Справа № 22-а-1406/2008
Суддя: Шаптала Н.К.
Дата ухвалення: 2008-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-1406/08
донецький апеляційний адміністративний
суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2008 рік місто Донецьк

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Шаптала Н.К.

суддів апеляційного суду: Ляшенка
Д.В., Колеснік Г.А.

при
секретарі судового засідання: Безруковій В.М.

З участю сторін: позивача ОСОБА_1, представника відповідача
Климента К.О.;

розглянувши
апеляційну скаргу

Управління
праці та соціального захисту населення Селидівської міської Ради

на
постанову

Донецького
окружного адміністративного суду

від

20
листопада 2007 року

за
позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Селидівської
міської Ради

про

Визнання відмови у виплаті грошової допомоги
- незаконною;

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 20 листопада 2007 року визнані
неправомірними дії відповідача - Управління праці та соціального захисту населення
Селидівської міської Ради, щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті
недоплачених суд щорічної допомоги на оздоровлення та на користь ОСОБА_1 з Управління праці та соціального захисту населення
Селидівської міської Ради стягнуто заборгованість по допомозі на оздоровлення
за період 2004-2005 р.р. в сумі 2036,50 грн.

Відповідач -
Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської Ради - з вказаною постановою суду не
погодився, та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду
першої інстанції, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, мотивуючи
тим, що допомога за оздоровлення була виплачена позивачу відповідно до вимог
чинного законодавства, а саме: Постанов Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги, вважає,
що апеляційна скарга відповідача
не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції має бути залишена
без змін, за наступних підстав.

Суд 1-ї інстанції вірно встановив обставини
справи і прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи, внаслідок чого йому встановлена 3-тя група
інвалідності, та йому відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 року
підлягають сплаті одноразові щорічні компенсації на оздоровлення у розмірі
чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої на момент її виплати.

Колегія суддів, вважає, що суд 1-ї інстанції
вірно виходив з вимог закону, який має вищу юридичну силу відносно постанов
Кабінету Міністрів України, якими керувався відповідач, сплачуючи позивачу
щорічну допомогу у зменшених розмірах, замість встановлених за нормами ст. 48
Закону № 796- XII від 28.02.1991 року, - тобто чотирьох мінімальних заробітних плат, розмір яких не
може бути меншин за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

Законом України
«Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі ЗУ №2017 від 05.10.2000р.),
визначаються правові засади формування та застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією
України та законами України - основних соціальних гарантій.

Відповідно до
норм ст.ст. 5,6 ЗУ № 2017, основним державним соціальним стандартом є
прожитковий мінімум, на підставі якого встановлюються та визначаються
державні гарантії та стандарти в усіх сферах життєдіяльності населення, в тому
числі й щодо дотримання соціальних гарантій
та стандартів підтримки інвалідів, осіб похилого віку.

Відповідно до ст.17
ЗУ № 2017 основні державні соціальні гарантії встановлюються законами України з метою
забезпечення конституційних прав громадян на достатній життєвий рівень - до
таких гарантій віднесено і мінімальний
розмір пенсії за віком та мінімальний розмір заробітної плати, - які не можуть
бути меншими від прожиткового мінімуму встановленого законом.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку,
відмовивши позивачу у стягнення щорічної грошової допомоги за 2006 рік,
оскільки ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», дія ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
призупинена на 2006 рік.

Враховуючи наведене,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не
підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - має бути залишена без
змін.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.
195, 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України,
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської Ради - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2007 року щодо визнання неправомірними дій відповідача - Управління
праці та соціального захисту населення Селидівської міської Ради, щодо відмови
позивачу в перерахунку та виплаті недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення та стягнення на користь ОСОБА_1
з Управління праці та
соціального захисту населення Селидівської міської Ради заборгованість по
допомозі на оздоровлення за період 2004-2005 р.р. в сумі 2036,50 грн. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця.

Колегія суддів: