Справа № 22а-897/2008
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2008-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий по 1-ій інст. Дутка В.В. Справа
№ 22а-897/08
Господарський суд Чернівецької обл. (№ 5/154) Рядок
статзвіту № 65
Доповідач: Шавель Р.М.
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2008 року м.Львів
Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого - судді Шавеля Р.М.,
суддів Кушнерика
М.П. та Олендера І.Я.,
при секретарі - Соколовській А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову господарського суду
Чернівецької обл. від 07.08.2007р. у справі за позовом Чернівецького обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємця /ПП/
ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій за нестворені
робочі місця для інвалідів, -
в с т а н о в и л а:
19.06.2007р. позивач Чернівецьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звернувся до господарського суду із позовною заявою,
в якій просить стягнути з відповідача ПП ОСОБА_1 суму
адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів
в розмірі 1900 грн. та пеню в сумі 37 грн. 05 коп. (а.с.3-4).
Постановою господарського суду Чернівецької обл. від 07.08.2007р. заявлений
Чернівецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів позов
задоволено, стягнуто з ПП ОСОБА_1 1900 грн. штрафних санкцій та 37 грн. 05 коп.
Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову господарського суду
оскаржив відповідач ПП ОСОБА_1, яка покликаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову господарського
суду та закрити провадження у справі.
Апелянт вказує, що позивач не відноситься до суб'єктів владних повноважень,
Положення про Фонд соціального захисту інвалідів не публікувалося і не є
законодавчим актом; господарським судом також не враховані вимоги постанови КМ
України № 70 від 31.01.2007р. та ч.7 ст.19 Закону України “Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні”, яка вступила в законну силу лише з
Також зазначає про те, що позивачем вона зареєстрована як роботодавець
18.04.2007р., за 2006 рік будь-яких заборгованостей перед Фондом соціального
захисту інвалідів вона не має (а.с.21-22).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну
скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до частини восьмої статті 69 Господарського кодексу /ГК/ України
підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до
закону кількість робочих місць для працевлаштування, зокрема інвалідів.
Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів
в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі
в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення
необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя
згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України № 875-XII
від 21.03.1991р. “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.
Згідно ст.19 Закону України № 875-ХІІ від 21.03.1991р. «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні»:
підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману
працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного
Підприємства, установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць
для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках
кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману
працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче
місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для
підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15
осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене
для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини
середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі,
організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій
інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на
момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Звіту
відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік по формі №
10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу в 2006
році становила 10 осіб; чисельність інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати у відповідача на робочих
місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України “Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні”, у цей період складає 1 особа, тоді
як інваліди у відповідача протягом 2006 році не були працевлаштовані (а.с.6).
Відповідно до розрахунку адміністративно-господарських санкцій за
невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування
інвалідів, сума адміністративно-господарських санкцій визначена в розмірі 1900
грн. (а.с.8), а також нарахована пеня за прострочення сплати вказаних санкцій у
розмірі 37 грн. 05 коп. (а.с.7).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з
того, що у звітному 2006 році відповідачем не було створено робоче місце для
працевлаштування інваліда; факт нестворення робочого місця для працевлаштування
інвалідів в межах нормативу, передбаченого ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»,
підтверджується наявними матеріалами справи (а.с.5, 6, 13).
При винесенні ухвали колегія суддів також враховує й те,
що відповідачем не вживалися жодні заходи, спрямованих на недопущення порушення
вимог ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні», останній не інформував органи
працевлаштування про наявність вільних робочих місць для працевлаштування
інвалідів та не просив вказані органи про направлення інвалідів для
Таким чином, із матеріалів справи та представлених позивачем доказів
вбачається бездіяльність та протиправність дій відповідача, його вина у
непрацевлаштуванні інваліда, що є складовими господарського правопорушення, ним
не здійснені всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського
правопорушення, а тому наявні правові підстави для застосування
адміністративно-господарських санкцій.
При вирішенні питання про правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій колегія суддів виходить із загальних норм
права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях
або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування
юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Оскільки роботодавець не вжив усіх
необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то
застосування адміністративно-господарських санкцій до нього за невиконання
нормативу робочих місць є законним, через що заявлений позов підлягає до
З огляду на викладене, у зв'язку з тим, що відповідач самостійно не сплатив
адміністративно-господарські санкції, тому слід визнати правомірним й
нарахування пені на суму 37 грн. 05 коп., яка підлягає стягненню.
Доводи апелянта про те, що у 2006 рік вона не була зареєстрована позивачем
як роботодавець, а тому обов'язок створювати у вказаний період робоче місця для
інваліда був відсутнім, спростовуються поданим відповідачем Звітом про
зайнятість та працевлаштування інвалідів (а.с.6); а покликання про те, що
позивач не відноситься до суб'єктів владних повноважень, не грунтується на
вимогах чинного законодавства.
Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів,
затвердженого постановою КМ України № 1434 від 26.09.2002р., Фонд є урядовим
органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та
соціальної політики і підпорядковується йому.
Згідно з пунктом 9 зазначеного Положення для реалізації покладених на Фонд
завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в
межах граничної чисельності його працівників.
Основним завданням Фонду, відповідно до пункту 3 цього Положення є, зокрема
контроль за виконанням роботодавцями нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, установленого Законом. Фонд також відповідно до
покладених на нього завдань здійснює контроль за сплатою роботодавцями
адміністративно-господарських санкцій і пені (підпункт 3 пункту 4 зазначеного
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і
повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують
висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів
не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254
КАС України, колегія суддів
Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову господарського
суду Чернівецької обл. від 07.08.2007р. залишити без задоволення, а згадану
постанову господарського суду - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного
місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Р.М.Шавель

Судді: М.П.Кушнерик

І.Я.Олендер