Справа № 22а-1615/2008
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2008-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції суддя
Шевченківський районний суд міста
Львова, справа № 2А-75/07
у 2-й інстанції суддя Яворський І.О.
рядок статзвіту № 57
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2008 року
Справа № 22а-1615/08(4891/07) м. Львів

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.

суддів: Любашевського
В.П.

Довгополов О.М.

при секретарі:
Поврознику Д.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головної Державної інспекції
на автомобільному транспорті на постанову Шевченківського районного суду міста
Львова від 28 серпня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головної
Державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту і
зв”язку України про поновлення строку позовної давності, скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т
А Н О В И Л А :

08 червня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в
якому просив зобов'язати Головну Державну інспекцію на автомобільному
транспорті Міністерства транспорту і
зв'язку України скасувати наказ №143-ВК/13 від 21 січня 2006 року, яким
позивачу затримано до одного року присвоєння чергового рангу або призначення на
вищу посаду. З адміністративного позову вбачається, що у квітні 2005 року було
створено Територіальне Управління Головної Державної інспекції на
автомобільному транспорті у Львівській області. Зазначене управління не є
самостійною юридичною особою, а структурним підрозділом Головної Державної
інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту і зв'язку. 04
травня 2005 року позивача було прийнято на посаду заступника начальника відділу
державного контролю вказаного вище
управління, тобто на посаду, яка відноситься до категорії державних
службовців. Згідно наказу Головної Державної інспекції на автомобільному
транспорті від 31 січня 2006 року №143-ВК/13 ОСОБА_1, заступнику начальника
відділу державного контролю за несумлінне виконання своїх посадових обов'язків
- затримано до одного року присвоєння чергового рангу або призначення на вищу
посаду. З наказу вбачається, що за результатами перевірки від 14.12.2005 року
територіального управління Головавтотрансінспекції у Львівській області було
виявлено ряд недоліків у частині виконання управлінням функцій з ліцензування,
що призвело до допущення грубих порушень чинного законодавства. Даним наказом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попереджено, що у разі подальшого неналежного виконання
своїх посадових обов'язків, їх буде звільнено із займаних посад відповідно до
чинного законодавства.

Постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2006
року позов ОСОБА_1 до Головної Державної інспекції на автомобільному транспорті
Міністерства транспорту і зв'язку України, третьої особи Територіального
управління Головної Державної інспекції на автомобільному транспорті у
Львівській області про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної
відповідальності від 31 січня 2006 року задоволено. Скасовано наказ начальника
Головної Державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства
транспорту та зв'язку України від 31 січня 2006 року №143-ВН/13 в частині п.3
стосовно ОСОБА_1 про затримання до одного року присвоєння чергового рангу або призначення
на вищу посаду, як незаконний. Суд першої інстанції, зокрема, вказав, що у
наказі про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1, не конкретизовано,
яке саме порушення вчинив ОСОБА_1

Згадана постанова суду першої інстанції оскаржена 29.11.2006 року Представником Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті до Апеляційного суду Львівської області.

02 квітня 2007 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Львівської області
апеляційну скаргу Територіального управління Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області задоволено
частково. Постанову Шевченківського районного суду міста Львова від 17 жовтня
2006 року скасовано через порушення норм процесуального права та справу направлено на новий розгляд до того
ж суду у колегіальному складі суддів. Колегія суддів, зокрема, вказала на
порушення судом першої інстанції процесуального законодавства - ч.1 ст.24 КАС
України.

01 листопада 2006 року позивач подав до Шевченківського районного суду
позовну заяву, в якій просив поновити його на посаді заступника начальника
відділу державного контролю «Територіального управління» Головної Державної
інспекції на автомобільному транспорті у Львівській області, скасувавши наказ №321-ВК/13
від 14 березня 2006 року; стягнути з Головної Державної інспекції на автомобільному транспорті
Міністерства транспорту і зв'язку України в його користь орієнтовно 700 гривень
його середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 березня 2006 року по
день подачі позовної заяви. У позові ОСОБА_1 вказував, що наказом №321-ВК/13
від 14 березня 2006 року його було звільнено з роботи з 15 березня 2006 року за
систематичне невиконання без поважних причин своїх посадових обов'язків згідно
п.3 ст.40 КЗпП України.

Постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 28 серпня 2007
року позов задоволено. Поновлено строк позовної давності. Скасовано наказ
начальника Головної Державної інспекції на автомобільному транспорті
Міністерства транспорту і зв'язку України від 31 січня 2006 року №143-ВН/13 у
частині п.3- притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді
затримання до одного року присвоєння чергового рангу або призначення на вищу
посаду як незаконний. Скасовано наказ Головної Державної інспекції на
автомобільному транспорті Міністерства транспорту і зв'язку України від 14
березня 2006 року за №321-ВК/13.Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника
начальника відділу державного контролю Територіального управління Головної
Державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту і
зв'язку України з 15 березня 2006 року. Стягнуто з головної Держінспекції на
автомобільному транспорті Міністерства транспорту і зв'язку України в користь
ОСОБА_1 16 257 гривень 22 копійки - відшкодування заробітку за час вимушеного
прогулу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача двічі було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності за виконання ним обов'язків, що не були на
нього покладені. Мається на увазі, вказується у постанові, виявлені недоліки в
роботі, пов'язаній з ліцензуванням, незважаючи на те, що позивач працював заступником начальника
зовсім іншого відділу. При видачі наказу про звільнення позивача з роботи,
відповідачем не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна
ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку Головною
Державною інспекцією на автомобільному транспорті.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин
справи та правильність їх юридичної оцінки в судовому рішенні, заслухавши осіб,
що приймають участь у розгляді справи. Суддю доповідача, колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про
безпідставність апеляційної скарги і
законність рішення суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів враховує наступне:

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, згідно яких
ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах,
в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До
адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи Законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

На підставі ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом
на підставі пояснень, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,
або з власної ініціативи.

У відповідності до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 було прийнято на
роботу на посаду заступника начальника відділу державного контролю. Тому, в
його посадові обов'язки не входило
виконання функцій з ліцензування суб'єктів підприємницької діяльності. Відділ
ліцензування не підпорядкований заступнику начальника відділу державного
контролю і тому цей відділ не
виконує функцій ліцензування.

Відповідно до Положення про відділ ліцензування Територіального управління
начальник відділу ліцензування несе
персональну відповідальність за несвоєчасне та неякісне виконання покладених на
відділ завдань.

Згідно ст.14 ч.1 Закону України «Про державну службу», дисциплінарні
стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання службових
обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за
вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує орган, в
якому він працює.

Накази повинні бути чіткими і зрозумілими, а з наказу про притягнення
ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не вбачається, за яке саме порушення
його покарано.

Судом правильно поновлено строк позовної давності, так як у матеріалах
справи є всі докази своєчасності звернення ОСОБА_1 до суду з питання визнання
незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності на
підставі перевірки від 14 грудня 2005 року.

На підставі ст.40 п.3 КЗпП України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку
його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у
випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення.

Колегія суддів констатує той факт, що ОСОБА_1 було двічі притягнуто до
дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання ним обов'язків, які не
були на нього покладені трудовим
договором. Аналіз наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності, дає підстави твердити про наявні порушення у роботі відділу з
питань ліцензування, а не про недоліки в роботі відділу, де працював ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що ніякого відношення до роботи відділу ліцензування
територіального управління Головної Державної інспекції на автомобільному
транспорті позивач не мав, так як згідно наказу про прийняття на роботу,
працював заступником начальника відділу державного контролю.

Судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права,
зокрема, статтю 235 КЗпП України.

З врахуванням викладеного вище,судом першої інстанції прийнято законне
рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм
процесуального права.

Рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи,
підтверджених тими доказами, які були
наявні у матеріалах справи та перевірені і оцінені під час розгляду справи.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1, 206 КАС України,
колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головної Державної
інспекції на автомобільному транспорті
залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Львова від 28 серпня 2007
року залишити без змін.

Дана ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до касаційної інстанції - Вищого адміністративного
Суду України протягом одного місяця з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя-доповідач
І.О.Яворський

Суддя
О.М.Довгополов

Суддя
В.П.Любашевський