Справа № 22а-42/2008
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2008-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-42/08 (
22а-830/07) Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку -
49 інстанції - Татарчук В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008
року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Туркіної Л.П. ( доповідач),

суддів -
Коршуна А.О., Проценко О.А.

при
секретарі - Стрєлка Р.Л.

за участі представників сторін:

позивача
- Глушкевич Г.Є. ( довіреність № 1/10 від 02.01.2008 р. )

відповідача
1 - не прибув

відповідача
2 - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Павлоград,
Дніпропетровська область

на постанову господарського
суду Дніпропетровської області від 22.02.2007 року

у справі № А 27/16-07

за позовом: Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції, м.
Павлоград Дніпропетровської області

до
відповідача 1: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, м. Павлоград Дніпропетровської області

до відповідача 2: Приватного
підприємства “Дон-Промтехніка” , м. Донецьк

про визнання усних угод ( правочинів) недійсними,
-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2006 року Західно-Донбаська
об'єднана державна податкова інспекція, м. Павлоград звернулася до
Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, у якому просила на
підставі ст. 49 ЦК УРСР, ст. 208 ГК України, п. 11 ст. 10 Закону України “Про
державну податкову службу в Україні” визнати недійсними усні угоди (правочини),
укладені між Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1, м.
Павлоград Дніпропетровської області та Приватним підприємством
“Дон-Промтехніка”, м. Донецьк 08.12.2003 р. та 20.10.2003 р. , а також стягнути
з ПП “Дон-Промтехніка” на користь Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 2447 грн. 32 коп. та 2970, 25 грн. грошових коштів за
отриманий товар, стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 на користь державного бюджету 2447 грн. 32 коп. та 2970, 25 грн.

Позивач зазначав, що документами,
які свідчать про наявність угод є накладна та податкова накладна від 08.12.2003
р. № ДП-356, накладна та податкова накладна від 20.10.2003 р. № ДП-285,
оформлені Приватним підприємством “Дон-Промтехніка” та квитанція до
прибуткового касового ордеру Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 № 136 від 08.12.2003 р. та № 114 від 20.10.2003 р.

Позовні
вимоги обґрунтовано наступним:

- згідно рішення Київського місцевого суду м.
Донецька від 05.08.2002 р. установчі документи ПП “Дон-Промтехніка” визнані недійсними з
моменту державної реєстрації;

- в
рішенні суду встановлено, що підприємницька діяльність ПП “Дон-Промтехніка”
здійснюється без відповідного рішення особи, яка вказана засновником
підприємства.

Названа особа є підставною, фактично діяльність здійснюють інші -
невстановлені особи. Здійснюючі підприємницьку діяльність, ПП “Дон-Промтехніка”
за місцем реєстрації не перебуває,
встановлену законом податкову звітність не надає.

Сукупність зазначених обставин
свідчить, що діяльність. ПП “Дон-Промтехніка”
направлена на безпідставне безконтрольне отримання прибутків, несплату
податків. Мета відповідача 2 не відповідає інтересам держави та суспільства.
Майнові вимоги позивача обґрунтовані посиланням на ст. 208 ГК України.

Відповідач 1 проти позову
заперечував, вказуючи наступне:

Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією відповідно до

ст.
70, ч. 2 ст. 71 КАС України, не надано необхідних доказів, які підтверджують,
що угоди, які оспорюються, була саме купівлею-продажем товару та що сторони
фактично виконали обов'язки за ними.

Позивачем не подано доказів
наявності у сторін наміру на здійснення протиправних угод.

Оскільки санкції, які передбачені
ст. 208 ГК України є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду у доход
держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то вони не є
господарсько-правовими, а відносяться до адміністративно-господарських, які
відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК України. Отже, такі санкції можуть
застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України, а саме:
- протягом 6 місяців з моменту виявлення порушення, але не пізніше 1 року з
моменту здійснення порушення. Вказаний строк не підлягає поновленню. Зазначеної
позиції притримується і Верховний Суд України (постанова від 26.09.2006 р.,
копія додається). Накладні датовані
08.12.2003 р. та 20.10.2003 р. Строк застосування санкції у вигляді стягнення до бюджету отриманого за
угодами збіг 08.12.2004 р. та 20.10.2004 р. відповідно.

Відповідач 2 проти позову не
заперечував.

Постановою господарського суду
Дніпропетровської області від 22.02.2007 р. у задоволенні позову відмовлено,
оскільки позивач, на думку суду, не довів факт укладення спірних угод, позов
заявлено за межами строку, передбаченого ст. 250 ГК України..

У апеляційній скарзі позивач просить
скасувати постанову господарського суду, позов задовольнити, посилаючись на
невідповідність рішення суду обставинам справи.

Позивач зазначає:

Судом першої інстанції не враховано, що укладені між ПП ОСОБА_1 та ПП
«Укрпродукт-2002» усні угоди купівлі-продажу від 08.12.2003 р., 20.10.2003 р.
виконувались в момент їх укладання. Також, зазначені суми у накладних № ДП-356
від 08.12.2003 р., № ДП-285 від 20.10.2003 р., податкових накладних № ДП-356
від 08.12.2003 р., № ДП-285 від
20.10.2003 р. співпадають з розрахунковим документом - квитанціями до
прибуткового касового ордеру № 136 від 08.12.2003 р., № 114 від 20.10.2003 р.,
тобто виконувались в момент їх укладання.

Таким чином, надані позивачем до
позовної заяви накладні та податкові накладні, квитанції до прибуткового
касового ордеру є доказом наявності усної домовленості між сторонами. Наведене
свідчить про укладення та виконання сторонами спірних усних угод.

Відповідач 1 проти апеляційної
скарги заперечив: «Визнання установчих документів ПП “Дон-Промтехніка” недійсними не є підтвердженням
противоправного наміру.

Юридичним наслідком скасування державної реєстрації підприємства, на
підставі визнання його установчих документів недійсними, повинно бути
здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішується питання про
задоволення вимог кредиторів, а саме - держави.

Факт скасування державної реєстрації підприємства не тягне виключення його
з держреєстру та визнання недійсними всіх угод, які укладені з моменту його
державної реєстрації та до моменту
виключення його з державного реєстру.

У матеріалах справи відсутні докази того, що особа, яка підписала суперечну
угоду, не мала повноважень на її підписання та діяла з протиправним наміром.»

Відповідач 2 проти апеляційної
скарги заперечень не надав. Представник відповідача 2 до суду не прибув, про
час та місце проведення судового засідання повідомлений відповідно до норм ст.
40 КАС України

Заслухавши представників позивача,
відповідача 1, та розглянувши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного:

На підставі накладних № ДП-356 від
08.12.03 р. та № ДП-285 від 20.10.2003 р. (податкові накладні № ДП-356 від
08.12.03 р. та № ДП-285 від 20.10.2003 р.) Приватне підприємство
"Дон-Промтехніка" (відповідач-2) поставило суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 - відповідачу-1 - товар на загальну суму
2447,32 грн. та 2970, 25 грн. відповідно.

Згідно квитанції до прибуткового касового
ордеру № 136 від 08.12.2003 р. та № 114 від 20.10.03 р. відповідач-1 здійснив оплату зазначеного товару в повному
обсязі - 2447, 32 грн. та 2970,25 грн. готівковими коштами

Такі дії відповідачів підпадають під
норми діючого на момент виникнення спірних

відносин
Цивільного кодексу УРСР (ст.ст. 4, 41, 151, 224 ЦК УРСР) і свідчать про
існування між сторонами угоди купівлі-продажу. Наявність у відповідачів інших
правовідносин останніми не доведена, матеріалами справи не підтверджена.

Відповідно до ст. 49 ЦК УРСР,
діючого на момент укладення спірних угод,
недійсною є угода, укладена з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, тобто, яка порушує основні принципи існуючого суспільного
ладу.

Відповідно до ст. 207 Господарського
кодексу України, діючого під час звернення позивача до суду, може бути визнано
недійсним господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них
господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

В
даному випадку відповідна мета визначена позивачем в діях ПП
"Дон-Промтехніка" - відповідача-2.

Приватне підприємство
"Дон-Промтехніка" зареєстровано виконавчим комітетом Донецької
міської ради 06.06.02 на підставі рішення № 0080218, про що видано свідоцтво
про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи
06.06.02 р..

На момент вирішення спору із Єдиного
Державного Реєстру Підприємств та Організацій України ПП
"Дон-Промтехніка" не виключено.

Рішенням місцевого суду
Київського району м. Донецька від 05.08.02 визнані недійсними засновницькі
документи ПП "Дон-Промтехніка" з моменту реєстрації, а свідоцтво
платника податку на додану вартість - з моменту видачі.

При розгляді справи судом встановлено
наступні обставини:

- ПП "Дон-Промтехніка" за адресою: м. Донецьк, вул. Аргунових, 21
не знаходиться, даними про його фактичне місцезнаходження власник будівлі № 21
не володіє;

- ПП
"Дон-Промтехніка" створено без
відповідного рішення особи, яка зазначена, його засновником. Реєстрація ПП "Дон-Промтехніка" здійснена на
підставну особу;

- з моменту реєстрації до
05.08.2002 р. ПП "Дон-Промтехніка" не надавало звітності до
податкової. за місцем реєстрації;

- за місцем знаходження, зазначеним у статуті, ПП "Дон-Промтехніка" не перебуває.

Доказів щодо
перебування ПП "Дон-Промтехніка" будь-коли за юридичною особою

( місцезнаходженням, зазначеним у статуті), подання названим підприємством
податкової звітності, а також сплати будь-якого обов'язкового платежу
відповідачі не надали.

Відповідно
до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, шодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з обставин, встановлених
судовим рішенням, а також приймаючи до уваги довідку ДПІ у Київському районі м.
Донецька від 23.05.2006 р., яка свідчить, що ПП "Дон-Промтехніка" з 10.06.2002 р.
не звітує та не сплачує податки, слід дійти висновку, що діяльність ПП
"Дон-Промтехніка", складовою частиною якої є також укладання та
виконання угод ( господарських договорів, зобов'язань, правочинів), була
направлена на отримання доходу особами, що не бажали легалізувати свою
діяльність та здійснювати її відповідно до правових засад, визначених
законодавством України, тобто під власним ім'ям, відповідно до норм
законодавства, що регулює порядок реєстрації, подання звітності та здійснення
господарської діяльності суб'єктами підприємництва.

Отримання доходу шляхом
здійснення такої діяльності за межами контролю уповноважених органів держави є
діями, що суперечать як інтересам держави, так і інтересам суспільства.

Згідно п. 11 ст. 10 Закону України "Про
державну податкову службу в Україні'' державні податкові інспекції в районах,
містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні
податкові інспекції виконують такі функції:

"...11) подають
до судів позови до підприємств, установ, організацій та

громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів,
одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без
установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед
бюджетом і державними цільовими фондами
за рахунок їх майна;

Відповідно до ст. 49 ЦК УРСР, ст.
207 ч. 4 р. ІХ “Прикінцеві положення” ГК України, якщо угода укладена з метою
завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, на що посилається
позивач, та факт чого встановлено судом, вона може бути визнана судом
недійсною.

Згідно ст. 49 ЦК УРСР, ст. 208 ГК
України, при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома
сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі
виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею і все належне з неї першій стороні
на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з
сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а
одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в
доход держави.

Таким чином для визнання угоди
недійсною на підставі ст. 49 ЦК УРСР, ст. 207, ст. 208 ГК України і настання
відповідних наслідків достатньо наявності умислу однієї сторони на укладення
угоди з метою суперечною інтересам держави і суспільства.

На підставі викладеного вище, слід
визнати, що позовні вимоги щодо визнання угоди недійсною відповідно до ст. 49
ЦК УРСР, ст. 207, ст. 208 ГК України заявлено уповноваженою особою, вони є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції винесено
виходячи з висновків, які не відповідають обставинам справи.

Посилання господарського суду на ст.
250 ГК України колегія суддів вважає помилковими, оскільки ст. 250 ГК України
не регулює правовідносини, що складаються між суб'єктом підприємницької
діяльності та судом під час розгляду
судової справи, ст. 250 ГК України визначає строки застосування
адміністративно-господарських санкцій контролюючими органами, до яких суд не
відноситься. Притягнення особи до відповідальності судом є інший випадок,
«передбачений законом», про що зазначено у ст. 250 ГК України.

Що стосується вимог про стягнення
грошових коштів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Податковою заявлено вимогу про
стягнення з ПП "Дон-Промтехніка" на користь Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 2 447, 32 грн. та 2 970, 25 грн.

У задоволенні зазначених вимог слід
відмовити, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 19 Конституції
України “Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України”.

Діюче законодавство України,
зокрема, КАС України не передбачає прав органів державної податкової служби на
звернення до суду з вимогами щодо захисту прав суб'єктів підприємницької
діяльності, у т. ч. з вимогами щодо захисту їх майнових прав.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства,
установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни,
які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності ( далі
- підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених
цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Саме такий
спосіб захисту майнових прав Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 передбачено діючим законодавством.

Таким чином, вимоги податкової про
стягнення з ПП "Дон-Промтехніка" на користь Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 грошових коштів
суперечать Конституції України та діючому законодавству, у зв'язку з чим не
підлягають задоволенню судом.

Вимоги щодо стягнення коштів з Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 також не підлягають задоволенню, виходячи із такого:

Відповідно до п. 11 ст. 10 Закону
України ”Про державну податкову службу в Україні” органи податкової служби
можуть звертатися до суду з позовами про стягнення в доход держави коштів,
отриманих за недійсними угодами.

Як свідчать матеріали справи та
пояснення сторін, Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1
коштів за спірною угодою не отримував.

Відповідно до ст. 208 ГК України за
наявності наміру, що суперечить інтересам держави та суспільства у ПП
"Дон-Промтехніка", в доход держави підлягає стягненню усе, одержане
Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 від названого
підприємства.

Як зазначено вище, Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 не одержував від ПП "Дон-Промтехніка" грошових
коштів. Про вартість одержаного у ст. 208 ГК
України не йдеться. Вимоги органу державної податкової служби не можуть
виходити за межі визначеного діючим законодавством, зокрема ст. 208 ГК України.

Норми Цивільного кодексу України,
передбачені у ст. ст. 1212, 1213 названого Кодексу не можуть бути застосовані судом, оскільки
відносини, урегульовані ст. ст. 207, 208 ГК України, застосовуються судом в
сфері господарської діяльності за поданням контролюючого органу та носять
конфіскаційний характер, їх слід віднести до адміністративно-господарських
санкцій, на які дія Цивільного кодексу України не поширюється.

Посилання апелянта на відповідність
його майнових вимог чинному
законодавству не можуть бути прийняті до уваги, виходячи із викладеного вище.

Посилання відповідача 1 на ту
обставину, що факт наявності угоди не є доведеним, не може бути прийнятий
судом, оскільки він суперечить матеріалам справи.

Посилання відповідача 1 на
відсутність у справі достатніх доказів наявності у ПП
"Дон-Промтехніка" наміру щодо вчинення противоправної угоди, не може
бути прийнятий судом, оскільки у даному випадку судом при дослідженні обставин
справи застосовано також норми ч. 1 ст. 72 КАС України.

Посилання відповідача 1 на те, що
доведеними можуть визнаватись лише факти, встановлені вироком суду у
кримінальній справі, а отже належним доказом може визнаватися тільки вирок, а
не рішення суду, не можуть бути прийняті до уваги, як такі, що суперечать ч. 1
ст. 72 КАС України.

Посилання відповідача 1 на ту
обставину, що на момент здійснення провадження по справі, в т. ч.
апеляційного, ПП
"Дон-Промтехніка" не є ліквідованим, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки поняття угоди, що суперечить інтересам держави та суспільства,
не є ідентичним поняттю угоди, укладеної недієздатною ( ліквідованою) особою.

Посилання позивача на ту обставину,
що відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочини, що суперечать
моральним засадам суспільства, на що посилається податкова, не можуть
визнаватися судом недійсними, не приймаються до уваги, виходячи з наступного:

- цивільний кодекс України
не регулює публічно-правові відносини та застосовується при вирішенні спорів
між суб'єктами, що діють на засадах юридичної рівності та вільного
волевиявлення, зокрема між сторонами за угодою ( правочином);

- господарський кодекс
України регулює у т. ч. відносини, що виникають між суб'єктом підприємницької
діяльності та державою, як суб'єктом публічно-правових відносин ( розд.
23, 26 та інші).

Отже
відносини, що виникають між органом державної податкової служби та учасниками
угоди (господарського зобов'язання),
регулюються нормами ст. 207 ГК України, яка передбачає, що господарське
зобов'язання, вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
та суспільства, на вимогу відповідного органу державної влади може бути визнано
судом недійсним повністю або в частині: Зазначені норми ст. 207 ГК
кореспондуються з нормами ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу
в Україні” та відносять угоди, передбачені ст. ст. 207, 208 ГК України до
категорії оспорюваних.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для
скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є
невідповідність рішення суду обставинам справи.

На підставі викладеного
вище, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга
частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 207

Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової інспекції, м. Павлоград Дніпропетровської області задовольнити
частково.

Постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 22.02.2007 р. скасувати.

Позов задовольнити частково. Визнати господарські зобов'язання (угоди)
купівлі-продажу, укладені між Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1, м. Павлоград Дніпропетровської області та Приватним
підприємством “Дон-Промтехніка” , м. Донецьк від 08.12.2003 р. на суму 2447, 32
грн. та від 20.10.2003 р. на суму 2970, 25 грн. недійсними. У задоволенні решти
позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена відповідно до
ст. 212 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 21.04.2008 р.

Головуючий суддя:
Туркіна Л.П.

Судді: Коршун А.О.

Проценко О.А.