Справа № 22-а-2498/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Могильницький М.С.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02
квітня 2008 року справа
№ 22-а-2498/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М

суддів: при секретарі судового
засідання за участю позивача та представника відповідача

ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_1; ОСОБА_5 - за дов. від 02.04.2008 р.;

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення Мар'їнської районної державної адміністрації Донецької
області;

на постанову

Донецького окружного
адміністративного суду

від

13 грудня 2007 року

по справі

№ 2-а-7047/07

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Мар'їнської
районної державної адміністрації Донецької області;

про

стягнення недоотриманої суми на
оздоровлення в розмірі 2920,00 грн.,

В С Т
А Н О В И Л А :

В листопаді 2007 року
позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення недоотриманої
суми на оздоровлення в розмірі 2920,00 грн., виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на день фактичної виплати.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 13 грудня 2007 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Мар'їнської районної державної адміністрації Донецької
області про стягнення недоотриманої суми на оздоровлення в розмірі 2920,00 грн.
було задоволено частково, відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині
стягнення заборгованості за 2006 рік.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Управління праці
та соціального захисту населення Мар'їнської районної державної адміністрації
Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального
права, а саме: виходячи з існуючих фінансових можливостей, держава гарантує
виплату зазначеної допомоги в розмірі, встановленому в Постановах КМУ № 836 і
562 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Тому всі виплати, передбачені Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у тому числі виплати щорічної допомоги на оздоровлення, і які
базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачується у розмірах,
встановлених вказаними постановами КМУ.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Мар'їнської районної
державної адміністрації Донецької області як особа, яка є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі ЧАЕС), 1 категорії, 2 групи інвалідності (а
до 2007 року - інвалідом третьої), що підтверджується довідками № 030399, №
005773, посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 18.10.2007 року, а також
посвідченням серії НОМЕР_2, виданим 01.10.1993 року та перереєстрованими
15.07.19997 року, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна грошова допомога на
оздоровлення інвалідам третьої групи в
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної
заробітної плати на момент виплати становив: у 2004 році - 290 грн.; у 2005 році - 332 грн.;

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: у 2004 році - 21,50 грн.; в 2005 році - 90
грн. 00 коп.;

Таким чином, з урахуванням статті 48 Закону № 796 - ХІІ від 28.02.1991
року, якою дія вказаною статті, в частині виплати допомоги на оздоровлення за
2006 рік була призупинена, суд першої інстанції вирішив, що позивач щорічно
повинен був отримати від відповідача разову грошову допомогу у таких розмірах:
в 2004 році - (290 грн. х 4) - 21,50 грн. = 1138 грн. 50 коп.; в 2005 році -
(332 грн. х 4) - 90 грн. 00 коп. = 1238
грн.00 коп.;

Таким чином судом першої
інстанції було встановлено, що фактично за період 2004, 2005 роки відповідачем
було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі: 2376 грн.
50 коп.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив їх
задовольнити.

Позивач в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення скарги
відповідача, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період
мав третю групу інвалідності 1 категорія, а з 2007 року позивачу встановлена
друга група інвалідності, що підтверджується копіями відповідних довідок
та посвідчень наявними у матеріалах
справи (а.с. 3, 21-23).

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон №
796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення, інвалідам третьої групи
в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - постанова № 836), якою розмір
такої допомоги встановлений для інвалідів 3 групи (1 категорії) в 21,50 грн., а
з 2005 року - постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
“Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562), якою розмір такої допомоги
встановлений в 90 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами №№
836, 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів третьої групи - 21,50 гривень
та з 2005р. 90 грн. відповідно.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2004, 2005 роки, а не постанови №№ 836, 562.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі 21,50 гривень за 2004р. та 90 гривень за 2005р. суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними.

Крім того, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку, визнавши дії відповідача правомірними при нарахуванні позивачеві
допомоги на оздоровлення в 2006 році, врахувавши, що дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України
N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006
рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним
Конституційним Судом України.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції
вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 184, 195, 196,
198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Мар'їнської районної державної адміністрації Донецької області постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2007 року у справі №
2-а-7047/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Мар'їнської районної державної адміністрації Донецької області про
стягнення недоотриманої суми на оздоровлення в розмірі 2920,00 грн. - залишити
без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: