Справа № 2-а-1567/2008
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2008-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2008 р. Справа № 2-а-1567/08

Вінницький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого
судді Сапальової Т.В.

при секретарі судового засідання
Балан М.А.,

За
участю:

позивача:
ОСОБА_1;

представника відповідача: Топольницького
В.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
військової частини А 1231 про визнання дій командування військової частини А
1231 неправомірними, зобов'язання зробити розрахунок, стягнення з військової частини
А 1231 компенсацію за продовольче забезпечення за вихідні та святкові дні, а
також за відпустку, за хворобу та ВВК по інженерно-технічній нормі з
урахуванням індексації,

в с т а н о в и в:

до Вінницького окружного адміністративного суду подано
вищезазначений адміністративний позов.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 за
наказом командира військової частини А 1231 № 189 від 05.09.2005 р. був
звільнений з військової служби за ст. 67 п. б в запас (за віком). Позивач
вважає, що за час проходження ним військової служби порушено його право на
отримання продовольчого забезпечення, яке передбачене ст. 9 Закону України “Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”, згідно з
якою військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а
також речове майно і продовольчі пайки або, по їх бажанню, грошову компенсацію.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 316 від 12.03.1996 р.
позивач забезпечувався продовольчим пайком за нормою №1 до 10.03.2000 р. Після
того, як законом України “Про деякі заходи економії бюджетних коштів” було
зупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей”, продовольчими пайками ОСОБА_1 не
забезпечувався. З урахуванням чого просить визнати такі дії військової частини
А 1231неправомірними, зобов'язати відповідача провести розрахунок та стягнути компенсацію за продовольче
забезпечення за вихідні та святкові дні, а також за відпустку, за хворобу та
ВВК по інженерно-технічній нормі з урахуванням індексації.

У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному
обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та просив суд
задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Топольницький В.В. позов не
визнав та пояснив, що Законом України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів”дія Закону України “Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”в частині
виплати грошової компенсації замість речового майна зупинена, у зв'язку з чим
видача продовольчого забезпечення не проводиться, а тому підстав для
задоволення позову немає, крім того постанова Кабінету Міністрів України №316
від 12.03.1996 р. втратила чинність.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити з таких підстав.

Судом у справі встановлено
наступне.

Згідно з витягом з послужного списку позивача -старшого
прапорщика ОСОБА_1 він проходив військову службу у військовій частині А 1231 з
28.10.2003 р. по 07.09.2005 р.

Відповідно до наказу командира військової частини А 1231
№ 189 від 05.09.2005 р. ОСОБА_1 звільнений з дійсної військової служби у запас
за п. 67 пп. Б за віком.

Згідно з довідкою військової частини А 1231 № 1/пс від
05.09.2007 р. відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей”та постанови Кабінету Міністрів України
№426 від 23.03.2000 р. з 11.03.2000 р. не передбачена видача продовольчих
пайків або грошової компенсації замість них на підставі вартості добової норми
харчування №1 (загальновійськова).

Визначаючись щодо позовних вимог позивача суд виходить з
наступного.

Відповідно до Положення про продовольче
забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра
оборони України від 09.12.2002 року № 402, виконання завдань продовольчого забезпечення покладено на
продовольчу службу.

У судовому засіданні встановлено, що позивач знаходився
на продовольчому забезпеченні у військовій частині А 1231.

Види
матеріального забезпечення військовослужбовців встановлені у Законі України
“Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.

Відповідно до частини 2 статті 9
цього Закону (в редакції з останніми
змінами, внесеними згідно із Законом №1082-ХІV від 21.09.1999, ВВР, №48, ст.
410) військовослужбовці одержують за
рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки
або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Дію частини другої статті 9 було
призупинено в частині одержання військовослужбовцями речового майна і
продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації
замість них (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України,
Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної
прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного
управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що
використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність
військовослужбовців) на підставі Закону України № 1459-ІІІ від 17.02.2000 року
“Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”(далі -Закон № 1459-ІІІ).

У ч. 5 ст. 94 Конституції України встановлено, що закон
набирає чинності через 10 днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не
передбачено самим законом, але не
раніше дня його опублікування.

Згідно з частиною 3 Закону №
1459-ІІІ останній набирає чинності з дня його опублікування і на час розгляду
справи є чинним.

Реалізація законодавчих актів,
що потребують забезпечення відповідного бюджетного фінансування, проводиться
через видання постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 Закону “Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”(в
редакції з останніми змінами, внесеними
згідно із Законом №1082-ХІV від 21.09.1999, ВВР, №48, ст. 410) порядок і розміри грошового
та матеріального забезпечення військовослужбовців та
компенсації замість речового
майна і продовольчих пайків
встановлюються Кабінетом Міністрів
України з урахуванням коефіцієнта
індексації грошових доходів.

Так,
постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 р. № 316 були визначені
норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил
України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства,
військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства
внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 29.03.2002 р. № 426 попередню постанову визнано такою, що втратила
чинність (п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 р. № 426 та
переліком актів Кабінету Міністрів України, що втратили чинність), та введено
норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань
та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного
захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації.

Норми та порядок забезпечення
продовольчими пайками або видача грошової компенсації замість них
вищезазначеним нормативно-правовим актом не передбачені.

Визначаючись щодо заявлених
вимог, суд виходить також з того, що за
час проходження позивачем військової служби у військовій частині А 1231 Закон №
1459-ІІІ вже набрав чинності у встановленому законодавством порядку, а
постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 р. за № 426
при військових частинах замість пайового забезпечення було введено
забезпечення військовослужбовців
харчуванням при військових частинах, а
тому підстави виникнення заборгованості
військової частини А 1231 по невиплаті грошової компенсації за продовольче
забезпечення за вихідні та святкові дні, а також за відпустку, за хворобу та
ВВК по інженерно-технічній нормі з урахуванням індексації відсутні.

Відповідно до ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження
рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав,свобод та інтересів
особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно зі ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім
випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Заявлені позивачем вимоги щодо підстав стягнення з військової частини А
1231 компенсації за продовольче
забезпечення за вихідні та святкові дні, а також за відпустку, за хворобу та
ВВК по інженерно-технічній нормі з урахуванням індексації суду не доведені.

Таким
чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 17,
69-72, 94, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

у позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне
оскарження та апеляційна
скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через
суд першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано 11.04.2008 р.

Суддя/підпис/ Сапальова
Тетяна Валентинівна

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: