Справа № 22-а-2802/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Могильницький М.С.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-2802/08

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого
судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Шаптала Н.К., Сіваченка І.В.

при секретарі за
участю представника позивача

Літвіновій Л.О.
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні
Управління праці та соціального захисту населення Дзержинської міської ради
Донецької області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

04 грудня 2007 року

по адміністративній справі

№ 2-а-6317/07

за позовом

ОСОБА_2

до

Управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області

про

стягнення заборгованості недоотриманої суми на
оздоровлення в сумі 4058,00 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, в якому просив визнати дії щодо відмови у виплаті допомоги на
оздоровлення неправомірними та стягнути недоотриманні суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2005-2007 роки, у загальному розмірі 4058 грн.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2007 року позов було
задоволено частково, а саме стягнуту з відповідача на користь позивача допомогу
на оздоровлення за 2005, 2007 роки.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, його визнано інвалідом 3 групи, у зв'язку з чим він користується
правами та пільгами, передбаченими Законом України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Суд задовольнив позов про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за
2005, 2007 роки і виходив з того, що ст. 48 вищезазначеного закону передбачає
щорічну виплату допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1 категорії 3 групи в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір
мінімальної заробітної плати на момент виплати становив: з 1 вересня 2005 р. -
332 грн., з 1 грудня 2006 р. - 400 грн., з 1 квітня 2007 року - 420 гривень.
Судом встановлено, що відповідачем позивачу щорічна допомога на оздоровлення
сплачувалась таким чином: допомога за 2005 рік - 90 грн. (виплата здійснена у
листопаді 2005р.); 2006 рік - 90 грн. (виплата здійснена у червні 2006р.); 2007
рік - 90 грн. (виплата здійснена у лютому 2007р.).

Таким чином, судом було встановлено, що фактично за 2005 та 2007 роки
відповідачем було недоплачено позивачу суму щорічної разової грошової допомоги
у розмірі 2748,00 грн.

Суд відмовив в задоволені позовних вимог в частині перерахунку допомоги за
2006р. у зв'язку з тим, що дія Закону № 796-ХІІ в частині виплати компенсації і
допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006р.
зупинена.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме,
управління зазначило, що здійснювало виплати, керуючись Постановою КМУ № 562
від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Крім того, відповідач
наполягав на застосуванні ст.ст. 99, 100 КАС України стосовно пропуску
позивачем строку звернення до суду з позовом.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги УПСЗН.

Інші особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що
підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, його
визнано інвалідом 3 групи, що підтверджується відповідними посвідченнями.

Відповідно до абз. 3, 4 ч.4 ст.48 Закону № 796-ХП
щорічна допомога інвалідам
2 групи виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а інвалідам 3 групи - у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абз.7 ч.4 ст. 48 Закону № 796-ХП).

Відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2005 рік в розмірі 90 грн., за 2006 рік в розмірі 90 грн., за
2007 рік в розмірі 90 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Зазначеною
постановою № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної
допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи, інвалідам 3 групи постановою № 562 встановлена
допомога - 90 гривень.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України, яким встановлені розміри мінімальної
заробітної плати, а не постанова
№ 562.

У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік» розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги позивачу у
2007 році становив 400 грн.

Положення пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і
допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців
другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої,
частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого
частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від
№ 6-рп від 09.07.2007р.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу
грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 90 грн. за 2007 рік, - суд першої
інстанції обґрунтовано визнав неправомірними та стягнув з Управління праці та соціального захисту
населення Дзержинської міської ради Донецької області на корить позивача допомогу
на оздоровлення за 2007 рік у
розмірі 1510 грн.

Проте
висновки суду першої інстанції щодо стягнення з управління на користь позивач
допомоги на оздоровлення за 2005 рік з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК
України, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

В суді
першої інстанції (зокрема, а.с. 23-26) та в апеляційній скарзі відповідач
наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду,
передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

З позовом до суду ОСОБА_2. звернувся у жовтні 2007 року,
в той час як вимоги цієї особи стосуються виплати недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2005 рік, яка була сплачена ОСОБА_2. 08.11.2005
року.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виплата допомоги на оздоровлення є щорічною, тому про
порушення свого права, якщо позивач вважав своє право порушеним, він міг
дізнатися при виплаті допомоги за відповідний період. Незнання законодавства не
є поважною причиною пропуску такого строку. Будь-яких поважних причин для
поновлення строку звернення до суду позивачем не наведено.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Тому
пропуск такого строку є підставою для відмови в задоволені позову.

Суд першої інстанції помилково вважав можливим
застосовувати до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем положення
ст. 268 ЦК України.

Зазначеною нормою ЦК України встановлено, що позовна
давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом,
іншими ушкодженнями здоров'я або смертю.

Шкода в розумінні ЦК України визначається його ст.ст. 22,
23. Але зазначені норми не передбачають визначення в якості шкоди, ушкодження
здоров'я внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, цивільним кодексом визначено
нерозповсюдження позовної давності на вимоги про відшкодування шкоди у випадках
передбачених цим законом, тобто в межах цивільних правовідносин.

Відшкодування шкоди шляхом сплати суми на оздоровлення
передбачено спеціальним законом, а саме Законом України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Відповідно до преамбули цього закону, він визначає основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний
порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов
проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого
населення. Отже, до правовідносин, які регламентуються цим нормативно -
правовим актом не можуть застосовуватися положення цивільного кодексу.

Приймаючи до уваги те, що спеціальний закон, який регулює
правовідносини, що виникли між сторонами не містить приписів, які б не
обмежували право громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи
на звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність
застосовувати, передбачений процесуальним законом річний термін, а тому вважає
необхідним відмовити ОСОБА_2. у задоволенні позову в частині визнання дій
Управління праці та соціального захисту населення Дзержинської міської ради
Донецької області неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2005 рік.

Таким чином, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що
призвело до частково неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова
суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.п. 1,3 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст. 202, п.1 ч.1
ст. 205, ст. 206, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дзержинської міської
ради Донецької області - задовольнити частково.

Скасувати
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2007 року у
справі за № 2-а-6317/07 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального
захисту населення Дзержинської міської ради Донецької області в частині
визнання дій неправомірними протягом 2005 року та стягнення недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік у розмірі 1238 гривень.

Відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до Управління праці та соціального захисту
населення Дзержинської міської ради Донецької області в частині визнання дій
неправомірними та стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за
2005 рік в розмірі 1238 гривень.

В решті
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2007 року у
справі за № 2-а-6317/07- залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з моменту проголошення, а в разі складання в повному обсязі відповідно
до статті 160 цього Кодексу і проголошення вступної та резолютивної частин
постанови, з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Головуючий у 1 інстанції - Могильницький М.С.

Суддя-доповідач
- Ляшенко Д.В.

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

06
травня 2008 року м. Донецьк

справа
№ 22-а-2802/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка
Д.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Сіваченка І.В.

при секретарі за участю представника позивача

Літвіновій Л.О. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області

на постанову

Донецького окружного
адміністративного суду

від

04 грудня 2007 року

по адміністративній справі

№ 2-а-6317/07

за позовом

ОСОБА_2

до

Управління праці та соціального
захисту населення Дзержинської міської ради Донецької області

про

стягнення заборгованості
недоотриманої суми на оздоровлення в сумі 4058,00 грн., -

Керуючись
ст.ст. 195-196, п.п. 1,3 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст. 202, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області - задовольнити частково.

Скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04
грудня 2007 року у справі за № 2-а-6317/07 за позовом ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення Дзержинської міської ради Донецької
області в частині визнання дій неправомірними протягом 2005 року та стягнення
недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік у розмірі 1238
гривень.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до Управління праці та
соціального захисту населення Дзержинської міської ради Донецької області в
частині визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2005 рік в розмірі 1238 гривень.

В решті постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня
2007 року у справі за № 2-а-6317/07- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з моменту проголошення, а в разі складання в повному обсязі відповідно
до статті 160 цього Кодексу і проголошення вступної та резолютивної частин
постанови, з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий :

Судді :