Справа № 2-а-3/2008
Суддя: Адаменко І.М.
Дата ухвалення: 2008-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3/2008р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2008 року Бобринецький районний
суд Кіровоградської області в складі :

головуючого-судді - Адаменко І.М.

при секретарі - Мельніковій О.С.

з участю:

прокурора Бобринецького району Кіровоградської області Коваль М.М.

позивачки - ОСОБА_1,

представників відповідача Бобринецької районної ради Маркової О.І., Іванової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області в
м. Бобринець Кіровоградської області справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1до Бобринецької районної ради,
Апарату Верховної Ради України Державного Казначейства України, третя особа на
стороні відповідача Головне управління Державного Казначейства України в
Кіровоградській області про визнання
дій неправомірними, стягнення заробітної
плати та інших виплат пов'язаних з трудовою діяльністю та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду
з позовними вимогами до Бобринецької
районної ради та Апарату Верховної ради України про визнання дій
неправомірними, стягнення заробітної плати та інших виплат пов'язаних з
трудовою діяльністю виплат та моральної шкоди обґрунтовуючи вимоги тим, що з
01.02.2004 року по 24.03.2005 року працювала на посаді помічника -
консультанта народного депутата України
1У скликання ОСОБА_2 Знаходячись у штаті Апарату Верховної Ради України, для
кадрового та фінансового забезпечення була прикріплена до Бобринецької районної
ради. З посади звільнилась у зв'язку з виходом на пенсію до досягнення
граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування. Але
при звільнені з нею не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачено
компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3000 грн., допомогу на
оздоровлення в розмірі 345 грн. та допомогу
в розмірі 10 посадових окладів відповідно до ст.. 37 Закону України «Про
державну службу» в сумі 3450 грн., крім того нарахована заробітна плата з
01.01.2005 року по день звільнення, тобто по 24.03.2005 року не відповідає
додатку до штатного розпису наданому їй депутатом ОСОБА_2, яким встановлено їй
заробітну плату з 01.01.2005 року в сумі 2000 грн., тому вважає, що
недовиплачена сума заробітної плати становить 1875 грн. Вважає, що у зв'язку з затримкою розрахунку
при звільнені, у відповідності до ст.. 117 КЗпП України, відповідачі повинні
сплатити їй за весь період затримки середній заробіток в сумі 46000 грн. та
моральну шкоду в сумі 10000 грн., а всього 64670 грн.

В судовому засіданні
позивачка неодноразово уточнювала та змінювала
позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та збільшення розміру
стягнення грошових сум, заявивши їх також до Державного казначейства України, в
останніх уточненнях та змінах до позову просить визнати дії та бездіяльність
Бобринецької районної ради та Апарату Верховної Ради України неправомірними,
поновити її порушене право та стягнути з Державного казначейства України на її
особистий рахунок в Бобринецькому відділенні «Укрсоцбанку» 111665,88 грн.
матеріальної шкоди, які в порядку регресу стягнути солідарно з інших
відповідачів та яка складається із 2000 грн. невиплаченої заробітної плати за
січень 2005 року, 1875 грн. доплати до заробітної плати за січень-березень 2005
року, 1660,14 грн. компенсації за невикористану відпустку, 2000 грн. допомоги
на оздоровлення, 2000 грн. матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, 3450 грн., допомоги при звільнені з роботи у
зв'язку із виходом на пенсію у відповідності до ст.. 37 Закону України «Про
державну службу», 18680,74 грн. індексації грошових доходів, 70000 грн.
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, та 10000 грн.
моральної шкоди солідарно із відповідачів, а також відмовилася від позовних
вимог в частині стягнення із Апарату Верховної Ради України до Бобринецької
районної ради заробітної плати та інших, пов'язаних із трудовою діяльністю
виплат.

Представники відповідача
Бобринецької районної ради Іванова Н.В. та Маркова О.І. позовні вимоги не
визнали просять відмовити в їх задоволенні пояснюючи, що позивачка не перебувала в трудових відносинах з
Бобринецькою районною радою, а лише з 01.02.2005 року за поданням народного
депутата України ОСОБА_2 була прикріплена до кадрового та фінансового
забезпечення, але посадові обов'язки , розмір місячного фонду заробітної плати
визначай їй сам депутат, а фінансування заробітної плати проводилось з
Державного бюджету України з наступним віднесенням на кошторис витрат Верховної
Ради України, останньою також встановлювався й розмір загального фонду оплати
помічників-консультантів. Тому вважають, що стягнення вказаних у позові виплат
із районного бюджету буде порушенням чинного законодавства. Щодо розміру
заробітної плати ОСОБА_1 на день її звільнення пояснюють, що він становив 1375
грн., а не 2000 грн. й він відповідав розміру заробітної плати інших
помічників-консультантів народного депутата України ОСОБА_2, а додаток до
штатного розпису із зміненим розміром заробітної плати для ОСОБА_1 в сумі 2000
грн. заперечують, так, як до Бобринецької районної ради такого документу та
відповідного подання депутата про збільшення розміру заробітної плати помічника
- консультанта ОСОБА_1 не надходило, тому позов вважають необґрунтованим.

Представник відповідача
Апарату Верховної Ради України в судове засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлений належним чином, від нього до суду надійшла заява в
якій позовні вимоги не визнав та просить розглянути справу за його відсутності та
відмовити позивачці в задоволенні адміністративного позову.

Представник третьої особи на
стороні відповідача головного управління Державного Казначейства України в
Кіровоградській області Червоняк І.Г. заперечила проти задоволення позовних
вимог пояснюючи, що Державне казначейство України здійснює розрахунково-касове
обслуговування розпорядників бюджетних коштів, та за їх платіжними дорученнями
здійснює операції з коштами державного бюджету, тому казначейство не несе
відповідальності за заподіяну іншими державними органами шкоду.

Свідок ОСОБА_3 суду показав,
що працював головою Бобринецької районної ради та 01.02.2004 року, на виконання
подання народного депутата України ОСОБА_2, виніс розпорядження про призначення
ОСОБА_1 на посаду його помічника-консультанта прикріпивши її для кадрового та
фінансового забезпечення до Бобринецької районної ради, але зазначає, що
фінансове обслуговування ОСОБА_1 здійснювалося за рахунок коштів Верховної Ради
України, а перед звільненням позивачки він підписав та направив до народного
депутата України ОСОБА_2 лист з проханням вирішити питання фінансування
допомоги при виході на пенсію державного службовця у розмірі 10 посадових
окладів та передбачити кошти для виплати допомоги на оздоровлення, які так і не
надійшли до Бобринецької районної ради.

Суд, заслухавши пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
дослідивши інші докази вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню виходячи із наступного.

Згідно із ч. 7 ст. 43
Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю
захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21
Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці
відповідно до актів законодавства та колективного договору. Оплата праці
працівників установ і організацій, що фінансується з бюджету, здійснюється на
підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної,
галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних
асигнувань та позабюджетних доходів (ст..98 КЗпП України).

Відповідно до ст.. 34 Закону
України «Про статус народного депутата України» та ст.. 1.1. Положення про
помічника - консультанта народного
депутата України, затвердженого постановою КМУ від 13.10.1995 року № 379/95-ВР,
помічник - консультант народного депутата України працює за строковим трудовим
договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах та
може перебувати у штаті державних підприємств, установ, організацій або за
заявою народного депутата України прикріплюється для кадрового та фінансового
обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих органів
місцевого самоврядування. Народний депутат самостійно визначає кількість
помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на
постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального
фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів
Постановою Верховної Ради України, розприділяє
обов'язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної
плати.

В судовому засіданні
встановлено, що з 01.02.2004 року по 25.03.2005 року позивачка ОСОБА_1
працювала на постійній основі на посаді помічника - консультанта народного
депутата України 1У скликання ОСОБА_2, їй було присвоєно 7 ранг державного
службовця 4 категорії, встановлено посадовий оклад в сумі 231 грн., доплату за
ранг в сумі 110 грн., надбавку за вислугу років в сумі 102,30 грн., надбавку за
високі досягнення у праці в сумі 170 грн., премія в сумі 136,70 грн., всього
750 грн. та прикріплено до кадрового та фінансового обслуговування до
Бобринецької районної ради, що підтверджується розпорядженням голови
Бобринецької районної ради Кіровоградської області № 8-гр від 31 січня 2004
року, поданням народного депутата України ОСОБА_2 від 28.01.2004 року, штатним
розписом та додатком до нього ( т.1, а.с.11-13).

В подальшому розмір оплати
праці ОСОБА_1 змінювався розпорядженням голови Бобринецької районної ради за
відповідним поданням народного депутата України ОСОБА_2, а саме: розпорядженням
№ 27-гр від 22 березня 2004 року з 01 березня 2004 року збільшено до 1000
грн., та за поданням народного депутата
від 05.03.2004 року, та розпорядженням
голови Бобринецької районної ради №
13-гр від 31 січня 2005 року збільшено заробітну плату до 1375 грн. з 01 січня
2005 року за поданням від 25 січня 2005
року, інших підвищень заробітної плати ОСОБА_1 за період її роботи на посаді
помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 не проводилось (т.1, а.с.14-20).

З пояснень представників
відповідача Бобринецької районної ради та виписок із рахунку НОМЕР_1 (т. 1
а.с.102-107) вбачається, що кошти на оплату праці позивачки надходили на
спеціальний рахунок Бобринецької районної ради відкритого в Бобринецькому
районному відділі Державного казначейства України з державного бюджету України
через управління справами Апарату Верховної Ради України.

Відповідно до статті 32
Закону України «Про статус народного депутата України» від 17.11.1992 року №
2790 фінансування видатків, пов'язаних з депутатською діяльністю здійснюється
Міністерством фінансів України щомісячно шляхом перерахування на рахунок
Верховної Ради України не менше однієї дванадцятої частини суми бюджетних
призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України. У випадку
фінансування у менших обсягах, ніж встановлено частиною першою цієї статті,
списання різниці обсягів коштів з рахунку Державного казначейства України
здійснюється в безспірному порядку інкасовими дорученнями Управління справами
Верховної Ради України. Витрати органів державної влади та органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ та організацій, пов'язані з виконанням
народним депутатом депутатських повноважень, компенсуються за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Згідно п.1, п.3 положення про
Державне казначейство України, затверджене постановою Кабінету Міністрів
України від 21 грудня 2005 року №1232, Державне казначейство України є урядовим
органом державного управління і його основними завданнями є забезпечення
казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі
внесення єдиного казначейського рахунка, що передбачає: розрахунково-касове
обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, контроль за
здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань
та проведення платежів за цими зобов'язаннями, це положення кореспондується із ст.. 48 Бюджетного кодексу України.

На підставі викладеного суд
вважає належним відповідачем у справі в частині вимог позивачки щодо стягнення
заробітної плати та інших пов'язаних з трудовою діяльністю виплат саме Державне
казначейство України.

Розпорядженням голови
Бобринецької районної ради Кіровоградської області № 25-гр від 24 березня 2005
року, на підставі подання народного депутата України ОСОБА_2 від 10.03.2005
року, ОСОБА_1 звільнено з посади помічника-консультанта народного депутата за
власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за віком з 25 березня 2005 року
(ч.1 а.с.21-22).

Відповідно статті 116 КЗпП
України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені
не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про
розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

За змістом статті 24 Закону
України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова
компенсація на всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Як встановлено в судовому
засіданні із пояснень представників відповідача Бобринецької районної ради та
пояснень позивачки ОСОБА_1, а також з особової картки останньої, за час її
роботи на посаді помічника-консультанта народного депутата України з 01.02.2004
року по 25.03.2005 року вона не використала своє право на відпустку, а тому при
звільнені їй мали виплатити відповідну компенсацію в сумі 1777,39 грн., виходячи з наступного розрахунку.

Загальна сума отриманої
позивачкою заробітної плати за період з 01.02.2004 року по 25.03.2005 року
згідно картки-довідки Бобринецької районної ради (т.1 а.с.74-75) та пояснення
представника відповідача Маркової О.І. становить 12884,51 грн., 6355 днів =
36,29 грн.; 48 днів відпустки х 36,29 = 1777,39 грн.

Оскільки в порушення вимог
ст.. 116 КЗпП України позивачці при розрахунку не була виплачена компенсація за
невикористану відпустку, вона підлягає стягненню з Державного казначейства
України в сумі 1777,39 грн.

Відповідно до ч. 11 ст. 37
Закону України «Про державну службу» державним службовцям, у разі виходу на
пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Як вбачається із особової
картки та копії трудової книжки ОСОБА_1 при виході її на пенсію, вона мала стаж
державної служби станом на 25.03.2005
року 14 років 6 місяців, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення
Державного казначейства України на
користь позивачки грошової допомоги в сумі 3450 грн. у відповідності до ч. 11
ст. 37 ЗУ «Про державну службу» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки представники
відповідача Бобринецької районної ради заперечили той факт, що розмір
заробітної плати ОСОБА_1 у січні місяці 2005 року збільшено до 2000 грн. й
надали до суду докази на обґрунтування заперечень, а саме подання народного депутата
України ОСОБА_2 від 25.01.2005 року, штатний розпис та додаток до нього, а
також розпорядження голови Бобринецької районної ради № 13-гр від 31.01.2005
року «Про зміну до умов оплати праці ОСОБА_1», з яких слідує, що 01.01.2005
року позивачці збільшено розмір заробітної плати до 1375 грн., а не до 2000
грн., й вказують, що ні додатку до штатного розпису ОСОБА_1 зі зміненим
розміром заробітної плати на 2000 грн., ні подання народного депутата України
про збільшення їй розміру заробітної плати до вказаної суми вони не отримували,
що підтверджується також журналом реєстрації вхідної кореспонденції по
Бобринецький районній раді за 2004-225 роки, тому дані докази спростовують
доводи ОСОБА_1 про підвищення їй у січні місяці 2005 року заробітної плати до
2000 грн., крім того суд оцінює критично наданий позивачкою додаток до її
штатного розпису з розміром заробітної плати 2000 грн. (ч.1 а.с.212), оскільки
цей документ не датовано й позивачка не надала суду обґрунтованих пояснень
звідки саме в неї мався цей документ та, як вбачається із відомості про
заробітну плату помічників-консультантів народного депутата України ОСОБА_2
(т.1 а.с.293), станом на березень місяць 2005 року заробітна плата усіх його
помічників, в тому числі й ОСОБА_1 становила 1375 грн., тому позовні вимоги в
частині стягнення невиплаченої заробітної плати за січень 2005 року в сумі 2000
грн., та 1875 грн. доплати до заробітної плати за січень - березень 2005 року,
є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню й
позовні вимоги щодо стягнення допомоги на оздоровлення в сумі 2000 грн. та 2000
грн. матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, оскільки за
змістом ст.. 35 Закону України «Про державну службу» така допомога надається
лише за умови надання відпустки державному службовцю, а так, як позивачка не
скористалась своїм правом на відпустку в 2004-2005 роках, то її вимоги щодо
стягнення вказаних сум матеріальної допомоги є безпідставними.

Відповідно до ст.. 117 КЗпП
України середній заробіток за весь час затримки заробітної плати виплачується
працівникові в разі її невиплати з вини власника, але в судовому засіданні не
встановлено вини відповідачів в несвоєчасній виплаті всіх належних виплат
ОСОБА_1 при звільнені, тому позовні вимоги щодо стягнення 70000 середнього
заробітку задоволенню не підлягають.

Аналогічно не знайшов свого
підтвердження в судовому засіданні й факт неправомірних дій чи бездіяльності з
боку відповідачів по відношенню до ОСОБА_1, тому і в цій частині позовних вимог
суд їй відмовляє.

Суд також вважає, що вимоги
позивачки в частині стягнення індексації не отриманих нею грошових доходів, а
саме невиплаченої заробітної плати, розрахункових, грошової допомоги при виході
на пенсію та інших зазначених в позовній заяві виплат в загальній сумі 18680
грн. 74 коп. такими, що задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст..
2 Закону України «про індексацію грошових доходів населення», № 491-1У від
06.02.2003 року, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в
гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії;
стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються
відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачується особам, які мають
право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника, тобто, якщо ці грошові
доходи не нараховані й не виплачені громадянину вони індексації не підлягають.

Так, як вказані позивачкою
ОСОБА_1 виплати, а саме заробітна плата в сумі 2000 грн., розрахункові, грошова
допомога 3450 грн. та інші виплати пов'язані з її трудовою діяльністю не були
відповідачами нараховані та не були отримані позивачкою, то її вимоги щодо стягнення індексації цих
доходів в сумі 18680,74 грн. не відповідають ст.. 2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів населення» та є безпідставними.

Відповідно до ст..237 КЗпП
України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
проводиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Оскільки в судовому засіданні
позивачка не довела належними доказами факту заподіяння їй моральної шкоди
відповідачами, позов в частині стягнення 10000 грн. моральної шкоди солідарно
із відповідачів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 43
Конституції України, ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 98,
116, 117, 237 КЗпП України, ст.ст. 35, 37 Закону України «Про державну службу»,
ст.. 24 Закону України «Про відпустки», ст.. 32, 34 Закону України «Про статус народного депутата України», ст..
2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.1 п.3 положення
про Державне казначейство України, затверджене постановою Кабінету Міністрів
України від 21 грудня 2005 року № 1232, ст.. 48 Бюджетного кодексу України,
ст.. 2 ст.ст. 7-12, ст.ст. 69-71, ст.ст. 158-167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути з Державного
казначейства України на користь ОСОБА_11777,39 грн. компенсації за
невикористану відпустку при звільнені та 3270 грн. 00 коп. грошової допомоги
при виході на пенсію державного службовця, в іншій частині позовних вимог
відмовити.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1до Апарату Верховної Ради України та Бобринецької районної ради
Кіровоградської області про визнання дій неправомірними, стягнення заробітної
плати та інших пов'язаних з трудовою діяльністю виплат, а також моральної шкоди
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена
до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бобринецький
районний суд Кіровоградської області шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження постанови протягом 10 днів з дня її складення в повному обсязі та
протягом 20 днів після цього апеляційної скарги.

Суддя (підпис)

Копія вірна:

Суддя І.М.Адаменко