Справа № 22-а-1225/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Шеметова Н.Г.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26
березня 2008 року справа
№ 22-а-1225/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Міронової Г.М.

суддів: при секретарі

Сухарька М.Г., Сіваченка І.В.
Скопинській А.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення м. Шахтарська Донецької області

на постанову

Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області

Від

23.11.2007 року

У адміністративній справі

№ 2-а-137/07

за позовом

ОСОБА_1

До

Управління праці та соціального
захисту населення м. Шахтарська
Донецької області, Головного управління Державного казначейства України у
Донецькій області;

Про

визнання неправомірною відмову у
виплаті разової грошової допомоги та про стягнення недоотриманих грошових сум
за 2004 - 2007 роки,

В С Т А Н О В И Л А :

17.09.2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним
позовом.

Постановою Шахтарського міськрайонного суду Донецької
області від 23.11.2007 року позов
ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення м. Шахтарська
Донецької області, Головного управління Державного казначейства України у
Донецькій області про визнання неправомірною відмову у виплаті разової грошової
допомоги та про стягнення недоотриманих грошових сум за 2004 - 2007 роки було
задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість
з щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних
пенсій за 2004, 2005, 2007 роки у розмірі 4816 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права, зазначає, що суд
першої інстанції не звернув уваги на те, що ст. 13 Закону України № 3551-12
призупинена на 2005-2007 роки, тому вказана стаття на даний момент не має
юридичної сили, вона не працює, і суд не мав права посилатися на неї.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач є інвалідом війни третьої групи та перебуває на обліку у відповідача,
тому у відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну грошову допомогу до 5
травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, враховуючи те, що дію ч. 5 ст. 12 Закону
України № 3551-ХІІ було зупинено Законом 3235-ІУ від 20.12.2005 року, суд
першої інстанції дійшов до висновку щодо правомірності виплати позивачу суми
допомоги у квітні 2006 року у розмірі 270 грн., а призупинення дії цієї статті
у 2007 році Законом України № 489-У від 19.12.2006 року, згідно рішення
Конституційного суду України від 09.09.2007 року № 6рп/2007 у справі №
1-29/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України. Неконституційним
цим же рішенням визнана і ст. 29 вказаного Закону, якою встановлені конкретні
суми допомоги відповідно до Закону України № 3551-ХІІ, а саме для інвалідів
3-ої групи у розмірі 300 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що
недорахованими є суми, з урахуванням сплачених: у 2004, 2005 та 2007 роках, а
саме: у 2004 р.- у розмірі - 220,00 грн., у 2006 році - 1390 грн. та у 2007 р.
- 2542,00 грн., а всього - 4816,00 грн.

Особи, які беруть участь у
справі, до апеляційного суду не прибули, були повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе
апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції -
скасувати, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є інвалідом війни третьої групи, у
зв'язку з чим та відповідно до вимог ст. 13 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на отримання
щорічної грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня)
в розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Фактично позивач
отримав від управління праці та соціального
захисту населення м. Шахтарська Донецької
області в 2004 р. - 130 грн., в 2005 р. - 270
грн., в 2006 р. - 270 грн. та у 2007 р. - 300 грн. При цьому відповідач
керувався положеннями ст. 44 Закону України “Про державний бюджет України на
2004 рік”, ст. 34 Закону України “Про державний бюджет України на 2005
рік”, ст. 30 Закону України “Про
державний бюджет України на 2006 рік”, ст. 29 Закону України “Про державний
бюджет України на 2007 рік”.

Суд першої інстанції правильно
дійшов до висновку щодо визнання дій неправомірними за 2004 рік, оскільки
Положення ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет на 2004 рік” визнане
неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2004
(v020p710-04) від
01.12.2004 року, проте, невірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком у
2004 році.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача про нарахування ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 9 травня
протягом 2004 року в розмірі 130 гривень, встановлених ст. 44 Закону України
“Про Державний бюджет на 2004 рік”, а не в розмірі 647 грн. 50 коп. (92,50 х 7) згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р. є очевидною. Відповідача
належить зобов'язати нарахувати ОСОБА_1
недоплачену суму щорічної грошової допомоги як інваліду війни третьої
групи в розмірі 517 гривень 50 копійок (92,50 х 7 - 130).

Крім того, колегія суддів зазначає,
що ст. 34 Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 30
Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” до теперішнього часу
не визнані неконституційними Конституційним Судом України.

Таким чином, суд першої інстанції
помилково дійшов до висновку, визнавши дії управління праці та соціального
захисту населення м. Шахтарська Донецької
області неправомірними за 2005 рік.

Крім того, колегія суддів
відзначає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про визнання
дій неправомірними за 2007 рік, оскільки Положення пункту 30 статті 71 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік
дію в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої
статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані неконституційними
рішенням Конституційного Суду України у
справі № 6-рп від 09.07.2007 р., проте
не вірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком у 2007 році, який
неодноразово змінювався.

Так,
згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування” розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму визначеного законом для осіб, що втратили працездатність.
Станом на 05.05.2007 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили
працездатність (Закон від 19.12.2006 р. № 489-У зі змінами, внесеними Законом
від 15.03.2007 р. № 749-У) становив 406 грн., а для визначення мінімального
розміру пенсії він повинен збільшуватися на один відсоток.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача про нарахування ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 9 травня
протягом 2007 року в розмірі 300 гривень, встановлених Законом України “Про
Державний бюджет на 2007 рік”, а не в розмірі
2870,42
грн. (410,06 х 7) згідно абз.5 ч. 1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р.
із змінами та доповненнями є очевидною. Відповідача належить зобов'язати
нарахувати ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної грошової допомоги як інваліду
війни третьої групи в розмірі 2570,42 гривень (410,06 х 7 - 300).

Стосовно визначення розпорядника
коштів, які підлягають виплаті, то у цій частині постанова також підлягає
скасуванню на підставі п.п. 1-2 «Порядку використання бюджетних коштів
державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року за № 936, яким
встановлено, що головним розпорядником по використанню коштів Державного
бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є Мінпраці, а розпорядником
нижчого рівня є управління праці та соціального захисту населення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з
відповідача за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути
недоотриману одноразову грошову допомогу за 2004, 2007 р.р., виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком у загальній сумі - 3087,92 грн., в 2004
році - (92,50 х 7) - 130 грн. = 517,50 грн.; в 2007 році - (410,06 х 7) - 300
грн. = 2570,42 грн.

Відповідно до ст. 3
Конституції України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою
діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що
«Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при
прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції правильно встановлені
обставини справи, але ухвалено постанову без додержання норм матеріального права.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення м. Шахтарська Донецької області на
постанову Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада
2007 року у справі № 2-а-137/07 -
задовольнити частково.

Постанову Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2007 року у справі №
2-а-137/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення м. Шахтарська Донецької області, Головного управління Державного
казначейства України у Донецькій області про визнання неправомірною відмову у
виплаті разової грошової допомоги та про стягнення недоотриманих грошових сум
за 2004 - 2007 роки - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту
населення м. Шахтарська Донецької області щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2004 р. у розмірі 130 грн. та 2007 р. у
розмірі 300 грн.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення м. Шахтарська
Донецької області за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотримані суми щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2004 та 2007 рр. у розмірі 3087,92 грн.

В іншій часті позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом одного місяця після набрання законної сили до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді: