Справа № 22а-3108/2008
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький апеляційний
адміністративний суд
У Х В А Л А

Іменем України

«23 » квітня 2008
року
справа № 22а-3108/08

м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Геращенка
І.В.

суддів Міронової Г.М., Сухарька М.Г.

при секретарі судового засідання Скопинській А.О.

за участю представників сторін:

від позивачів :

1.
ОСОБА_1., ОСОБА_3 - довір. від 16.05.2006 року б/н

1.
ОСОБА_2.

від
відповідачів:

1. Донецька
міська Рада - не з'явились

2. військова частина 9937 - Іванов І.Д. - довір. від
10.01.2008 року № 41-121

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

1. Військової частини 9937 Східного регіонального
управління Державної прикордонної служби України

2. ОСОБА_2

на постанову Ворошиловського
районного суду м. Донецька

від 12.12.2007р.

у справі № 2а-24/07

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів:

1. Донецької міської ради

2. Військової частини 9937 Східного регіонального
управління Державної прикордонної служби України

про оскарження
рішень

за позовом ОСОБА_2

до відповідачів:

1. Військової частини 9937 Східного регіонального
управління Державної прикордонної служби України

2. ОСОБА_1

про зобов'язання
вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ворошиловського районного суду м.
Донецька з позовною заявою до Донецької міської Ради та військової частини 9937
Східного Регіонального Управління Державної прикордонної служби України про
скасування п. 2 розпорядження від 13.12.2005 року № 1354 про присвоєння
квартирі АДРЕСА_1 статусу службової; скасування висновку житлової комісії
Донецького прикордонного загону військової частини 9937 про надання квартирі
АДРЕСА_1 статусу службової згідно протоколу від 05.01.2006 року № 1 та
закріплення її за посадою начальника відділення прикордонного контролю “Донецьк
- аеропорт” - ОСОБА_5., зобов”язання прийняти рішення про переведення ОСОБА_1.
у чергу на позачергове одержання житла з дати звільнення у запас за вислугу
років; зобов”язання прийняти рішення про надання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1. на
сім”ю з чотирьох чоловік (з урахуванням уточнень - т. І а.с. 68 - 71).

ОСОБА_2, також, звернувся до Ворошиловського районного
суду м. Донецька з позовною заявою до військової частини 9937 Східного
Регіонального Управління Державної прикордонної служби України та ОСОБА_1 про
зхобов”язання розподілити йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від
12.12.2007 року у справі № 2а-24/07 (суддя Князьков В.В.) позовна заява
ОСОБА_1. задоволена частково, в задоволені позовної заяви ОСОБА_2. -
відмовлено.

Військова частина 9937 Східного Регіонального Управління
Державної прикордонної служби України подала апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовної
заяви відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невірним
застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Зазаначає, що вимога про визнання частково незаконним п. 2
розпорядження від 13.12.2005 року № 1354 та зобов”язання прийняти рішення про
надання квартири ОСОБА_1. відносяться до адміністративного та цивільного
судочинства, тому не можуть розглядатись в одному провадженні.

Вказує на те, що спірна квартира не може бути надана
ОСОБА_1., оскільки в списку осіб на позачергове отримання житла перед ним
обліковується ОСОБА_2., тобто, останній має першочергове право на отримання
квартири.

Наполягає на тому, що відсутні законні підстави для
надання спірної квартири ОСОБА_1., оскільки він не є військовослужбовцем, та,
крім того, повністю забезпечений житлом згідно договору купівлі - продажу 1994
року.

Вважає безпідставними відмови суду першої інстанції в
задоволенні клопотання про колегіальний розгляд справи та про відвід судді.

ОСОБА_2, також, подана апеляційна скарга, в якій він
просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні
позовної заяви ОСОБА_1. відмовити та прийняти нове рішення, яким задовольнити
його позовну заяву, з підстав, викладених в апеляційній скарзі військової
частини.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1. проходив службу з 1993 року в Донецькому
прикордонному загоні військової частини № 9937 Східного регіонального
управління Прикордонних військ України.

25.02.2004 року він звільнений в запас Збройних сил
України за станом здоров'я. Вислуга років складає 29 років.

Під час проходження служби ОСОБА_1. перебував на обліку
військовослужбовців, які потребують отримання житла на одну з 4-х осіб з 26
квітня 1993 року.

З домової книги місця проживання родини ОСОБА_1, за
адресою: АДРЕСА_2, вбачається, що родина в місто Донецьк, Україна переселилася
у 1993 році, до того часу проживали по місцю служби в місті Ташкенті Узбекистан
ОКПП «Ташкент-Аеропорт», де разом з батьками проживав його син ОСОБА_4, 1988
року народження.

Згідно довідок Бюро приватизації м. Донецька,
приватизованого житла родина ОСОБА_1 не має (т.І а.с.227 - 228).

Свідоцтво про народження сина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 містить
штамп про приватизацію житла 17.09.1993 року під час прописки в м. Ташкенті
(т.І а.с.230).

На підставі протоколу житлової комісії військової частини
№ 9937 від 15.04.2004 року № 3 ОСОБА_1. переведений на отримання квартири у
першочерговому порядку, складом родини з 4-х осіб.

У січні 2007
року ОСОБА_1 переведений на облік на
отримання квартири у зачерговому
порядку.

Розпорядженням Донецького міського голови від 05.12.2005
року № 1306 Донецькому Прикордонному загону для військовослужбовця виділена
трикімнатна квартира АДРЕСА_3.

Розпорядженням міського голови від 10.01.2006 року № 7
адреса змінена на:АДРЕСА_1 (т.І а.с.60 - 61).

На підставі звернення керівника відповідача - військової
частини № 9937 від 09.12.2005 року про надання спірній квартирі статусу
службової, пунктом 2 розпорядження Донецького міського голови від 13.12.2005
року № 1354 зазначене розпорядження від 05.12.2005 року доповнене словами “в
якості службової” (т.І а.с. 59).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи,
встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційних скаргах
вказується на невірне застосування норм процесуального та матеріального права.

Заявники скарг вважають, що у військової частини відсутні
правові підстави для надання спірної квартири ОСОБА_1., та, що право на
отримання вказаної квартири в першу чергу має ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, а
апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті
вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий
порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Правові основи організації та діяльності Державної
прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та
повноваження відповідно до Конституції України визначає Закон України “Про
Державну прикордонну службу України”.

Державна прикордонна служба України є правоохоронним
органом спеціального призначення, безпосередньо виконує завдання щодо
забезпечення недоторканності державного кордону України, контроль за діяльністю
Державної прикордонної служби України здійснюється Президентом України
відповідно до повноважень, визначених Конституцією України.

Таким чином, Державна прикордонна служба - відповідач у
справі є органом власних повноважень, який виконує діяльність в сфері охорони
державного кордону України.

Відповідно до Конституції України систему та гарантії
місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого
самоврядування визначає Закон України
“Про місцеве самоврядування”.

В розумінні п. 2 ч. 1 ст. 30 Закону України “Про місцеве
самоврядування” до повноважень міських рад віднесений облік громадян, які
відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та
надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної
власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і
споруд, що належать до комунальної власності.

Відповідності до
ст.41 ЖК України, контроль за станом черги на підприємствах, установах
здійснюється виконавчими комітетами місцевих Рад.

Таким чином, Донецька міська Рада - суб'єкт владних
повноважень, наділений власними управлінськими функціями в галузі комунального
господарства.

Наряду з викладеним, колегія суддів вважає, що приймаючи
розпорядження про надання спірній квартирі статусу “службова” відповідачі діяли
не у спосіб, встановлений Законом, та з перевищенням повноважень, наданих
їм чинним законодавством України.

Згідно п. 1.2. Наказу Адміністрації Державної
прикордонної служби України “Про ствердження Положення про організацію та
порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Державній
прикордонній службі України” від 14.01.2004 року № 44, житлові приміщення включаються до числа
службових рішенням виконавчого комітету по клопотанню Голови Державної
прикордонної служби України на підставі всебічного аналізу із забезпечення
житла у військовій частині.

В порушення зазначеного пункту до Донецького міського
голови звернувся керівник військової частини, а не Голова Державної прикордонної
служби України.

З п. 2.8 вказаного наказу вбачається, що він передбачає,
також обов'язкове узгодження звернення військової частини до органу місцевого
самоврядування за присвоєнням квартирі статусу “службова” з директором
Департаменту забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби.

Відповідачами не надано суду першої інстанції та
апеляційному суду доказів необхідності
присвоєння спірній квартирі статусу “службова” та додержання порядку звернення.

Крім того, відповідно до п. 2.8 вищевказаного наказу № 44
список (протокол розподілу виділеної службової житлоплощі) повинен
затверджуватися районною Радою за місцем виділення житла, з надання виписки з
наказу начальника Регіонального управління Державної прикордонної служби.

В матеріалах справи відсутні докази існування наказу
начальника Східного регіонального управління державної прикордонної служби
України.

Колегія суддів вважає, також, неправомірним висновок
житлової комісії Донецького прикордонного загону військової частини 9937 про
закріплення спірної квартири за посадою начальника відділення прикордонного
контролю “Донецьк - аеропорт” - ОСОБА_5., з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2.2. Наказу № 44, службові
приміщення надаються військовослужбовцям, зареєстрованим в населеному пункті за
місцем розташування підрозділу Державної прикордонної служби.

За вимогами ст. 118 ЖК України службове житло надається
конкретно працівникові, що за своїм характером роботи повинен працювати за
місцем перебування підприємства та не має житла.

Постановою КМУ від 04.02.1988 року № 37 “Про надання
службового житла” встановлено, що службове житло надається військовослужбовцеві
Державної прикордонної служби до одержання житлового приміщення, службове житло
надається особам, які постійно
проживають і прописані в населеному пункті за місцем розміщення підприємства.

Працівнику, який проживає в іншому населеному пункті,
може бути надане тільки з дозволу виконавчого комітету.

Як встановлено судом першої інстанції та апеляційним
судом, ОСОБА_5. зареєстрований у м. Маріуполь за адресою: АДРЕСА_4 з 03.12.1996
року (т.ІІ а.с.109).

Крім того, у його власності перебуває 1/4 частка вказаної
квартири, він має у спільній сумісній власності разом із дружиною квартиру
АДРЕСА_5 (т. ІІ а.с.113).

Таким чином, спірна квартира виділена йому в порушення
ст.118 ЖК України, при наявності у нього
житла в м. Донецьку, та без дозволу виконавчого комітету.

Не приймається до уваги довід військової частини, що
квартира в якості службової закріплена за посадою, а не за конкретною особою,
оскільки з аналізу норм чинного
законодавства вбачається, що його положеннями не передбачений такий спосіб
забезпечення житлом службовця, визначений тільки порядок надання
“службової квартири”.

Колегія суддів вважає, також, необгрунтованними доводи,
викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2.,
з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до списку
військовослужбовців Донецького прикордонного загону, що потребують одержання
житлової площі станом на 30.03.2006 року, ОСОБА_2. на момент отримання
військовою частиною спірної квартири у грудні 2005 року, перебував на
квартирному обліку складом сім'ї з 3-х осіб.

При цьому, у списку зазначено, що ОСОБА_2. разом із
членами сім'ї перебуває у позачерговому порядку на отримання квартири з
08.12.2000 року на підставі рішення житлової комісії № 85 (т. І а.с.105).

З протоколу від 08.12.2000 року № 85 вбачається, що
ОСОБА_2. переведений з загальної черги в першочергову чергу складом родини з
4-х осіб.

Згідно протоколу від 15.06.2007 року № 3 син ОСОБА_2. -
ОСОБА_6 протоколом житлової комісії в/ч № 9937 у 2005 році виключений з кола осіб, які потребують
поліпшення житлових умов у зв'язку з втратою зв'язку з військовою частиною 9937
і відновлений у черзі на одержання житла 15.06.2007 року.

З того ж моменту ОСОБА_2. переведений з першочергової
черги на позачергову.

Таким чином, на момент одержання відповідачем спірної
квартири, у грудні 2005 року, родина ОСОБА_2. перебувала в черзі
“першочергового” отримання житла складом родини з 3-х осіб, та питання про
надання спірної трикімнатної квартири родині ОСОБА_1 чи ОСОБА_2, відповідач -
Донецький прикордонний загін повинен був вирішувати при наявності перебування
на той час на першочерговому обліку обох родин, враховуючи склад сім'ї родин
(ОСОБА_1 - 4 особи, ОСОБА_2 - 3 особи).

Колегія суддів вважає необгрунтованним довід військової
частини щодо того, що, оскільки ОСОБА_1. звільнений у запас, то він не має
статусу військовослужбовця, та, відповідно, не має права на отримання спірної
квартири, оскільки статтею 18 Закону України “Про Державну прикордонну службу
України”, відповідно до якої військовослужбовці
Державної прикордонної служби України, звільнені з військової служби,
зараховуються в запас Збройних Сил України, закріплений його статус, як
військовослужбовця.

Не приймається довід прикордонного загону щодо того, що
ОСОБА_1. не мав права на отримання
спірної квартири, оскільки у нього у власності станом на грудень 2005 року
перебував будинок АДРЕСА_2, так як рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 22.09.2006 року встановлено, що фактично власником вказаного
будинку з 21.04.1994 року є ОСОБА_7.

Не приймається до уваги довід військової частини щодо
того, що позов в частині визнання незаконними рішень житлової комісії органу
Державної прикордонної служби повинен розглядатись в порядку цивільного
судочинства, оскільки, як зазначалось раніше, цей відповідач є державним
органом виконавчої влади, наділений власними управлінськими функціями
Конституцією України, Законом України “Про Державну прикордонну службу”, іншими
законодавчими актами, тобто, спір про оскарження його рішень, дій або
бездіяльності віднесений до компетенції адміністративних судів в розумінні ст.
17 Кодексу адміністративного судочинства України, та, відповідно, повинен
розглядатись за нормами адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для
скасування постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України,
Житловим Кодексом України, Законом України “Про місцеве самоврядування”,
Законом України “Про Державну прикордонну службу України”, ст.2, ст. 9, ст. 71,
ст. 72, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. 206, ст.211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні
скарги військової
частини 9937 Східного Регіонального Управління Державної прикордонної служби
України та ОСОБА_2 на постанову Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 12.12.2007 року у справі № 2а-24/07 - залишити без задоволення.

Постанову Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12.12.2007 року у
справі № 2а-24/07 за позовом ОСОБА_1 до Донецької
міської Ради та військової частини 9937 Східного Регіонального Управління
Державної прикордонної служби України про скасування п. 2 розпорядження від
13.12.2005 року № 1354; скасування висновку житлової комісії Донецького
прикордонного загону військової частини 9937, зобов”язання прийняти рішення, та
позовну заяву ОСОБА_2 до військової частини 9937 Східного Регіонального
Управління Державної прикордонної служби України та ОСОБА_1 про зхобов”язання
розподілити йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1
- залишити без змін.

Ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду вступає в законну
силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

У судовому засіданні 23.04.2008 року проголошена вступна та резолютивна
частина ухвали, повний текст ухвали виготовлений 25.04.2008 року.

Головуючий суддя І.В.Геращенко

Судді Г.М.Міронова

М.Г.Сухарьок

З
оригіналом згідно

головуючий суддя І.В.Геращенко