Справа № 10/144
Суддя: Ковзель П.О.
Дата ухвалення: 2008-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

м.
Київ

13.05.2008 р. №
10/144

За
позовом

ОСОБА_1

до

Міської
спеціалізованої нейро-офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії

про

скасування
рішення

Суддя
Ковзель П.О.

Секретар
Сулім А.В.

Обставини справи:

Позивач
звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати рішення МСЕК від
28.02.2007 та визнати ОСОБА_2 інвалідом по зору.

В
судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник
відповідача надав заперечення на позов, у якому проти задоволення позовних
вимог заперечив.

Судом
допитано у якості свідка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

На
підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 13.05.2008 проголошено
вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено на 20.05.2008, про що повідомлено сторонам після проголошення
вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням
вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Розглянувши
подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2007
Міською спеціалізованою нейро-офтальмологічною медико-соціальною експертною
комісією проведено огляд ОСОБА_1, за результатами якого складено акт від
28.02.2007 №316. Як зазначено у вказаному акті, перевірка гостроти зору
проводилась на апараті «Малиш-1»в присутності п'яти лікарів-окулістів та двох
лікарів-невропатологів. Внаслідок огляду комісією вирішено залишити в силі
попереднє рішення про групу та причини інвалідності (друга група інвалідності
за загальним захворюванням - патологія серцево-судинної системи), а також
відмовлено у встановленні інвалідності за патологію органу зору.

У
відповідності до 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові
особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених
Конституцією та Законами України.

Статтею
2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні»визначено, що інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму,
зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що
призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі
і захисті.

Згідно
ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні»інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного
обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я
України. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом
Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів в особі
їх республіканських органів.

Пунктами
1, 5, 6 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 №83 (далі -Положення), передбачено,
що медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності
людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних
заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації інвалідів, пристосування
їх до суспільного життя. Органом, який здійснює медико-соціальну експертизу, є
медико-соціальні експертні комісії (МСЕК). Медико-соціальні експертні комісії у
своїй роботі керуються законами України, постановами і розпорядженнями Кабінету
Міністрів України, цим Положенням, актами Міністерства охорони здоров'я України
та іншими нормативними актами.

Відповідно
до п. 22 Положення хворого, який направляється на комісію, представляє лікар,
який лікує, або голова лікарсько-консультаційної комісії
лікувально-профілактичного закладу. Для вирішення соціальних питань
запрошуються представники власника підприємства, установи, організації, де
працює хворий, або уповноваженого ним органу та профспілкового комітету.

Пунктом
26 Положення встановлено, що медико-соціальні експертні комісії при
встановленні інвалідності керуються Інструкцією про встановлення груп
інвалідності, затвердженою Міністерством охорони здоров'я України за
погодженням з Радою Федерації незалежних профспілок України.

Згідно
змісту п. 1.2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої
Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 07.04.2004 №183 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.04.2004 за №516/9115, інвалідність у повнолітніх осіб
визначається шляхом експертного обстеження медико-соціальними експертними
комісіями (МСЕК), підпорядкованими Республіканському в АР Крим, обласним та
міським в містах Києві та Севастополі центрам (бюро) медико-соціальної
експертизи. Рішення про інвалідність ґрунтується на оцінці комплексу
клініко-функціональних, соціально-педагогічних, соціально-побутових та
професійних факторів. При цьому враховуються характер захворювання, ступінь вираженості
порушених функцій організму, в тому числі, що значно впливають на професію,
ефективність лікування, та реабілітаційних заходів, стан
компенсаторно-адаптаційних можливостей організму, клінічний та трудовий
прогноз, здатність до соціальної адаптації, потреба в різних видах реабілітації
та соціальної допомоги, особисті установки, конкретні умови і зміст праці,
освіта та професійна підготовка, вік, необхідність і можливість
працевлаштування. Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року N 83,
медико-соціальна експертиза повинна здійснюватись після повного та всебічного
медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення
клініко-функціонального діагнозу, соціально-психологічного стану,
професійно-трудового прогнозу, отримання результатів відновного лікування,
соціально-трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують стійкий або
необоротний характер захворювання. Хворого, який направляється на медико-соціальне
експертне обстеження, представляє лікар, який лікує, або голова
лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу. Для
вирішення соціальних питань запрошуються представники власника підприємства,
установи, організації, де працює хворий, або уповноваженого ним органу та
профспілкового комітету. З метою об'єктивної оцінки стану здоров'я і ступеня
обмеження життєдіяльності при огляді у МСЕК в кожному випадку проводиться
комплексне обстеження хворого: опитування, вивчення необхідних документів,
комісійний огляд усіма членами МСЕК та оцінка стану всіх систем організму,
вивчення всіх необхідних даних лабораторних та функціональних методів
дослідження.

З
пояснень позивача та представників відповідача судом встановлено, що 28.02.2007
Міською спеціалізованою нейро-офтальмологічною медико-соціальною експертною
комісією огляд ОСОБА_2 в порушення вимог п. 22 Положення та п. 1.2 Інструкції
проведено без представлення лікарем, який лікує, або головою
лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу.

Також,
з пояснень представників відповідача судом з'ясовано, що підставою для
прийняття оскаржуваного рішення про відмову позивачу у встановленні
інвалідності за патологію органу зору були результати перевірки гостроти зору
ОСОБА_2 за допомогою приладу для об'єктивного визначення гостроти зору
переносного «Малиш-1», копію технічного паспорту якого відповідачем надано до
матеріалів справи.

Вказані
обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_3

Інструкцією
та Положенням не передбачено застосування МСЕК вказаного приладу для визначення
гостроти зору.

Крім
того, на запит суду Державним підприємством Всеукраїнський державний
науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту
прав споживачів (Укрметртестстандарт) повідомлено, що у фонді технічних умов
України відсутня інформація щодо державної реєстрації технічних умов на такий
прилад, а у фонді нормативних документів не знайдено державних (ДСТУ) та
міждержавних (ГОСТ) стандартів на цю продукцію.

Відповідачем
не наведено суду жодних належних доказів на підтвердження правомірності
використання приладу для об'єктивного визначення гостроти зору переносного
«Малиш-1», а також доказів того, що отримані за допомогою вказаного приладу
результати можуть слугувати підставою для об'єктивної оцінки стану здоров'я і
ступеня обмеження життєдіяльності хворого.

За
таких обставин суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові
підстави для посилання на результати перевірки гостроти зору за допомогою приладу
для об'єктивного визначення гостроти зору переносного «Малиш-1»в якості
обґрунтування рішення про інвалідність.

Частиною
3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно
ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч
наведеним вимогам чинного законодавства України відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування
правомірності своїх дій та оскаржуваного рішення.

Разом
з тим, відповідно до ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті, суд
може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його
здійснення.

В
контексті положень ст. 162 КАС України вимога позивача визнати його інвалідом
по зору не може бути задоволена судом, оскільки вирішення питання щодо
визначення інвалідності конкретного громадянина належить до компетенції органів
медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я України.

Дослідивши
обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача в частині скасування рішення МСЕК від 28.02.2007 є
обґрунтованими і підлягають задоволенню, а в частині визнання ОСОБА_2 інвалідом
по зору -задоволенню не підлягають.

Відповідно
ч.3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених
вимог, а відповідачу -відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись
ст.ст. 9, 69-71, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Міської
спеціалізованої нейро-офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії від
28.02.2007 №316.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1,70 грн. судового збору.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Ковзель
П.О.