Справа № 22-а-4533/2008
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Назарцева В.О. Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

08 травня 2008
року справа №
22-а-4533/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача

Василенко Л.А., Білак С.В. Безруковій В.М. ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради

на постанову

Будьоннівського районного суду м. Донецька

від

17 березня 2008 року

по справі

№ 2-а-19/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради

про

стягнення не отриманих сум на оздоровлення,
-

В С Т А Н О В И Л А :

17.01.2008 року ОСОБА_1. звернулася до суду з
вищевказаним позовом.

Постановою Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 17.03.2008 року позов ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради про стягнення грошових сум на оздоровлення за 2004-2007 роки було
задоволено частково, а саме задоволено за 2004, 2005 та 2007 роки. В частині
стягнення щорічних виплат на оздоровлення за 2006 рік позивачу відмовлено,
оскільки відповідно до п.37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України
на 2006 рік» дія абзацу другого та
третього частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік..

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач дійсно є евакуйованою особою із зони відчуження та відноситься до 2-ої
категорії осіб, які постраждали під час виконання робіт по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській атомній електростанції та перебуває на обліку у
відповідача, при цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати
становив:

з 1
січня 2004 року - 205 гривень на місяць, а з 1 вересня 2004 року - 237 гривень
на місяць;

з 1 січня 2005 року у розмірі 262
гривні на місяць, з 1 квітня 2005 року -290 гривень на місяць, з 1 липня 2005
року - 310 гривень на місяць, з 1 вересня 2005 року - 332 гривні;

з 1 січня 2007 року - 400 гривень на
місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень,
з 1 жовтня - 460 грн.

В порушення зазначених норм відповідачем щорічна допомога
у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і не сплачена. Фактично
нараховано та сплачено (а.с.3):

- за 2004 рік -
15 грн. 70 коп.;

- за 2005 рік -
15 грн. 70 коп.;

- в 2006 році -
75 грн.;

- в 2007 році -
75 грн.

Таким чином, суд першої інстанції
вирішив, що позивач щорічно повинен був отримати від відповідача разову грошову
допомогу у таких розмірах:

за 2004 рік -
695 гривень 30 коп.;

за 2005 рік -
914 гривень 30 коп.;

за 2007 рік
-1305 гривень.

Тобто судом було встановлено, що фактично за період з 2004, 2005 та 2007
роки відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у
розмірі 2914,60 грн.

Не
погодившись з таким рішенням, Управління праці та
соціального захисту населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради
подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме, він
здійснював виплати, керуючись Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

В
судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне в її задоволенні відмовити, а судове
рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1. є евакуйованою особою із зони відчуження
та відноситься до 2-ої категорії осіб, які постраждали під час виконання робіт
по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

Відповідно
до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
евакуйованим особам із зони відчуження у розмірі трьох мінімальних заробітних
плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

За 2004
та 2005 роки Управління виплатило щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі по
15,70 грн., установлені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі - постанова №836), за 2007 рік - 75 грн.,
встановлені Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”
(далі - постанова №562).

Відповідно
до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами № 836 та № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної
плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні
розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, евакуйованим особам
із зони відчуження - 15,70 гривень та 75 гривень (за грошовою реформою 1996
року).

З
моменту прийняття постанови № 836 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2003-2005 роки, у той час як Верховною
Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати,
щорічно затверджувався державний бюджет.

Тому,
оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2004, 2005, 2007 роки, а
не постанови № 836 та № 562.

Положеннями
Законів України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, “Про Державний бюджет
України на 2005 рік”, “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено
на 2004, 2005 та 2007 роки дію в частині виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини
третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого
частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від
№ 6-рп від 09.07.2007 р.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги
на оздоровлення у розмірі 15,70 грн. та 75 гривень в 2004, 2005 та 2007 році
суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Таким
чином, недоплата позивачеві належної щорічної допомоги на оздоровлення за
2004-2007 роки склала 2914,60 гривень, які й підлягають стягненню на користь
позивача з відповідача.

Згідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Тобто суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не вбачається.

В повному обсязі ухвала складена
12.05.208 року.

Керуючись
ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205,
ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради - залишити без
задоволення.

Постанову
Будьоннівського районного суду м. Донецька від 17
березня 2008 року у справі № 2-а-19/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради
«про стягнення не отриманих сум на оздоровлення» - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту складення її в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: