Справа № 2-а-17/2008
Суддя: Литвин О.В.
Дата ухвалення: 2008-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-17/2008
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
березня 2008 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі :

головуючого
- судді Литвина О.В.

при секретарі
- Божок Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Рокитне
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Рокитнянської райдержадміністрації

про стягнення недоотриманих сум щорічної допомоги на
оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду, позивач посилається, що вона являється інвалідом ІІ
групи з 2003 року. Інвалідність спричинена захворюванням, пов»язаним з
наслідками аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст.. 48 ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на щорічну допомогу на оздоровлення
в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Виплату даної допомоги проводить
відповідач. Зазначає, що на даний час відповідачем, вказана допомога за 2003
рік не виплачена взагалі, а за 2004 рік виплачена в сумі 26-70 грн., за 2005 рік - 120-00 грн., за 2006 рік -
120-00 грн, а всього 266-70 грн. Зазначає, що при обрахуванні допомоги на
оздоровлення мала бути братися до уваги мінімальна заробітна плата при виплаті за 2003 рік - 185-00 грн., за
2004 рік - 237-00 грн, за 2005 рік - 332-00 грн, за 2006 рік - 366-00 грн..
Разом з тим розмір виплаченої їй суми допомоги не відповідає вказаним розмірам
мінімальної заробітної плати, а тому вона звернулася до відповідача з проханням
провести нарахування та виплату допомоги, проте останній своїм листом їй відмовив. Вважає дії відповідача протизаконними та просить
стягнути з нього на свою користь 5333-30
грн. недоотриманих нею сум грошової допомоги на оздоровлення за 2003-2006 роки.

Будучи належним чином повідомленим, позивач в судове засідання не з»явився
та подала заяву, якою позов підтримала
та просила розглянути справу у її відсутності.

Не направив свого представника у судове засідання і відповідач, будучи
належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, направивши
натомість до суду заяву, якою позов не визнав та просив розглянути останній у
відсутності його представника.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач одержує допомогу як потерпіла
від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом ІІ групи та перебуває на
обліку з 05.12.2003 року. Інвалідність спричинена захворюванням, пов»язаним з
наслідками аварії на ЧАЕС. Відповідачем проводилися нарахування та виплата
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, що передбачено ст..48 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”. На даний час відповідачем, вказана допомога за 2003 рік не виплачена взагалі, а за 2004
рік виплачена в сумі 26-70 грн., за 2005
рік - 120-00 грн., за 2006 рік - 120-00 грн, а всього 266-70 грн.. Зазначена
допомога на оздоровлення виплачена в тих розмірах, які встановлені постановою
КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період до 2005 року, та
постановою КМ України від 12.07.2005
року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період з 2005 року.

Викладене підтверджується наявними у
справі та оглянутими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є:

§ Посвідчення
особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на ім.»я
позивача;

§ Копія вкладки НОМЕР_1 до посвідчення
громадянина (ки), який (яка) постраждав (ла) внаслідок Чорнобильської
катастрофи;

§ Копія довідки МСЕК сер. КИО-1 № 189196;

§ Довідка відповідача №78 від 11.12.2007 року;

§ Лист відповідача № 07-29-1185 від 11.12.2007
року.

Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачені нарахування та
виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам першої і другої групи, а
також учасникам ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС 2 категорії в розмірі п”яти
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати. Обов»язок по нарахуванню та виплаті такої допомоги покладено
на органи соціального захисту населення по місцю проживання громадян.

Суд частково погоджується з позицією відповідача щодо невизнання позову,
тобто що вимоги останнього є необґрунтованими з наступних міркувань.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України
у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента
України.

Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами КМ
України, суперечить вимогам ст.48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 1 ЗУ «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003
рік» встановлено з 1 січня 2003 року розмір мінімальної заробітної плати 185
грн. на місяць. Статтею 1 ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2003 рік» встановлено з 1 грудня 2003 року розмір мінімальної
заробітної плати 205 грн. на місяць.

Статтею 89 ЗУ «Про
Держаний бюджет України на 2004 рік встановлений з 1 січня 2004 року розмір
мінімальної заробітної плати 205 грн. на місяць, з 1 вересня 2004 року 237 грн. на місяць.

Статтею 83 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2005 рік” установлений з 1 січня 2005 року розмір
мінімальної заробітної плати в сумі 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня
2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн.

Статтею 82 ЗУ “Про Державний бюджет
України на 2006 рік” встановлений з 1 січня 2006 року розмір мінімальної
заробітної плати в сумі 350 грн. на місяць, з 1 липня 2006 року - 375 грн. на
місяць, з 1 грудня 2006 року 400 грн. на
місяць.

Вказані Закони не мали обмежень щодо
застосування ст.48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка передбачає право позивача
на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Зважаючи, що закони України мають вищу юридичну силу над урядовими
нормативними актами, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору
підлягають застосуванню саме положення ст.48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та
положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати, а не постанови КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та від 12.07.2005 року за №
562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.4 ст.9 КАС України в тім, що у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Враховуючи наведене суд знаходить
неправомірними дії відповідача в частині відмови у нарахуванні та виплаті
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, що визначений ст..48 ЗУ
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та приходить до висновку, що остання має бути
стягнута з відповідача на користь позивача, виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати у 2004 році - 237-00 грн., у 2005 році - 332-00 грн.. Всього
позивачу підлягало до нарахування та виплати у 2004 році - 1185-00 грн., у 2005
році - 1660-00 грн., а всього за весь період позовних вимог - 2845 грн.
Враховуючи суму добровільно виплаченої позивачу допомоги розміром 146,70 грн.,
до примусового стягнення з відповідача підлягає сума розміром 2698,30 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення допомоги за 2003 рік суд вважає
неправомірними оскільки вона перебуває на обліку з 05.12.2003 року.

Суд не знаходить підстав для обговорення питання про пропущення позивачем
строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, оскільки на цьому
не наполягав відповідач.

На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від
сплати судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст.19, 113 Конституції України, ст.48, 62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст.ст.6, 9, 17, 89, 99, 100,
158-163 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Рокитнянської райдержадміністрації про стягнення
недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту
населення Рокитнянської райдержадміністрації про відмову у проведенні
перерахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Рокитнянської районної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1, 2698-30 грн.
недоотриманої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Звільнити позивача від сплати судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного
суду через Рокитнянський районний суд протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана до суду протягом десяти
днів з дня проголошення постанови.

Суддя