкового кредиту сум, які не
пов`язані з веденням господарської діяльності, а також встановлено, що розмір податкових зобов`язань вказаних у
деклараціях по ПДВ невідповідає відомостям первинних, банківських документів.

На
підставі висновків перевірки щодо порушення п.п. 7.3.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст.
7 Закону України „Про податок на додану вартість” було прийнято податкове
повідомлення - рішення № /0 від 07.06.07р., яким визначено
податкове зобов'язання по ПДВ на суму 47083,50 грн. (за основним платежем -
31389,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 15694,50 грн.).

За результатами
адміністративного оскарження первинну скаргу позивача було задоволено та
скасовано податкове повідомлення - рішення № /0 від 07.06.07р.
в частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на
суму 1054 грн. (з них основний платіж - 719 грн.; 335 грн. - штрафна санкція) в
іншій частині податкове повідомлення - рішення залишено без змін. В зв`язку з
чим, на адресу позивача було надіслано прийняте ДПІ у Жовтневому районі
м.Харкова відповідне податкове повідомлення - рішення № /1 від
22.08.07р., яким визначено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 46029,50 грн.
(за основним платежем - 30670,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями -
15359,50 грн.). Позивач не погодився з вказаним рішенням і оскаржив його до ДПА
у Харківській області. Рішенням ДПА у Харківської області від
12.10.2007р. № 1074/Р/25-203 за результатами розгляду повторна скарга ФО-П
ОСОБА_2. була залишена без задоволення, оскаржуване рішення без змін та
прийняте податкове
повідомлення - рішення від 25.10.2007р. №/2. Позивач не погодився з
вказаним рішенням і оскаржив його до ДПА України. За наслідками розгляду
повторна скарга позивача була залишена без задоволення, оскаржуване рішення - без змін та прийняте податкове повідомлення - рішення від 27.12.2007р. №/3.

Судом
при дослідженні наданих до справи письмових документів встановлено наступне.

Згідно
копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця позивач -
ОСОБА_2 зареєстрована 07.09.1998 року НОМЕР_1 та перебуває на податковому
обліку в ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова.

Як
вбачається з акту перевірки (стор. 8) загальний обсяг податкових зобов`язань по ПДВ,
згідно даних декларацій позивача склав 145559,00 грн. Відповідач в акті
перевірки зазначає, що загальний обсяг податкових зобов`язань по ПДВ становить
170395,00 грн., різниця в сумі 24836,00 грн. склалася за рахунок того, що
розмір податкових зобов`язань, вказаних у деклараціях з ПДВ не завжди
відповідає відомостям первинних, банківських документів, відомостям,
відображеним у реєстрі виданих податкових накладних.

Суд
зауважує, що відповідно до п. 1.5 „Порядку оформлення результатів
документальних, перевірок з питань дотримання податкового та валютного
законодавства суб'єктами підприємницької діяльності-фізичними особами”,
затвердженого Наказом ДПА України від 11.06.04р. № 326 акт документальної
перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки
фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства”. Оскільки,
з акту перевірки не вбачається, які саме первинні, банківські документи, видані
накладні, у відносинах з якими контрагентами, не були враховані при визначенні
податкового зобов`язання
позивача, твердження відповідача в акті перевірки щодо невідповідності таких
податкових зобов`язань
відомостям первинних, банківських документів, відомостям, відображеним у
реєстрі виданих податкових накладних не може бути прийнято судом до уваги.

Відповідно
до п. 2. Розділу 2 вказаного Порядку за кожним відображеним в акті фактом
порушення податкового законодавства необхідно: у разі виявлення розбіжностей чітко викласти
зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових
актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення
здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків та, за
їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи щодо встановлених порушень.

Однак в
акті перевірки в порушення наведених вимог Порядку не вказано фактів порушення
позивачем жодної конкретної норми податкового законодавства, яка є підставою
для віднесення сум до складу податкового зобов`язання, та не зазначено, які саме суми не були включені
позивачем до складу податкових зобов`язань.

За таких
обставин, у суду є підстави вважати, що актом перевірки не встановлено
конкретних порушень податкового законодавства стосовно питання формування
підприємцем своїх податкових зобов`язань.

Таким
чином, акт перевірки в цій частині складено з суттєвим порушенням
законодавства, що не дає можливості чітко встановити факт порушення. А тому
висновки такого акта є неповними, безпідставними і відповідно неправомірними.

Окрім
того, як вбачається зі змісту п. 2.7.5. акту перевірки, порушень щодо питань
правильності ведення реєстрів виданих та отриманих накладних перевіркою не
встановлено.

Згідно з
ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак
відповідач і в судовому засіданні також не надав доказів, щоб стверджували, що
загальний обсяг податкових зобов`язань по ПДВ склав 170395,00 грн.

Відповідач
в акті перевірки також вказує на те, що до складу податкового кредиту, в
порушення п. 5.3.1 ст. 5.3 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств”, включені суми ПДВ по податковим накладним, які виписані та видані
з порушенням вимог п. 7.2.1 Закону України „Про податок на додану вартість”
(має місце факсимільний підпис).

Суд
зазначає, що відносно цього порушення рішенням за результатами розгляду
первинної скарги доводи позивача були прийняті до уваги та податкове
повідомлення - рішення № /0 від 07.06.2007р. в частині
визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1054
грн. (з них основний платіж - 719 грн.; 335 грн. - штрафна санкція) було
скасовано.

Відповідач
в акті перевірки при встановленні порушень позивачем п. 5.3.1 ст. 5.3 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств”, п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7
Закону України „Про податок на додану вартість” посилається на те, що до складу
податкового кредиту включені суми, які не пов`язані з веденням господарської діяльності та придбані
товари (послуги), які не підтверджені податковими накладними.

В
обґрунтування вказаного висновку відповідач посилається на акт перевірки, зі
змісту якого вбачається, що відповідачем зі складу податкового кредиту були
виключені податкові накладні № 112501 від 25.11.2004р. у сумі 23400,00 грн., №
092901 від 04.10.2004р. на суму ПДВ 5142,42 грн., № 101501 від 15.10.2004р. на
суму ПДВ 4316,86 грн., № 122301 від 23.12.2004р. на суму ПДВ 2515,00 грн., №
092902 від 29.12.04р. на суму ПДВ 1550, 67 грн., що були відображені приватним
підприємцем ОСОБА_2. у реєстрах та включені до сум податкового кредиту у
деклараціях по ПДВ за відповідні періоди. Підставою для виключення зі складу
податкового кредиту наведених податкових накладних, як зазначено в акті
перевірки, слугував висновок
перевіряючих про те, що суми за податковими накладними це витрати на потреби,
не пов'язані з
підприємницькою діяльністю.

Суд не
може погодитись з таким твердженням відповідача виходячи з наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи на підставі податкової накладної № 112501 від
25.11.04р., податкової накладної №
112501 від 25.11.04р. позивачем було придбано металеві конструкції, які є
невід'ємною частиною вимірювальних приборів. Дані витрати підтверджені
первинними бухгалтерськими документами, а саме податковою накладною № 112501
від 25.11.04р, квитанціями прибуткових касових ордерів у кількості 14 штук, та
первинними документами, які свідчать що дані металеві конструкції були
реалізовані третім особам.

Податкові
накладні № 092901 від 04.10.04р. на суму ПДВ 5142,42 грн.; № 101501 від
15.10.04р. на суму ПДВ 4316,86 грн.; № 122301 від 23.12.04р. на суму ПДВ
2515,00 грн., № 092902 від 29.12.04р. на суму ПДВ 1550,67 грн. свідчать про те,
що позивачем було здійснено витрати по ремонту та реконструкції орендованих
приміщень.

Таким
чином загальна сума податкового кредиту за вищевказаними податковими накладними
складає 36924,95 грн.

Відповідно до п.
п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”,
встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої події : дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг); дата списання коштiв
з банкiвського рахунку платника
податку в оплату товарiв (робiт, послуг), дата виписки
вiдповiдного рахунку
(товарного чека) - у разi розрахункiв з використанням кредитних дебетових
карток або комерцiйних чекiв.

Віднесення
певних витрат до складу валових здійснюється на підставі норм Закону України
„Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме : п. 5.2 (п.п. 5.2.1 -п.п
5.2.17) ст.5 Закону, де прямо передбачено, які витрати включаються до складу
валових, а також п. 5.4 (п.п 5.4.1 - п.п. 5.4.10), п. 5.5 (п.п 5.5.1- п.п
5.5.5.), п.5.6 (п.п 5.6.1 - п.п 5.6.2) ст.5 Закону.

При
віднесенні витрат до складу валових необхідно керуватись, виключно положеннями
вищевказаних норм закону.

Так,
згідно з п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” передбачено, що до складу валових витрат відносяться суми
будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, органiзацiєю, веденням виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) i охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

Як
зазначено в акті перевірки підприємець здійснює оптову торгівлю вимірювальними
приладами (ваговими наборами, тензодатчиками), промисловим обладнанням,
посередницькі послуги. З метою реалізації даного виду товару були замовлені
металеві конструкції, які використовуються, як ваговозважувальні платформи, які
є невід'ємною частиною вимірювальних приборів. Отже, такі металеві конструкції
безпосередньо були використані підприємцем у господарській діяльності, що,
повністю відповідає вимогам п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств”. З урахуванням наведеного, витрати за
послуги з виготовлення таких металевих конструкцій, на підставі вищевказаної
норми Закону, правомірно були включені позивачем до складу валових витрат.

Поняття
„господарська діяльність” для вимог податкового законодавства передбачено в п.
1.32 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” де
визначено, що „господарська діяльність - будь-яка дiяльнiсть особи, направлена
на отримання доходу в грошовiй, матерiальнiй або нематерiальнiй формах, у разi
коли безпосередня участь такої особи в органiзацiї такої дiяльностi є
регулярною, постiйною та суттєвою. Пiд безпосередньою участю слiд розумiти
зазначену дiяльнiсть особи через свої постiйнi представництва, фiлiали,
вiддiлення, iншi вiдокремленi пiдроздiли, а також через довiрену особу, агента
або будь-яку iншу особу, яка дiє вiд iменi та на користь першої особи.” Вищевказане поняття передбачає такі
обов'язкові умови як : діяльність направлену на отримання доходу; діяльність
повинна бути постійною, регулярною та суттєвою.

Суд
вважає, що діяльність підприємця повністю відповідає даним умовам, про що
свідчить сам акт перевірки, в якому відсутні дані про те, що діяльність підприємця
не направлена на отримання доходу, не є постійною, регулярною та суттєвою.

Відповідно
до абз. 4. п.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” не
належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Суд
відмічає, що зауважень з боку відповідача, щодо цих документів в акті перевірки
відсутні.

Окрім
того, відповідно до п. 5.11 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” передбачено, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат платника податку, крiм тих, що зазначені у
цьому Законi, не дозволяється.

Враховуючи
той факт, що ФОП ОСОБА_2. при здійсненні своєї підприємницької діяльності були
дотримані вимоги ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”
щодо віднесення певних витрат до складу валових, не віднесення відповідачем
таких витрат до складу валових є встановленням додаткових обмежень по їх
віднесенню, що свідчить про перевищення повноважень перевіряючих та порушення
ст. 19 Конституції України.

Відповідно
до п.п. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону
України „Про податок на додану вартість”, яким передбачено, що податковий кредит звiтного перiоду
складається iз сум податкiв, нарахованих (сплачених) платником податку за
ставкою, встановленою пунктом 6.1 статтi 6 та статтею 8-1 цього Закону,
протягом такого звiтного перiоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарiв (у тому числi при
їх iмпортi) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних
операцiях у межах господарської дiяльностi платника податку.

Виходячи
зі змісту положень п.п. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 Закону України „Про податок на
додану вартість” сума податку, що пiдлягає
сплатi
(перерахуванню) до бюджету або бюджетному вiдшкодуванню, визначається як рiзниця мiж сумою
податкового зобов'язання звiтного
податкового перiоду та
сумою податкового кредиту такого звiтного
податкового перiоду.

Беручи
до уваги те, що матеріалами справи підтверджено, що у жовтні-грудні 2004 року,
січні-грудні 2005 року, січні-травні, жовтні, грудні 2006 року позивач
правомірно включив до
складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), які на момент перевірки були підтверджені первинними
бухгалтерськими документами ( податковими накладними, квитанціями прибуткових
касових ордерів тощо), суд зазначає, що позивач на час проведення перевірки мав
підтверджений податковий кредит у сумі 36924,95 грн. Розмір вказаного
податкового кредиту перевищував визначене в акті перевірки відповідачем
податкове зобов`язання, в зв'язку з
чим відсутній факт визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті
до бюджету.

Враховуючи
наведене, суд приходить до висновку, що в діяльності позивача відсутнє
порушення пп.7.3.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану
вартість”, як це зазначено в акті та в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.

Таким
чином суд вважає, що законні підстави у відповідача при прийнятті вказаних
оскаржуваних податкових повідомлень - рішень були відсутні.

Застосування
штрафних фінансових санкції відповідно до Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
є також неправомірним, оскільки відсутнє правомірне донарахування податкового
зобов'язання з податку на додану вартість.

Також,
суд вважає за необхідне зауважити на те, що після оскарження в
адміністративному порядку податкового повідомлення-рішення за № /1
від 22.08.07р., відповідачем були прийняті нові податкові повідомлення-рішення
на ту ж саму суму визначеного податкового зобов'язання з урахуваннях штрафних
(фінансових) санкцій, а саме - № /2 від 25.10.07р., № /3
від 27.12.07р., що суперечить приписам ст.6 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», яка не передбачає прийняття нового податкового
повідомлення-рішення в разі залишення оскарженого податкового
повідомлення-рішення без зменшення або збільшення нарахувань.

За таких обставин, прийняті Державною податковою інспекцією у Жовтневому
районі м.Харкова податкові повідомлення-рішення №
/1 від 22.08.07р., № /2 від 25.10.07р., № /3 від
27.12.07р., якими визначено податкове зобов'язання по ПДВ на суму 46029,50 грн.
(за основним платежем - 30670,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями) є протиправними і підлягають визнанню судом нечинними.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про правомірність вимог
позивача та вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах діючого законодавства,
належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.94 КАС України, враховуючи, що рішення
приймається на користь сторони, яка не є суб'єктом владним повноважень, суд
дійшов висновку про необхідність стягнення сплаченого державного мита з
держбюджету на користь позивача.

Керуючись ст.8 Конституції України, статтями 4, 7, 8, 17, 86, 94, 160-163, 167, 186
Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ФОП ОСОБА_2до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Харкова
про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Жовтневому районі
м.Харкова № /1 від 22.08.07р., № /2 від 25.10.07р., №
/3 від 27.12.07р., якими визначено податкове зобов'язання по ПДВ на
суму 46029,50 грн. (основний платіж - 30670,00 грн., штрафна санкція 15359,50
грн.) - задовольнити в повному обсязі.

Визнати
нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова №
/1 від
22.08.07р., яким визначено податкове зобов'язання
по ПДВ на суму 46029,50 грн. (основний платіж - 30670,00 грн., штрафна санкція
15359,50 грн.).

Визнати
нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова №
/2 від
25.10.07р., яким визначено податкове зобов'язання
по ПДВ на суму 46029,50 грн. (основний платіж - 30670,00 грн., штрафна санкція
15359,50 грн.).

Визнати
нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова №
/3 від
27.12.07р., яким визначено податкове зобов'язання
по ПДВ на суму 46029,50 грн. (основний платіж - 30670,00 грн., штрафна санкція
15359,50 грн.)

Стягнути
з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1, ІК НОМЕР_2 , державне мито
у розмірі 3,40 грн.

Постанова
може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня її проголошення та
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова
в повному обсязі виготовлена та підписана 25.04.2008 року.

Суддя (підпис)
Т.С. Перцова