Справа № 22-а-612/2008
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
Справа№22-а-612/08
(№ 22-а-2899/2007)
Головуючий 1 інстанції:.Клочка б.В.
Категорія: 28 Доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Філатова Ю.М.

Суддів Шевцової Н.В.,
Водолажської Н.С.

за участю

секретаря Житєньової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в
м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної судової
адміністрації України на постанову Сумського районного
суду Сумської області від 28.08.2007 року по справі №2-а-13/07

за позовом ОСОБА_1

до територіального управління
Державної судової адміністрації України в Сумській області

Державної судової адміністрації України

Державного казначейства України

Міністерства фінансів України

про стягнення 19453 гривень
08 копійок компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з утриманням
податку з доходів фізичних осіб-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в
Сумській області, Державної
судової адміністрації України, Державного
казначейства України та Міністерства фінансів
України про стягнення 19 453
гривень 08 копійок компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з
утриманням податку з доходів фізичних осіб
.

Постановою
Сумського
районного суду Сумської області від 28.08.2007 року по справі №2-а-13/07
позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Державної судової Адміністрації України на користь ОСОБА_1 2 767 (дві тисячі сімсот шістдесят сім
) гривень 64 копійок компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з утриманням податку з доходів
фізичних осіб за 2004 рік.

Державна судова адміністрація
України, не погодившись, з постановою суду подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального
права, а саме ст. 67,68,130 Конституції
України, п.п. 3.1.1, 4.2.1 та п.1.2 ст.1
Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», ст. 11 Закону
України «Про статус суддів»,ст. 118, п.2 ст.120 Закону України «Про судоустрій України»,
п.1 Указу Президента України від
10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові
заходи щодо соціального захисту суддів», просить оскаржувану
постанову скасувати, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Позивачем, надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись
на прийняття оскаржуваної постанови
з врахуванням норм чинного
законодавства, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а
постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працює на
посаді судді Краснопільського районного Сумської області
з 12 липня 1984 року до
теперішнього часу

Суд
першої інстанції задовольняючи частково позов виходив з того, що позивачу,
відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20
січня 2004 року № 22- р не проводилися компенсаційні виплати
втрати частини заробітку у 2004 році у зв'язку з утриманням податку з доходів
фізичних осіб. В частині прийняття рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог суд
виходив з того, що розпорядження Кабінету
Міністрів України від 20
січня 2004 року № 22- р поширювалося лише на 2004 рік, а інших нормативних
актів, які б передбачали проведення компенсаційних виплат суддям
втрати частини заробітку у зв'язку з утриманням
податку з доходів фізичних осіб згідно законів України „Про податок
з доходів фізичних осіб" за ці роки не приймалися.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Особливий
статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України,
Закону України „Про статус суддів"
та іншими законами, що виключає в процес конкретизації і
розвитку будь-яке обмеження законодавчо встановлених гарантій ста суддів або
значення їх рівня.

Норми
ст. ст. 126 та 130 Конституції України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про статус
суддів» у взаємозв'язку
з ч. 8 ст. 14 Закону України „Про
судоустрій України" закріпляють обов'язок держави забезпечувати
фінансування та належні умови для функціонування суддів і діяльності суддів, гарантують
досягнутий рівень незалежності суддів і забороняють при прийнятті нових
законів чи інших нортативних актів або внесення змін до них, скасовувати, звужувати існуючи гарантії незалежності суддів, у
тому числі заходи їх правої захисту,
матеріального та соціального забезпечення.

Вимоги
ч. 1 ст. 129 та ч.1 ст. 130 Конституції
України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 11 та 44 Закону України „Про статус суддів" створюють механізм
захищеності судової влади.

Відповідно
до ст. 6.1 Європейської хартії про статус суддів рівень оплати професійного
виконання суддею своїх повноважень встановлюється таким чином, щоб ніщо
не могло вплинути на його незалежність та неупередженість.

Аналогічну
правову позицію неодноразово встановлював і Конституційний суд України
в рішеннях: від 24 червня 1995 року № 6-рп/1999 (справи про фінансування суддів),
від 1 грудня 2004 року № 19-рп/ 2004 ( справа про незалежність суддів, як складову
їхнього статусу), від 23 грудня 1997 року № 7-зп/1997 ( справа про Рахункову
палату), від 20 березні 2002 року № 5-рп/2002 ( справа щодо пільг, компенсацій
і гарантій) та інших.

Зокрема
у своєму рішенні від 1 грудня 2004 року № 19-рп/ 2004 (справа про незалежність
суддів, як складову їхнього статусу) Конституційний суд України вкотре наголосив,
що не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів
в разі прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Однак
зазначені вимоги чинного законодавства України стосовно заборони зниження
матеріального забезпечення позивача були порушені.

Відповідно
до п. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584
„Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" - заробітна плата
суддів не обкладалася прибутковим податком за місцем основної роботи.

Законом
України від 22 травня 2003 року „Про податок з доходів фізичних осіб", який
набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачено оподаткування прибутковим податком
доходів фізичних осіб.

Розпорядженням
Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р „ Деякі питання
оплати праці суддів", вказаний центральний орган виконавчої влади визнав зниження
рівня оплати праці суддів у зв'язку з утриманням із їхнього заробітку податку з
доходів фізичних осіб, передбачено порядок проведення у
2004 році компенсаційних виплат суддям втрати
частини заробітку, пов'язаної із справлянням податку за Закону України „Про
податок з доходів фізичних осіб".

З
1 січня 2004 року, після набрання чинності Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб",
фактична заробітна плата ОСОБА_1, враховуючи всі нарахування в порівняння з
четвертим кварталом 2003 року, зменшилася в зв'язку із справленням податку з
його доходів і загальна сума компенсації втрати заробітку за 2004 рік становить
2 767 гривень 64 копійки, в тому числі за січень - 348 гривень 75
копійок, за лютий - 209 гривень 1 копійку, за березень -
242 гривні 56 копійок, за квітень - 167 гривні 77 копійок, за травень -
166 гривень 35 копійок, за червень - 167 гривень 7 копійок, за липень - 229
гривень 45 копійок, за серпень - 287 гривень 25 копійок, за вересень
- 239 гривень 73 копійки, за жовтень - 207 гривень
93 копійки, за листопад - 234 гривні 7 копійок та за грудень - 267 гривень 70 копійок, що
підтверджується відповідним розрахунком ТУ ДСА у Сумській області ( ар. с. 43).

Кошторисами
на 2004-2006 роки територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в
Сумській області не передбачалося
коштів на виконання
розпорядження КМ України від 20 січня 2004 року № 22-р „Про деякі питання оплати праці
суддів".

Таким
чином незважаючи на розпорядження Кабінету Міністрів України № 22-р від 20 січня 2004 року
позивачу не проводилися компенсаційні виплати втрати частини заробітку у 2004
році у зв'язку з утриманням податку з доходів фізичних осіб, тому невизнання
позову в цій частині представниками відповідачів: Державної судової адміністрації
України та територіального
управління Державної судової адміністрації України в Сумській області є безпідставним (в їх письмових
поясненнях).

Отже, колегія суддів,
погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно
застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з
наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст.
160, 195, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Державної судової адміністрації України
- залишити без задоволення, а постанову Сумського районного суду
Сумської області від 28.08.2007 року по справі №2-а-13/07- без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий (підпис) Ю.М.Філатов

Судді: (підпис) Н.В. Шевцова

(підпис) Н.С.Водолажська

З ОРИГІНАЛОМ
ЗГІДНО:

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного
суду Н.В.Шевцова