Справа № 2а-7/2008
Суддя: Самосьонок В.М.
Дата ухвалення: 2008-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

19 березня 2008
року Козельщинський
районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - голови суду - Самосьонок В.М.

при
секретарі - Шуліка Л.Г.

з
участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Козельщина цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Козельщинської райдержадміністрації і Управління Пенсійного фонду України в Козельщинську
районі «про призначення пенсії та
стягнення моральної шкоди у зв'язку з
неправомірними діями Управління праці та соціального захисту населення
Козельщинської райдержадміністрації та Управління пенсійного фонду України в
Козельщинському районі»,-

встановив:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся в районний суд з позовом до відповідачів - Управління праці та соціального захисту
населення Козельщинської райдержадміністрації та Управління пенсійного фонду України в Козельщинську
районі в якому прохав визнати дії Управління праці та соціального захисту
населення Козельщинської райдержадміністрації (далі Управління праці) і
Управління пенсійного фонду України в Козельщинському районі неправомірними (далі
Управління пенсійного фонду).

Зобов'язати
Управління пенсійного фонду призначити, перерахувати і виплатити йому пенсію як
інваліду війни відповідно посвідчення
інваліда війни з 2 березня 2007 року та в
подальшому виплачувати пенсію в цьому ж розмірі. Прохав стягнути з
Управління праці і Управління пенсійного фонду моральну шкоду по 2 500 грн. з
кожного і судові витрати.

В позові зазначав, що він працював на Чорнобильській станції
технічного обслуговування автомобілів обласного виробничого обєднання
«Київавтообслуговування» слюсарем з ремонту автомобілів 4-го розряду. Після
аварії на ЧАЕС в складі групи працівників станції в період з 1 по 30 червня
1986 року в м.Чорнобиль для ліквідації наслідків аварії, для демонтажу
обладнання СТО і вивозу ремфонду і обладнання в м.Бородянка і Київ, а також
виконував інші роботи. Режим роботи працівників станції визначався графіком
змінності, посвідченням про відрядження, які в архіві не збереглися.

15
квітня 1993 року йому було видано посвідчення ліквідатора Чорнобильської
катастрофи на ЧАЕС першої категорії НОМЕР_1. Згідно цього посвідчення він набув
право на пільгу і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 19.12.1991 року із змінами і
доповненнями.

2
березня 2007 року Управління праці видало йому посвідчення НОМЕР_2 інваліда
війни, де вказувалось, що він є інвалід 3-ї групи і має право на пільги
встановлені для інвалідів війни. Однак йому не виплачено пенсію з 2 березня
2007 року по даний час. На його звернення
в Управління пенсійного фонду він отримав відповідь, що підстав для
перерахунку пенсії як інваліду війни немає, поскільки посвідчення недійсне з
посиланням на те, що на час ліквідації аварії він не був військовослужбовцем.
Вважає дії Управління праці і Управління пенсійного фонду неправомірними,
поскільки відповідачами порушено право на соціальне забезпечення згідно
посвідчення.

Відповідно
до п.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» до інвалідів війни належать інваліди з числа військовослужбовців і
вільно найомного складу, які стали інвалідами внаслідок ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи, та мають пільги перелічені в ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Він як
військовослужбовці і громадяни вільнонайманого складу виконував рівнозначні
роботи по ліквідації наслідків аварії. Невиплата йому пенсії Управлінням пенсійного фонду порушує вимоги
ст..ст.24,8 Конституції України, а норми Конституції є нормами прямої дії.

23
серпня 2007 року близько 14 годин до нього додому приїжджали працівники
Управління праці і вимагали повернути посвідчення, як незаконно видане, вони
йому погрожували тим, що він не виграє справи в суді і інше. Була принижена
його честь і гідність чим завдано моральну шкоду, поскільки він інвалід ІІІ
групи і має слабкий стан здоров'я. Він оцінює моральну шкоду в сумі 2 500 грн.

Управління
пенсійного фонду не виплачуючи йому пенсію заподіяло йому також моральну шкоду,
яку він оцінює в сумі 2 500 грн.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримував і прохав повністю
задоволити його позов, поскільки він не
вимагав статусу інваліда війни, а Управління праці - працівник управління
запропонував встановити йому статус інваліда війни і позбавлення його
посвідчення порушує його права. Дійсно його на роботи в Чорнобиль направляло
підприємство в якому він працював, однак він виконував всі роботи, що і
військовослужбовці.

Представник
позивача ОСОБА_2 позов підтримувала і прохала позов задоволити в повному
обсязі, як доведений в судовому засіданні і не спростований відповідачами.

Представник
Управління праці Неджеря Т.І. позов не визнала і пояснила, що посвідчення
позивачу було видано помилково, поскільки таке посвідчення видавалось вперше.
Коли помилка була виявлена, працівники Управління праці прохали повернути
посвідчення і позивачу було роз'яснено п.1ст.7
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», тому з боку працівників не було допущено грубощів і некоректної
поведінки відносно позивача. Працівник який помилково видав посвідчення
інваліда війни притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Представник
Управління пенсійного фонду Гончар Л.В. позов не визнала і пояснила, що пенсія
позивачу була управлінням нарахована і пенсійна справа була направлена в м.
Полтаву в Головне управління пенсійного фонду для перевірки правильності
нарахування пенсії, яке встановило, що позивач не надав документів про
залучення його Цивільною обороною для ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, крім того він не являвся на той час військовослужбовцем,
тому не має статусу інваліда війни.

Суд,
вислухавши позивача, представника позивача, представників відповідачів,
свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Із
посвідчення НОМЕР_1 вбачається, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Згідно
вкладки ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії
(а.с.10).

Посвідчення
інваліда війни ІІІ групи НОМЕР_2 видано позивачу 2 березня 2007 року (а.с.10).

Із
виписки з наказу №168-А від 12.06.1986 року вбачається, що ОСОБА_1 було відряджено в м.Чорнобиль з 01 по 30
червня 1986 року об'єднанням «Київ автотехобслуговування» для демонтажа
обладнання Чорнобильської СТО і вивозу рем фонду (а.с.24).

Згідно
довідки МСЕК від 31.07.1997 року позивачу визначена третя група інвалідності
пов'язана з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС (а.с.28).

Відповідно
до ч.2п.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в редакції від 15.12.2005 року, до інвалідів війни
належать також інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого
складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або
захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків
військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронтів інші періоди, з
ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, з участю у
військових навчаннях, іншими ураженнями ядерними матеріалами.

Судом
встановлено, що позивач приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС за
відрядженням об'єднання «Київ автотехобслуговування».

Згідно
ст.7п.9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» до інвалідів належать інваліди також із числа осіб залучених до складу
Формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань,
пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Позивачем не надано
суду доказів про те, що він залучався для ліквідації наслідків катастрофи через
зборні пункти військомату або до складу Формувань Цивільної оборони, тому на
час помилкової видачі посвідчення у позивача не було документального
підтвердження статусу інваліда війни, а тому дії Управління праці і Управління
пенсійного фонду відповідали вимогам Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту». Підстав для задоволення позову суд не вбачає.

З
урахуванням викладеного, керуючись ст.7п.9, ч.2п.1ст.7 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст..ст.71, 72, 159,
160, 161 КАС України, суд. -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Козельщинської
райдержадміністрації та Управління
пенсійного фонду України в Козельщинську районі «про призначення
пенсії та стягнення моральної шкоди у
зв'язку з неправомірними діями
управління праці та соціального захисту населення Козельщинської райдержадміністрації
та Управління пенсійного фонду України в Козельщинському районі» відмовити.

На
постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного
адміністративного суду через Козельщинський районний суд протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів
з дня проголошення постанови.

Головуючий: підпис:

Голова
Козельщинського

районного суду: В.М.Самосьонок