Справа № 22-а-3800/2008
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2008-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № -22-а-3800/2008
р. Головуючий у 1 інстанції Кушнір І.В.
Суддя
доповідач Ситников О.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2008 року. м. Київ.

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого: Ситникова
О.Ф.,

Суддів: Усенка
В.Г., Малиніна
В.В.,

при секретарі: Кожокар
М.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційним скаргам позивача Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1та відповідача Управління пенсійного фонду
України в Чернігівському районі Чернігівської області на постанову
Господарського суду Чернігівської області від 31 травня 2007 року у справі за
позовом СПД ОСОБА_1. до Управління пенсійного фонду України в Чернігівському
районі Чернігівської області, Головного управління пенсійного фонду в
Чернігівській області, Пенсійного фонду України про скасування вимоги та
рішень, -

В С Т А Н О В И В:

СПД ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до УПФ України
в Чернігівському районі Чернігівської області, ГУ ПФ України в Чернігівській
області, ПФ України про скасування вимоги та рішень відповідачів щодо
оскарження вимоги.

Постановою Господарського суду Чернігівської області від
31.05.2007 року позов СПД ОСОБА_1. задоволено частково: скасовано вимогу
Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі №Ф - 714 від
19.12.06 р. в частині сплати Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 боргу в розмірі 119 грн. В решті позову відмовити.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач - СПД
ОСОБА_1. звернулася з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана
постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права,
судом не повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи, тому вона
підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, яким задовольнити позовні
вимоги повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач - УПФ
України в Чернігівському районі Чернігівської області звернулося з апеляційною скаргою, в якій
зазначає, що вказана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, судом не повністю з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу.

Заперечення на апеляційні скарги позивача та відповідача
у встановлений строк до суду апеляційної інстанції від інших осіб не надійшло.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача,
пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційна скарга СПД ОСОБА_1. не
підлягає задоволенню, а апеляційна скарга
УПФ України в Чернігівському районі Чернігівської області підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 19.12.2006 р. УПФУ
в Чернігівському районі було проведено розрахунок сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування по СПД ОСОБА_1., які не
надійшли на рахунок управління, але зараховуються у складі фіксованого податку
за результатами підприємницької діяльності за період з 01.01.2005р. по
30.03.2005р., про що складено акт-розрахунок №5057/02 від 19.12.2006 р.

Даний акт було складено на підставі Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 р. №1058 та Закону України «Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року -1 кварталу
2005 року" від 16 березня 2006 року N 3583-1У.

Як вбачається з даного акту розрахунку, сума фіксованого
розміру страхового внеску, який мав сплатити Позивач, як платник, складала: у
січні 2005 року - 83,84 грн., у лютому 2005 року - 83,84грн., у березні 2005
року - 81,14 грн., а всього 248,82 грн.

Сума сплаченого за даний період фіксованого податку
складає 120 грн. Сума, що підлягає зарахуванню Позивачу, як платнику, в рахунок
страхових внесків становить 10% від сплаченого фіксованого податку і складає -
12 грн.

З урахуванням викладеного, в акті-розрахунку були
зроблені наступні висновки. За результатами проведеного розрахунку зараховано
фіксованого податку в рахунок сплати страхових внесків за суб'єкта
підприємницької діяльності, як платника, 12 грн. Належить до сплати фіксованого
розміру страхового внеску за період з 01.01.05р. по 30.03.05р. - 236,82 грн.

На підставі вищевказаного, Позивачу було направлено
вимогу №Ф - 714 від 19.12.06 р. про сплату боргу в розмірі 236,82 грн.

Відмовляючи у
задоволенні основних вимог позовної заяви СПД ОСОБА_1., суд першої інстанції
посилався на вимоги Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та правильно визначив розмір щомісячного мінімального страхового
внеску з 01.01.2005 року по 30.03.2005 року в сумі 83,84 грн., про що вважав
обґрунтованим зазначення позивача про це в акті-розрахунку №5057/02 від
19.12.2006 р.

Висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають
обставинам встановленим по справі, доводи апеляційної скарги СПД ОСОБА_1. не
спростовують вказаних висновків суду першої інстанції тому не підлягають
задоволенню.

Зробивши ці висновки, суд першої інстанції також
встановив, що з 27.04.05р., тобто з місяця,
наступного після І кварталу 2005 року, в якому у Позивача виник обов'язок
сплатити 248,82 грн., по 04.12.06р., тобто до моменту прийняття Відповідачем-1
спірної вимоги, до УПФУ в Чернігівському районі з державного казначейства
надійшло 119 грн. десятивідсоткових відрахувань від сплати фіксованого податку
ОСОБА_1

Суд також зазначив, що як при складанні акту-розрахунку №5057/02, так і при
прийнятті спірної вимоги 19.12.06р. Відповідачем-1 дані 119 грн., що надійшли
до УПФУ в Чернігівському районі з 27.04.05р. по 04.12.06р., тобто до звітного
базового періоду, в якому прийнята спірна вимога, не враховані.

Дане не зарахування Відповідачі обґрунтовують посиланням на ст.1 Закону №3538, яка, на їх думку, дозволила зараховувати лише
відрахування від внесків, сплачених у І кварталі 2005 року.

Керуючись ст. 1 Закону України «Про вирішення
питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з
неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року -1 кварталу 2005 року" від 16 березня 2006 року N 3583-1У та п.8.2. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління
Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. N21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за N64/8663, суд першої інстанції зробив висновок, що
неврахування коштів, що надійшли від Позивача, фактично призводить до обов'язку
подвійної сплати суб'єктами підприємницької діяльності внесків до Пенсійного
фонду, що не передбачено чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна
вимога підлягає скасуванню в частині сплати боргу в розмірі 119 грн. В решті
суми спірна вимога є законною та обґрунтованою.

Проте з такими висновками суду не можна погодитися, оскільки вони
постановлені з порушенням норм матеріального права.

З доводами апеляційної скарги УПФ
України в Чернігівському районі Чернігівської області щодо рішення суду в
частині скасування вимоги управління № Ф-714 від 19.12.06 щодо сплати СПД
ОСОБА_1 боргу в розмірі 119 грн. слід погодитися, тому, що судом першої
інстанції порушені норми, які регулюють порядок формування вимоги, направлення
її боржнику, а саме: п.8.3. р.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. за № 64/8663
(надалі - Інструкція), яким передбачено, що вимога формується на підставі актів
документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків
страхувальників за формою згідно з додатком 9 Інструкції (для страхувальника -
юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для
страхувальника - фізичної особи).

Судом не взято до уваги те, що сума заборгованості зі
сплати страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені вказується у
вимозі станом на дату складання вимоги. Станом на 19.12.2006р. - дату складання
вимоги № Ф-714- за обліковими даними картки особового рахунку СПД ОСОБА_1.
зазначалась сума боргу по сплаті страхових внесків до ПФУ в розмірі 236,82 грн.

Відповідно до п.5.5. ч.5 Порядку ведення органами
Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування та інших платежів зарахування коштів, що надходять з державного
казначейства від сплати частини фіксованого податку в рахунок сплати страхових
внесків страхувальником, який застосовує особливі умови оподаткування, обліку
та звітності - фіксований податок - починаючи з 31.03.2005року законодавчо не
передбачено.

Зважаючи на зазначене управління не мало законодавчих
підстав для зменшення суми боргу, вказаній у вимозі № Ф-714 від 19.12.06 на
суму коштів, що надійшли з державного казначейства від сплати частини
фіксованого податку протягом періоду з квітня 2005року по листопад 2006року в
розмірі 119грн.

Вказані судом першої інстанції перерахування до УПФУ в
Чернігівському районі з державного казначейства 119 грн. десятивідсоткових
відрахувань від сплати фіксованого податку ОСОБА_1 є поточними платежами фіксованого розміру страхового внеску, які не можуть
бути зараховані в рахунок сплати заборгованості по вимозі УПФУ.

Крім того, суд першої інстанції, враховуючи, що в рішеннях Відповідачів,
якими було залишено без задоволення скарги Позивача на спірну вимогу, не
досліджувалось питання зарахування 119 грн., що надійшли до УПФУ в
Чернігівському районі з 27.04.05р. по 04.12.06р., та, що ці рішення ніяким
чином не можуть вплинути на судове рішення про часткове скасування спірної вимоги,
не вбачав підстав для скасування цих рішень в частині необґрунтованості спірної
вимоги на 119 грн.

Проте з такими висновками суду також не можна
погодитися, оскільки скасовуючи рішення відповідачів в частині необґрунтованості спірної вимоги на 119 грн., суд першої інстанції порушив норми процесуального права,
зокрема, ст. 11 КАС України та вийшов за межі позовних вимог СПД ОСОБА_1.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають
встановленим по справі обставинам, а порушення норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного вирішення справи, відповідно до вимог ст.. 202
КАС України постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення яким у задоволенні позовних вимог СПД ОСОБА_1. - відмовити в
повному обсязі.

Керуючись
ст.ст. 198, 202, 205, 207 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Управління пенсійного фонду
України в Чернігівському районі Чернігівської області задовольнити.

Постанову Господарського суду Чернігівської області від
31 травня 2007 року скасувати та постановити по справі нове рішення, яким у
задоволенні позову Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1. відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного
Суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: