Справа № 22а-258/2008
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2008-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» квітня 2008 року
м. Одеса

Колегія
суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Стас Л.В.

суддів
Димерлія О.О., Яковлева Ю.В.

при секретарі -
Вихренко К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Миколаївського обласного військового комісаріату на
постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06 липня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1до Миколаївського обласного військового комісаріату про відшкодування грошових виплат у зв'язку із звільненням, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1., звернувся до суду з вказаним вище позовом та просив стягнути
з відповідача заборгованність за нездійснену
виплату набдавки за безперервну віськову службу за період з 01.07.2004 року по 31.12.2004 року у розмірі 70 % до
грошового забезпечення, та за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року у
розмірі 90 % до грошового забезпечення, на загальну суму 4 336 грн. 22 коп.,
оскільки реально названа надбавка
нараховувалася та виплачувалася йому в значно меншому розмірі, а також грошову
компенсацію 5006 грн. 25 коп. - за неотриманий продовольчий пайок, та 1930 грн.
01 коп. - за неотримане речове майно, а всього стягнути на загальну суму 11 242
грн. 48 коп..

Відповідач, пердставник Миколаївського обласного військового комісаріату, позов не визнав, мотивуючи це тим,
що відповідно до Указу Президента України

№389/03
від 5 травня 2003 року “Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної
служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу”
та положень Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за
безперервну службу в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра
оборони України від 26 травня 2003 року №149, Міністр оборони України повинен
встановлювати військовослужбовцям надбавки, виплачувати матеріальну допомогу
лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення) без утворення
заборгованності. Заборгованності у Міністерства оборони України в 2004-2005
роках не було, а тому вимоги позивача щодо не здійснення зазначених виплат є
необрунтованими. Крім того, п. 2 Закону України "Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року (з послідуючими змінами),
що набрав чинності 11.03.2000 року, призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей” в частині одержання
військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації замість речового майна
і продовольчих пайків за винятком відповідних категорій військовослужбовців, до
яких позивач не належить.

Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06 липня
2007року позов задоволено, з Миколаївського обласного війського комісаріату на
користь ОСОБА_1. стягнуто грошову компенсацію у розмірі 11 242 грн. 48 коп.

У апеляційній скарзі, представник Миколаївського обласного війського
комісаріату з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального
права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове - про
відмову в задоволенні позову.

Колегія
суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. проходив військову службу в лавах
Збройних Сил України, з 05 серпня 1980 року по 31 грудня 2005 року, звідки 30 грудня 2005року на
підставі наказу Начальника Генерального штабу - головнокомандувача Збройних Сил
України від 29 листопада 2005 року №466 був звільнений в запас за пп. “в” п. 67
(у зв'язку зі скороченням штатів), а зі списків особового складу військового
комісаріату був виключений 30 грудня 2005 року, згідно з наказу Миколаївського
обласного військового комісара №158.

Відповідно до Указу Президента України №389/03
від 5 травня 2003 року “Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної
служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу”,
право встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячні надбавки
за безперервну військову службу в Збройних Силах України залежно від стажу
надано тільки Міністру оборони України. Вони встановлюються в таких розмірах:
понад 5 років - до 10 %; понад 10 років - до 30%; понад 15 років - до 50%;
понад 20 років - до 70%; понад 25 років - до 90%. При цьому максимальні та
мінімальні розміри в межах конкретної вислуги років вказаним Указом не
визначені. Пунктом 2 зазначеного Указу встановлено здійснювати виплату надбавок
з 1 травня 2003року за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті
України на утримання Збройних Сил України.

На
підставі названого Указу Президента України, Міністром оборони України від 26
травня 2003 року було видано наказ №149 (зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 28 травня 2003 року за №411/7732), яким затверджено Інструкцію про
порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в
Збройних Силах України, відповідно до якого, виплату щомісячної надбавки за
безперервну військову службу в Збройних Силах України, військові частини,
військові навчальні заклади, організації, установи здійснюють на підставі
рішень керівників (Міністра оборони) цих бюджетних установ, в межах бюджетних
асигнувань, виділених на їх утримання, в розмірах, встановлених рішенням
Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Поряд з
цим, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України “Про оплату праці” винагорода за працю
понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі
умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій є додатковою заробітною платою і носить необов'язковий
характер, оскільки встановлювати її розмір є пріоритетом керівників бюджетних
установ у межах фонду заробітної плати, затвердженого для бюджетних установ у
кошторисах на відповідний бюджетний період.

Стаття
59 Закону України “Про державний бюджет України на 2003 рік”, стаття 78 Закону
України “Про державний бюджет України на 2004 рік”, стаття 73 Закону України
“Про державний бюджет України на 2005 рік”, встановлює, що керівники бюджетних
установ (військових формувань) утримують чисельність працівників (військовослужбовців)
та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення),
включаючи видатки на премії та інші види заохачень чи винагород, матеріальну
допомогу, лише в межах фонду заробітної плати
(грошового забезпечення), затверджених для бюджетних установ (військових
формувань) у кошторисах.

Таким
чином, Міністр оборони України повинен встановлювати працівникам
(військовослужбовцям) надбавки, виплачувати матеріальну допомогу лише в межах
наявного фонду оплати праці (грошового забезпечення) без утворення
заборгованності. Оскільки заборгованності у Міністерстві оборони України в
2004-2005 роках не було, тому колегія судів вважає обгрунтованими доводи
апеляційної скарги, відносно того, що вимоги позивача і його представника щодо
не здійснення зазначених виплат є необгрунтованими.

Крім
того, у позовній заяві позивач зазначає, що заборгованість Миколаївського обласного військового комісаріату
перед ним станом на 31.12.2005 року невиплаченої грошової компенсації
становить: 1930 грн. 01 коп. - за неотримане речове майно, та 5006 грн. 25 коп.
- за неотриманий продовольчий пайок.

Відповідно
до ч. 2 ст. 16 Закону України “Про Збройні Сили України” військовослужбовцям
гарантується одержання за рахунок держави речового майна у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів України.

Право
на отримання військовослужбовцями речового зебезпечення та продовольчого пайку
передбачено ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей”.

Колегія суддів вважає не обґрунтованим висновок суду першої інстанції про
правомірність вимог позивача щодо стягнення на його користь грошової
компенсації за невидачу речового майна на загальну суму 1930 грн. 01 коп., та
продовольчого пайка за період з 14.04.2004 року по 31.12.2005 року, оскільки
згідно з п. 2 Закону України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”
від 17.02.2000 року (з послідуючими змінами), що набрав чинності 11.03.2000
року, призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей”, в частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням
грошової компенсації замість речового майна та продовольчого пайку, за винятком
відповідних категорій військовослужбовців, до яких позивач не належить.

Зазначений Закон України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” не скасований, Конституційним Судом України
неконституційним не визнаний, а тому є діючим.

Відповідно до п.3, 4. ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:
невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або
питання.

Згідно п. 2 ч. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої
інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції
задовільняє або не задовільняє позовні
вимоги.

Із врахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про наявність
підстав для задоволення позову не є обгрунтованим. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне
скасувати постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06
липня 2007року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч.1 ст. 195, ч.3 ст. 198, п. 3, 4 ч. 1 ст. 202, ч.2 ст. 205,
ч.1ст.207, ст.254 КАС України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Миколаївського
обласного військового комісаріату - задовольнити повністю.

Скасувати постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06
липня 2007 року за по справі за позовом ОСОБА_1до
Миколаївського обласного військового
комісаріату про відшкодування
грошових виплат у зв'язку із звільненням.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1до Миколаївського
обласного військового комісаріату про
відшкодування грошових виплат у зв'язку із звільненням, - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: