Справа № 22-а-4147/2008
Суддя: Бадахова Т.П.
Дата ухвалення: 2008-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2008 року
справа № 22-а-4147/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Бадахової Т.П.

суддів: Ханової Р.Ф. - доповідач
по справі

Дяченко
С.П.

при секретарі
судового засідання

Чурікової Я.О.

за участю представників:

від позивача:

не з”явився

від відповідача:

Цветова Н.В. за дов. 13 травня 2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління
Пенсійного фонду України в Совєтському районі м. Макіївки

на постанову Донецького окружного адміністративного
суду

від

3 березня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-2643/08 (суддя Горбенко К.П.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
Пенсійного фонду України в Совєтському районі
м. Макіївки Донецької області

про

зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 3 березня 2008 року частково задоволені позовні
вимоги ОСОБА_1, внаслідок чого визнані неправомірними дії Управління Пенсійного
фонду України в Совєтському районі м. Макіївки Донецької області, зобов'язано
Управління перерахувати позивачу пенсію з інвалідності відповідно до ст. ст.
49,50,54 п.4,67 п.3, 71 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та відповідно до
ч. 4 ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального
захисту” з 27 листопада 2007 року. В решті позовних вимог позивачу відмовлено.

Постанова, виходячи із приписів
спеціального Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року №
796-12 (з наступними змінами та доповненнями), вмотивована необхідністю їх
застосування у межах спірних відносин.

В
апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду
першої інстанції.

Позивач
у письмових запереченнях просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без змін.

Сторони
були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду
справи.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила
наступне.

Позивач належить (віднесений) до першої
категорії як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (арк. справи 8), має ІІ групу
інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 та довідкою серії
НОМЕР_3 і має право на державну та додаткову пенсію.

З 1 січня 2004 року набрав чинності
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 9
липня 2003 року №1058, який відповідно до його преамбули визначає принципи,
засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули Закону
України №1058-4 передбачено, що зміна умов і норм заальнообов”язкового державного
пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього
Закону.

Частиною 3 статті 4 Закону
України№1058-4 передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право вибору пенсійних виплат
передбачене статтею 10 Закону України №1058-4 і означає, що особі, яка має
одночасне право на різні види пенсії: за віком, по інвалідності, у зв”язку з
втратою годувальника, призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі,
яка має право на довічну пенсію,
призначається один із видів довічної пенсії за її вибором.

Абзац перший п.13 Прикінцевих
положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
передбачає, що у разі, якщо особа має право на отримання пенсії, у тому числі
відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ” призначається одна пенсія за
її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа
відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної
системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного
бюджету України.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (надалі спеціальний закон), оскільки відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Нормами статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми
розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1.

Частина перша та друга даної статті
передбачає призначення пенсії за бажанням громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але у всіх
випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за
роботу в зоні відчуження у наведених роках не може перевищувати 3,0 тис. грн.

Частина третя зазначеної статті (із змінами,
внесеними згідно із Законом № 3108-4 від 17 листопада 2005 року) визначає, що
обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва
чи захворювання (у спірних відносинах має місце захворювання) внаслідок
Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження проводиться на
загальних підставах відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” (загальний закон), у якому призначення пенсій по
інвалідності визначено розділом 4.

Частиною 1 статті 33 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” визначені розміри пенсії по
інвалідності залежно від групи інвалідності. Для інвалідів 2 групи такий розмір
складає 75 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28
цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 13
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інвалідам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується: інвалідам І групи- у розмірі 50 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІ групи - 40
процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІІ
групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Неврахування відповідачем зазначених змін стало однією з причин
невірного висновку щодо неможливості визначення мінімального розміру пенсії за
віком на рівні прожиткового мінімуму.

Зазначене посвідчує, що після внесення
змін у частину 3 статті 54 спеціального закону (17 листопада 2005 року),
обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами
загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в
залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального
закону.

Колегія судів не приймає посилання
відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1
частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною
третьою доповнена Законом України № 2505 від 25 березня 2005 року (набрав
чинності 31 березня 2005 року), тоді як частина третя статті 54 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” змінена Законом України від 17 листопада 2005 року №
3108-15 (набрав чинності 13 грудня 2005 року). Саме неврахування
відповідачем зазначених змін стало однією з причин хибного висновку щодо
неможливості застосування стосовно позивача норм абзацу 1 статті 28 загального
закону в частини визначення мінімального розміру пенсії за віком на рівні
прожиткового мінімуму.

Частина 4 статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по
2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Приписи зазначеної норми
співпадають з приписами пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1997 року № 523 (з наступними змінами
та доповненнями).

Посилання відповідача на частину 5 статті
54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою визначено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії
у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався
розміром 19 гривень 91 копійка, визначеним Кабінетом Міністрів України, зокрема
постановою № 1 від 3 січня 2002 року „Про підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного бюджету”, (а з 1 вересня 2004 року - 22 грн.
30 коп.), колегія судів не приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в
силу різного правового навантаження цих визначень неможливо. Якщо „порядок”
відповідає на питання „як, яким чином”, то „розмір” - „скільки”.

Наведена частина статті викладена із
змінами згідно із Законами України № 2532-12 від 1 липня 1992 року, та №
3285-12 від 17 червня 1993 року (в редакції Закону № 230/96 від 6 червня 1996 року),
тоді як частина третя, яка визначає обчислення і призначення пенсії по
інвалідності змінена Законом № 3108-15 від 17 листопада 2005 року (набрав
чинності 13 грудня 2005 року) і регулює безпосередньо правила обчислення пенсій
за нормами статті 54 спеціального закону.

Правовою підставою вимог є частина 3 статті
67 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” якою зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір
пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, у тому числі віднесеним
до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування
при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України „Про прожитковий мінімум” від 15 липня 1999 року №
966-14. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Статтею 62 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності
з 1 січня 2007 року („Урядовий кур'єр” від 23 грудня 2006 року), був
затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1
січня 2007 року - 380 гривень, з 1 квітня 2007 року - 387 грн., з 1 жовтня 2007
року - 395 грн.

Зазначена стаття була змінена Законом
України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій редакції з 28 березня
2007 року („Урядовий кур'єр” та „Голос України” від 28 березня 2007 року), якою
прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1
січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При
цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для
визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого
частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим
частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає
відповідно 410 грн. 06 коп.; 415
грн. 11 коп.

Таким чином, для позивача, як інваліда ІІ групи, особи,
постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії, розмір
державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених
розмірів.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції
посиланням на застосування у межах спірних відносин постанов Кабінету Міністрів
України, спростовується також приписами пункту першого та шостого статті 92
Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія
його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону, а також абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4,
пунктом 2 частини першої статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень
загального Закону якими передбачено що умови, норми та порядок пенсійного
забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що
до приведення законодавства України у відповідність із Законом (Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування), закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Правові засади формування та застосування
державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію
закріплених конституцією України та законами України основних соціальних
гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-3. Статтею 17 даного
Закону до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір
пенсії за віком. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні
державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути
нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 19 зазначає,
що виключно законами України визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний
захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній
життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та
закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У
рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею
22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційне розгляд справи і
ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що
конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24
Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є
виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України. Колегія суддів
погоджує висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування норм
спеціального закону у межах спірних відносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені
обставини справи та постанова прийнята з додержанням норм матеріального права,
окрім терміну перерахунку.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184,
195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного
фонду України в Совєтському районі м. Макіївки Донецької області на постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 3 березня 2008 року у справі № 2-а-2643/08 - задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 3 березня 2008 року у справі № 2-а-2643/08 -
змінити.

Визначити термін перерахунку з 1 грудня
2007 року.

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Вступна та резолютивна частини постанови
постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 13 травня
2008 року. Постанова у повному обсязі складена 13 травня 2008 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення. Постанова
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:
Т.П. Бадахова

Судді:
Р.Ф. Ханова

С.П. Дяченко

З
оригіналом згідно:

Суддя
Р.Ф.
Ханова