Справа № 2-а-2701/2008
Суддя: Федчук В.В.
Дата ухвалення: 2008-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 р. Справа № 2-а-2701/08

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Федчук Віталій Володимирович,

При секретарі судового засідання: Педорук Олеся Сергіївна

За участю
представників сторін:

позивача :

відповідача
:

розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління
праці та соціального захисту населення Барської райдержадміністрації

про:
стягнення допомоги на оздоровлення за 2006 та 2007

ВСТАНОВИВ :

Подано позов до Управління праці і соціального захисту
населення Барської районної державної адміністрації про визнання дій
неправомірними, зобов'язання виплатити допомогу на оздоровлення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має статус
особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що
підтверджується посвідченням НОМЕР_1.

Позивачу встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконання обов'язків по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" інвалідам ІІІ групи виплачується допомога на оздоровлення в
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Незважаючи на це та без урахування розмірів мінімальних
заробітних плат, які встановлювались на 2006, 2007 роки, відповідач зазначену
допомогу позивачу виплачував у 2006 році 90 гривень, у 2007 році - 120 гривень.

Таким чином, позивач вважає, що йому недоплачена сума
грошової допомоги на оздоровлення.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав,
посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, надав письмове
заперечення вих. №512 від 24.03.2008 року, в якому зауважив, що відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які
стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам ІІІ групи
встановлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення в сумі 90 гривень. А
згідно зі ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї
компетенції видає постанови і розпорядження, які є обовязковими до виконання.

Заслухавши пояснення позивача та представника
відповідача, розглянувши матеріали
справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, що став
інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням
НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" позивач має право на отримання допомоги на оздоровлення в
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.5 ст. 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем
їх проживання органами соціального захисту населення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у 2006
та 2007 роках позивачу було виплачено по
90 гривень за кожен рік.

Управління праці та соціального захисту населення
Тиврівської райдержадміністрації при нарахуванні позивачу щорічних виплат на
оздоровлення за 2006 та 2007 роки виходило з положень Закону України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України
“Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” від 12.07.2005 р. №562, згідно з якими позивачу
підлягала виплаті щорічна допомога на оздоровлення за ці роки у розмірі 90 грн.
(встановленому зазначеною Постановою Кабінету Міністрів України у 2005 році).

Однак, з таким висновком не можна погодитися з наступних
підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що встановлений постановою Кабінету
Міністрів України №562 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом
декількох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими
законами України. Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до
Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”розмір мінімальної
заробітної плати встановлений з 1 січня 2004 року у розмірі 205 гривень, з 1
вересня 2004 року -237 гривень, Закону України “Про Державний бюджет України на
2005 рік”- з 1 січня 2005 року у розмірі 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005
року - 290, з 1 липня -310 грн., з 1
вересня -332 грн., Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”- з
1 січня 2006 року у розмірі 350 грн., з 1 липня -375 грн., з 1 грудня -400 грн.
Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору, застосуванню підлягає саме Закон України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”та Закони
України про Держаний бюджет на відповідні роки, а не постанова Кабінету
Міністрів України №562.

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх
адекватного соціального захисту, Верховна Рада України у 2006 році доповнила
Закон України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”статтею 71, в якій встановлено, що дія
положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про
внесення змін до цього Закону (Закон №231-V від 5 жовтня 2006 року).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції
України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а
статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в
Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права
парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім -своїми нормативно-правовими актами
змінювати положення законів. Верховною Радою України дія статті 48 Закону
України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”протягом відповідних років не призупинялась.

Судом встановлено, що встановлений постановою Кабінету
Міністрів України №562 розмір щорічної допомоги на оздоровлення тривалий час не
змінювався, незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати,
тому не відповідає розміру, встановленому Законами України.

Що стосується заявлених вимог позивача щодо випалити
йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік, то суд приходить до
висновку, що в цій частині позову слід відмови з наступних підстав.

Відповідно до п. 37 ст.77 Закону України "Про
Державний Бюджет України на 2006 рік" зупиняє на 2006 рік дію абзаців
другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої ст.
48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, з метою приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом.

Керуючись
ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов
задовольнити частково.

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Барської районної державної
адміністрації виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2007 рік.

В
решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може
бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження ,
якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до
суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала
суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний
текст постанови виготовлений 31.03.2008 року.

Суддя/підпис/ Федчук
Віталій Володимирович

Станом
на 31.03.2008 року постанова не набрала законної сили

Копія
вірна:

Суддя:

Секретар: