Справа № К-10189/06
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2008-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2008 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді: Костенка М.І.

суддів:
Маринчак Н.Є., Карася О.В., Рибченка А.О., Федорова
М.О.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в місті Києві адміністративну справу за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1до державної податкової інспекції у Богородчанському районі
Івано-Франківської області про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення від 12.08.2004р. №/0, за касаційною скаргою
державної податкової інспекції у Богородчанському районі Івано-Франківської
області на Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.2005р.
та Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.05.2005р. у
справі №А-13/222, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2004 року суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1звернувся до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення від 12.08.2004р. №/0.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області
від 03.03.2005р., залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.05.2005р. у справі №А-13/222, позов було задоволено.

Рішення судів
ґрунтуються на тому, що позивачем при віднесенні до податкового кредиту податку
на додану вартість з придбаного легкового автомобіля у сумі 26 285,83 грн.
дотримано приписів чинного законодавства.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, державна
податкова інспекція у Богородчанському районі Івано-Франківської області
звернулася із касаційною скаргою, в якій просить Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 03.03.2005р. та Постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 26.05.2005р. у справі №А-13/222 скасувати та прийняти нове рішення,
яким касаційну скаргу задовольнити.

Обґрунтовуючи касаційні вимоги, податковий орган
посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно
застосовано норми матеріального права, зокрема, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону
України „Про оподаткування прибутку
підприємств”.

Перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія
суддів, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було
встановлено, що державною податковою інспекцією у Богородчанському районі
Івано-Франківської було проведено перевірку задекларованих сум податку на
додану вартість позивача за червень 2004 року, за результатами якої складено
Акт перевірки від 12.08.2004р. №48/17/, в якому встановлено завищення
позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у червні
2004 року на 26 285,83 грн. Причиною завищення бюджетного відшкодування
податковий орган визначає включення позивачем до складу податкового кредиту з
податку на додану вартість витрат зі сплати податку на суму 26 285,83 грн.,
понесених у зв'язку з придбанням легкового автомобіля за ціною 157 715,12 грн.
Податковий орган вважає, що оскільки даний автомобіль зареєстрований на ім'я
власника фізичної особи ОСОБА_1., отже, він не призначений для продажу як товар
і його вартість (в повному розмірі) до складу валових витрат не
відноситься.

На підставі висновків Акта перевірки податковим органом
було прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.08.2004р. №/0 про
виявлення завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість
за червень 2004 року на 26 285,83 грн.

Задовольняючи позов, суди обґрунтовано зазначають, що
відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий
податок з громадян” №13-92 від 26.12.1992р. до складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом
України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Суди обґрунтовано зазначають, що оскільки, фізична
особа-платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток,
вона формує витрати за переліком ст. 5
„Валові витрати” та ст. 8 „Амортизація” Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Відповідно до пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”
амортизації підлягають витрати на придбання основних фондів та нематеріальних
активів для власного виробничого використання.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок
на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації. Суми податку на додану вартість, сплачені
(нараховані) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням
(спорудженням) основних фондів, що підлягають амортизації, включаються до
складу податкового кредиту такого звітного періоду, незалежно від строків
введення в експлуатацію основних фондів, а також від того, чи мав платник
податку оподатковувані обороти протягом такого звітного періоду.

Таким чином, суди дійшли до обґрунтованого висновку про
те, що позивачем при віднесенні до податкового кредиту податку на додану
вартість з придбаного легкового автомобіля у сумі 26 285,83 грн. дотримано
приписів чинного законодавства, а тому спірне повідомлення-рішення має бути
визнано недійсним.

Зважаючи на те, що обставини справи судами першої та
апеляційної інстанції встановлено повно й правильно, норми матеріального та
процесуального права застосовані вірно, колегія суддів вважає, що підстави для
скасування Рішення господарського суду Івано-Франківської області від
03.03.2005р. та Постанови Львівського апеляційного господарського суду від
26.05.2005р. у справі №А-13/222 відсутні.

Згідно з ч.1 ст.
224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що
суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних
дій.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.
220-1, 224, 230, 231, 232 Кодексу адміністративного
судочинства України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у
Богородчанському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області
від 03.03.2005р. та Постанову Львівського апеляційного господарського суду від
26.05.2005р. у справі №А-13/222 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню
не підлягає, крім як з підстав, у строк та у порядку визначеними ст.ст. 237 -
239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:
М.І. Костенко

судді: Н.Є.
Маринчак

О.В. Карась

А.О. Рибченко

М.О. Федоров

Головуючий суддя:
/підпис/
М.І. Костенко

судді:
/підпис/ Н.Є. Маринчак

/підпис/ О.В.
Карась

/підпис/ А.О.
Рибченко

/підпис/ М.О.
Федоров

З оригіналом вірно відповідальний секретар В.Л.
Хрущ