Справа № 3/212
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

14 год. 45 хв.

01.04.2008 р.
№ 3/212

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі судді Блажівської Н. Є. при секретарі
Серпутько Т. С.

за
участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 27.02.2007)

від
відповідача: не
з'явився

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

за
позовом

ОСОБА_2
(надалі -Позивач)

до

Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України (надалі -Відповідач)

про

визнання
частини постанови такою, що не відповідає вимогам закону

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в
судовому засіданні 1 квітня 2008 року проголошено вступну та резолютивну
частини Постанови.

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_2
звернувся з адміністративним позовом до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання частини 3 пункту 6.4.2 постанови
правління Фонду від 27 квітня 2007 року № 24 «Про затвердження порядку
призначення, перерахування та проведення страхових виплат»такою, що не
відповідає частині 2 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23 вересня 1999 року за
№ 1105-ХІV.

Свої
позовні вимоги позивач обґрунтовує тим,
що відповідно до статті 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності»він є особою, яка підлягає
загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, тобто, застрахованим.
Згідно частини 2 статті 29 вказаного Закону Фонд зобов'язаний щорічно з 1
березня запроваджувати перерахунок щомісячних страхових виплат, у разі
зростання в попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях
національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань
статистики. Відповідач же запроваджував перерахування щомісячних страхових
виплат на підставі коефіцієнтів зростання реальної середньої заробітної плати у
галузях національної економіки та видавав з цього приводу постанови правління
Фонду, у яких запроваджувався коефіцієнт росту реальної середньої заробітної
плати у галузях національної економіки. Таким чином, Позивач стверджує, що
Відповідач самостійно змінив термін вказаний у частині 2 статті 29 Закону
«середня заробітна плата» на термін «середня реальна заробітна плата»,
що потягло за собою зменшення нарахованих Позивачу страхових виплат.

Позивач
зазначає про те, що в порушення статті 124 Конституції України, правлінням
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України була прийнята постанова «Про затвердження
Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат»за № 24, яка
зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за №
715/13982. В частині 3 пункту 6.4.2 вказаної постанови зазначені коефіцієнти
підвищення страхових виплат у 2002 році - 1,193; у 2003 році - 1,182; у 2004
році - 1,152; у 2005 році - 1,238; у 2006 році - 1,203; у 2007 році - 1,183, які
відрізняються від даних Держкомстату України про зростання середньої заробітної
плати у галузях національної економіки.
Таким чином, правління Фонду намагається узаконити коефіцієнти зростання реальної середньої заробітної
плати, нехтуючи при цьому частиною 2 статті 29 Закону №1105-ХІУ.

Крім
цього, Позивач стверджує, що вказавши у частині 3 пункту 6.4.2. оскаржуваної
постанови, коефіцієнти зростання реальної середньої заробітної плати за період
з 2002 по 2007 роки, правління Фонду, тим самим, надало зворотної сили своїй
постанові, а отже, безпосередньо порушила статтю 58 Конституції України та
рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року, по справі №
1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових
актів).

Відповідач
проти позову заперечує, посилаючись на те, що висновок Позивача про неправильне
здійснення Відповідачем перерахування сум щомісячних страхових виплат і
порушення вимог частини 2 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»не відповідає
дійсності. При цьому Відповідач посилається на положення частини 2 статті 29
вищевказаного Закону та стверджує, що у відповідності до вказаної норми
перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться не на коефіцієнт
зростання середньої заробітної плати, а у разі зростання у попередньому
календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки.
Отже, чинне законодавство у сфері загальнообов'язкового державного соціального
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності лише визначає підставу (зростання у
попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях
національної економіки) із настанням якої виникає обов'язок Фонду
перераховувати суми щомісячних страхових виплат. При цьому Закон не визначає,
який коефіцієнт повинен застосовуватися при проведені перерахування сум щомісячних
страхових виплат у разі зростання у попередньому календарному році середньої
заробітної плати.

Відповідач
зазначає про те, що Державний комітет статистики України розраховує та публікує
показник зміни (індекс) реальної заробітної плати, яка розраховується шляхом
ділення індексу нарахованої номінальної заробітної плати (без урахування
податків та обов'язкових платежів) на індекс споживчих цін, тобто індекс
реальної заробітної плати враховує вплив змін цін. Твердження ж Позивача, що
для перерахунку необхідно застосовувати коефіцієнти 1,352; 1,21; 1,228; 1,275;
1,367; 1,292 є безпідставними, це коефіцієнти середньомісячної номінальної
заробітної плати, а не коефіцієнти середньої заробітної плати, як зазначає
Позивач. Отже, Позивач вимагає застосовувати для перерахунку коефіцієнти
середньомісячної номінальної заробітної плати, застосування яких не обумовлено
жодним із правових документів.

Крім
того, Відповідач посилається на те, що Правління Фонду не надавало зворотної
дії Порядку, оскільки підвищення страхових виплат проводилось на коефіцієнти
відповідно до постанов правління Фонду у 2002 році - 1,193; у 2003 році -
1,182; у 2004 році - 1,152; у 2005 році - 1,238; у 2006 році - 1,203; у 2007
році - 1,183; що згодом було зазначено в «Порядку призначення, перерахування та
проведення страхових виплат»затвердженого постановою правління Фонду від 27
квітня 2007 року. № 24, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22
червня 2007 р. за № 715/13982.

З
урахуванням викладеного Відповідач просить відмовити Позивачу у задоволені
позову.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши пояснення представників Позивача та
Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до
наступних висновків:

Спірні
правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності», Законом України «Про
податок з доходів фізичних осіб», Декретом Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», Законом України «Про оплату праці», Порядком призначення
та здійснення страхових виплат потерпілим (членам їх сімей), узгодженого з
Міністерством праці та соціальної політики України й затвердженого постановою
правління Фонду соціального страхування під нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 31 січня 2002 року № 7.

27
квітня 2007 року Правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України прийнята постанова N 24 «Про затвердження Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових виплат», яка зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982.

Пункт
6.4.2 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат,
затвердженого вказаною вище постановою Правління Фонду (надалі - Порядок),
визначено порядок перерахування розміру щомісячних страхових виплат у разі
зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях
національної економіки.

Вказаним
пунктом передбачено, що щомісячні страхові виплати особам, які мають на це
право, перераховуються з 1 березня на коефіцієнт підвищення страхових виплат,
що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування від нещасних
випадків.

Частина
3 пункту 6.4.2 Порядку (спірна норма)
визначає коефіцієнти підвищення страхових виплат у відповідних роках, а
саме 2002 році - 1,193, у 2003 році - 1,182, у 2004 році - 1,152, у 2005 році -
1,238, у 2006 році - 1,203, у 2007 році - 1,183.

Спір
між Сторонами виник на підставі того, що Позивач стверджує, що визначені в
частині 3 п 6.4.2 Порядку коефіцієнти за 2002-2007 роки є показниками «реальної
середньої заробітної плати», а в частині 2 статті 29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яка передбачає здійснення перерахунку щомісячних страхових
виплат, йдеться про «середню заробітну плату», яка не є тотожною поняттю
«реальна середня заробітна плата».

Відповідно
до частини 1 статті 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності»(надалі -Закон, базовий
Закон) страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування
під нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі
статуту, який затверджується її правлінням.

Частиною
2 статті 16 вказаного Закону передбачено, що безпосереднє управління Фондом
соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та
виконавча дирекція.

Згідно
з положеннями статті 17 Закону правління Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, зокрема, спрямовує і контролює діяльність виконавчої
дирекції Фонду та її робочих органів, затверджує Інструкцію про порядок
перерахування, обліку та витрачання страхових коштів, погоджену з Національним
банком України і спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади,
інші нормативні документи, що регламентують внутрішню діяльність Фонду.

Рішення
правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов'язковим для
виконання всіма страхувальниками та застрахованими.

Відповідно
до частини 1 статті 28 Закону страховими виплатами є грошові суми, які згідно
із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання
страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із щомісячної
страхової виплати.

Частиною
2 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності»передбачено, що перерахування сум
щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому
календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки
за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке
перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше
сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Суд
вважає за необхідне зазначити, що закон визначає порядок проведення
перерахування сум щомісячних страхових виплат не на коефіцієнт зростання
середньої заробітної плати, а у разі зростання у попередньому календарному році
середньої заробітної плати. Таким чином законодавством визначена підстава, з
якої випливає обов'язок Фонду провести перерахунок сум щомісячних страхових
виплат.

Органами
статистики дана величина зростання доводиться у вигляді двох коефіцієнтів -
коефіцієнта середньомісячної номінальної заробітної плати та коефіцієнта
середньомісячної реальної заробітної плати. Законодавство ж України не
визначає, який саме показник повинен застосовуватись при здійсненні перерахунку
сум щомісячних страхових виплат.

Відповідно
до статті 27 вищенаведеного закону державний нагляд у сфері страхування від
нещасного випадку здійснюють спеціально уповноважені центральні органи
виконавчої влади, а саме - Міністерство праці та соціальної політики України,
відповідно до листа якого від 13 березня 2002 року № 20-155 підвищення
страхових виплат повинно забезпечити збереження купівельної спроможності
доходів потерпілих та членів їх сімей. Збереження рівня купівельної
спроможності населення відбувається, коли співвідношення між сумами страхових
виплат та основним соціальним стандартним прожитковим мінімумом не змінюється.

Застосування
коефіцієнту зростання середньомісячної реальної заробітної плати у галузях
національної економіки пояснюється тим, що Державний комітет статистики України
розраховує та публікує показник зміни (індекс) реальної заробітної плата, яка
розраховується шляхом ділення індексу нарахованої номінальної заробітної плати
на індекс споживчих цін, тобто індекс реальної заробітної плати враховує вплив
змін цін і відображає зростання купівельної спроможності.

Згідно
з підпунктами 4.4.2 - 4.4.4 Порядку призначення та здійснення страхових виплат
потерпілим (членам їх сімей), узгодженого з Міністерством праці та соціальної
політики України й затвердженого постановою правління Фонду соціального
страхування під нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України від 31 січня 2002 року № 7 (діючого на час виникнення спірних відносин
щодо визначення коефіцієнтів) при проведенні перерахування щомісячних страхових
виплат з 1 березня кожного року середньомісячна заробітна плата підлягає
коригуванню. При цьому відкоригована середньомісячна заробітна плата не може
перевищувати встановлену на дату настання права на перерахування максимальну
величину (граничну суму) заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові
внески до Фонду.

Перерахування
щомісячних страхових виплат проводиться з урахуванням вимог абзацу 3 частини 1
статті 34 базового Закону, а саме у разі коли потерпілому одночасно із щомісячною
страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у зв'язку з одним і тим
самим нещасним випадком, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний
заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума
перерахованої щомісячної страхової виплати та пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (станом на 1
березня відповідного року) обмежується відкоригованим середньомісячним
заробітком потерпілого.

При
перерахуванні щомісячних страхових виплат з 1 березня для коригування
середньомісячної заробітної плати застосовується коефіцієнт, на який
перераховуються щомісячні страхові виплати потерпілим (членам їх сімей) за
рішенням правління Фонду.

Аналогічна
норма міститься й у новій редакції Порядку призначення та здійснення страхових
виплат застрахованим особам (членам їх сімей). затвердженого постановою Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24, згідно з підпунктами 3.4.4 та
3.8.2 якого розмір щомісячної страхової виплати встановлюється з урахуванням
коефіцієнтів перерахування, які встановлюються правлінням Фонду щороку з 1
березня; перерахування розміру щомісячної страхової виплати проводиться
виходячи з відкоригованої заробітної плати на коефіцієнт підвищення страхових
виплат, затверджений правлінням Фонду соціального страхування від нещасних
випадків.

Вказаний
Порядок призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам
їх сімей) затверджено відповідно до базового Закону, в який внесено зміни
Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, що набрав чинності 20 березня
2007 року, відповідно до яких пункт 7 частини 7 статті 17 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності»доповнено абзацом одинадцятим та визначено
повноваження правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків щодо
затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

З
матеріалів справи вбачається, що встановлені в частині 3 пункту 6.4.2 Порядку
коефіцієнти перерахування щомісячних страхових виплат відповідають визначеним
постановами правління Фонду: від 14 березня 2002 року №5 (на коефіцієнт 1,193),
від 4 березня 2003 року № 3 (на коефіцієнт 1,182), від 24 лютого 2004 року № 5
(на коефіцієнт 1,152), від 28 лютого 2005 року № 3 (на коефіцієнт 1,238), від 6 березня 2006 року № 3 (на коефіцієнт
1,203), від 28 лютого 2007 року № 9 (на коефіцієнт 1.183), у кожній з яких
зазначено, що такий коефіцієнт взято за даними Державного комітету статистики
України.

Таким
чином, визначення в частині 3 п. 6.4.2 Порядку коефіцієнтів ґрунтується на
вимогах закону.

Постанови
правління Фонду від 14 березня 2002 року № 5, від 4 березня 2003 року № 3, від
24 лютого 2004 року № 5, від 28 лютого 2005 року № 3, від 6 березня 2006 року № 3, від 28 лютого
2007 року № 9 носять характер одноразового застосування і в даний час не діють.

Постанова
Правління Відповідача «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та
проведення страхових виплат" від 27 квітня 2007 року N 24 не застосовує
термін «реальна середня заробітна плата», а лише конкретизує частину 2 статті
29 Закону і визначає механізм перерахування розміру щомісячної страхової
виплати.

Посилання
Позивача на той факт, що постанови Правління Відповідача про перерахування сум
щомісячних страхових виплат потерпілим за 2002-2003 роки визнані недійсними
постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 червня 2005 року,
залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 06
вересня 2006 року, не впливає на висновки суду щодо предмету розгляду цієї
справи.

Вимога
Позивача щодо необхідності застосування до перерахунку коефіцієнтів 1,352;
1,210; 1,228; 1,275; 1,367; 1,292 суд вважає безпідставними. Державний комітет
статистики України розраховує та публікує ряд показників заробітної плати, які
різніться методом розрахунку та методологією використання. 1,352; 1,210; 1.228;
1,275; 1,367; 1,292 - це коефіцієнти середньомісячної номінальної заробітної
плати, а не коефіцієнти середньої заробітної плати, як стверджує Позивач в
позовній заяві (листи Державного комітету статистики України від 22 лютого 2007
року № 9/3-9/51, від 27 січня 2006 року № 9/3-9/25, від 11 лютого 2005 року №
09/2-2-9/55, від 19 лютого 2004 року № 6-2-9/71)

Отже, Позивач
вимагає застосовувати для
перерахунку коефіцієнти
середньомісячної номінальної заробітної плати (1,352; 1,21; 1,228; 1,275;
1,367; 1,292), застосування яких не обумовлено жодним із правових документів.

Посилання
Позивача на той факт, що спірною постановою встановлено її зворотну дію в часі,
судом не приймається до уваги, оскільки частина 3 пункту 6.4.2 Порядку лише фіксує
розміри коефіцієнтів підвищення страхових виплат у 2002-2007 роках, які вже
були раніше встановлені постановами правління Фонду від 14 березня 2002 року №
5, від 4 березня 2003 року № 3, від 24 лютого 2004 року № 5, від 28 лютого 2005
року № 3, від 6 березня 2006 року № 3,
від 28 лютого 2007 року № 9, та не встановлює обов'язок перерахування страхових
виплат за вказаний (минулий) період.

Відповідно
до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За
змістом частини 2 статті 19 Конституції України та пункту 1 частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства України оцінка законності акта
здійснюється шляхом перевірки його відповідності законодавству, чинному на час
його прийняття.

Таким
чином, підставами визнання нормативно-правового акту таким, що не відповідає
правовому акту вищої юридичної сили є невідповідність його повністю або в
окремій його частині вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом
компетенції органу, який видав цей акт.

У
відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи Позивача є необґрунтованими, а тому в задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

На
підставі вищевикладеного, керуючись статтями 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста
Києва -

П О С Т А Н О В И В

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова
відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н. Є. Блажівська