Справа № 22а-1763/2008
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД_
справа
№22а-1763/08 (22а-4145/07)
Головуючий суддя у 1-ій інстанції -
Квітка О.М. (справа №
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого, судді
Сафронової С.В. (доповідач),

суддів Поплавського В.Ю.,

Уханенка С.А.,

при секретарі Яловому Д.С.,

за участю позивача
ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської
області від 01 жовтня 2007 року.

у
адміністративні справі № 2а-152/2007 за позовом ОСОБА_1до Управління праці
та соціального захисту населення Олександрійської міської ради про
зобов'язання виплатити допомогу на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради, який уточнивши
у жовтні 2007 р. просив зобов'язати
відповідача виплатити на його користь недоотриману суму одноразової допомоги на
оздоровлення за період 2000-2006 роки у розмірі 15726,50 грн. та моральну шкоду
у розмірі 5000,00 грн.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 01 жовтня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково, стягнуто на його користь з Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради 4906,50 грн. щорічної допомоги на
оздоровлення за період 2000-2005 роки. В задоволені інших вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідачем
подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про
стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення за 2000-2005
роки постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а
тому просить його скасувати в частині задоволення вимог позивача про стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки і винести нову постанову
якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На обґрунтування апеляційної
скарги, відповідач посилається на ч.2 ст. 95, ст.113, п.3 ст.116 Конституції
України, п.5 ч.1 ст.4, ст.87, ч.2 ч.5 ст.51 Бюджетного кодексу України
, Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік»,
постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та вказує на
те, що визначені діючим законодавством види допоміг позивачу були виплачені, а
тому його права порушені не були. Окремо апелянт наголошує на тому, що у позові
слід було відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Колегія суддів, перевіривши
законність та обґрунтованість постанови в оскарженій частині, вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції в
частині стягнення з відповідача на користь позивача виплати разової грошової
допомоги за 2000-2005 роки скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач є інвалідом 2 групи І
категорії, пов'язаних з впливом аварії на ЧАЕС і, у відповідності із вимогами
ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» , має право на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат на момент виплати, а не той розмір щорічної допомоги, який відповідач
виплатив позивачу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р
. «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду,
оскільки відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
, щорічна допомога на оздоровлення виплачується
інвалідам 2 групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат і при цьому
частиною 7 цієї ж статті передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року встановлено конкретні розміри
допомоги на оздоровлення у визначеній (твердій) грошовій сумі, що суперечить
вимогам Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Цим
законом встановлено розмір такої допомоги як кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати величину на час виплати.

Як вбачається зі змісту закону України «Про
державний бюджети на 2005 рік», стосовно розмірів заробітної плати за
вказаний період, ним не встановлювались обмеження щодо застосування розмірів
заробітної плати, встановлених цими нормативними актами, зокрема, для
реалізації положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
.

Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався новий державний бюджет. Оскільки ні Верховна Рада, ні Кабінет
Міністрів України в подальшому будь-яких рішень з цих питань не приймали,
виходячи з пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при
вирішенні даного спору, підлягають застосуванню норми ст. 48 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року з наступними змінами та доповненнями. Таким
чином, посилання відповідача на постанови
Кабінету Міністрів України № 562
від 12.07.2005 р . та від 26.07.1996 р. № 836
, і їх застосування при визначенні розміру щорічної
допомоги на оздоровлення є безпідставним.

Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції
України , виключно законами визначаються, зокрема,
основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом
законодавчої влади в України є парламент - Верховна Рада України. Конституція
не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним
органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення
законів. Верховною Радою України дія ст.
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» протягом
2001-2005 років не призупинялись.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України
, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також слід зазначити, що відповідно до ст.3 Конституції
України , людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною
цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою
діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Згідно із ст. 16 Конституції України
, забезпечення екологічної безпеки і підтримання
екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської
катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду
Українського народу є обов'язком держави.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги позивача про стягнення з відповідача сум щорічної одноразової допомоги
на оздоровлення недоотриманих ним за 2000-2005 роки, суд першої інстанції не
прийняв до уваги та не надав належної оцінки тому, що позивачем пропущено
строки звернення до суду з позовом щодо вказаних вимог. З клопотанням про
поновлення строку позивач не звертався.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст.99
КАС України , адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим
Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України
, пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач
наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до суду з
адміністративним позовом щодо позивача.

Керуючись вказаними статтями КАС України
, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги
позивача провести виплату грошової допомоги за 2000-2005 роки заявлені поза
межами строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України, а
тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що постанова
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня
2007 року в оскарженій частині підлягає скасуванню, з ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позову в частині стягнення недоплаченої разової
грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки з підстав пропуску строку
на звернення з позовом до суду.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.198 та ст.202 КАС України
, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову
постанову, якщо визнає, що судом першої інстанції були порушенні норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202,
ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради - задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 01 жовтня 2007 р. в частині стягнення на користь
ОСОБА_1з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради 4 906,50 грн. щорічної грошової допомоги на оздоровлення за
2000-2005 р.р. - скасувати.

В позові ОСОБА_1в зазначеній частині відмовити.

В іншій частині постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2007 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з часу виготовлення повного тексту.

У повному
обсязі постанова суду буде
виготовлена 21 квітня 2008 року

Судді