Справа № 3/203
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

15 год. 45 хв.

19.05.2008 р.
№ 3/203

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючої судді
Блажівської Н. Є., суддів Вовка П. В. та Цвіркуна Ю. І., за участю секретаря
судового засідання Яремій Г. В.

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом

громадян
Узбекистану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (надалі -Позивачі)

до Державного комітету у справах
національностей та релігій (надалі -Відповідач)

про

скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії

У
судовому засіданні 19 травня 2008 року відповідно до пункту 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та
резолютивну частину Постанови.

В С Т А Н О В И В

Громадяни Узбекистану ОСОБА_1та
ОСОБА_2 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовними
вимогами до Державного комітету у справах національностей та релігій про
скасування рішень Відповідача № 44-08 від 8 лютого 2008 року і № 30-08 від 8
лютого 2008 року та зобов'язання прийняти рішення про надання статусу біженців.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку
Позивачів спірні рішення про відмову в наданні статусу біженців у зв'язку з
відсутністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань є незаконними
та такими, що підлягають скасуванню. Представником Позивачів також зазначено,
що існує реальна загроза переслідування через належність Позивачів до певної
соціальної групи.

Відповідач
просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що оспорювані
рішення були прийняті правомірно у зв'язку з відсутністю обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних
переконань. Також представник Відповідача вказує на те, що Позивачі перебували
на території України більше 4 років нелегально. Зазначає, що заявники членами
партії не були, ні в яких організаціях не перебували та заходи
адміністративного впливу не застосовувались.

Розглянувши
подані сторонами документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивачів, їх представника та представника
Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до
наступних висновків:

Громадянин
Узбекистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю таджик, за віросповіданням
- мусульманин, прибув до України легально 18 липня 2003 року. Перед приїздом на
Україну заявник проживав в Узбекистані.

Громадянка
Узбекистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за національністю таджичка, за віросповіданням
- мусульманка, прибула до України легально 3 липня 2003 року. Перед приїздом на
Україну заявниця проживала в Узбекистані.

17
січня 2007 позивачі звернулись з заявою про надання статусу біженця до
Управління міграційної служби в місті Києві. В заявах, зокрема, зазначили, що є
дітьми ОСОБА_3, який є учасником опозиційного демократичного руху -політичної
партії «Бирлик», яка переслідується спецслужбами Узбекистану. Оскільки, справа їхнього батька
- ОСОБА_3 знаходиться в процесі отримання статусу біженця, заявники просять
надати статус біженця, щоб проживати разом з сім'єю.

23
квітня 2007 року Управлінням міграційної служби в місті Києві були прийняті
висновки про відмову в наданні статусу біженців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв'язку з
відсутністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками
раси віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до
певної соціальної групи або політичних переконань.

8
лютого 2008 року Державний комітет у справах національностей та релігій прийняв
рішення № 30-08 та № 44-08 про відмову в наданні статусу біженців ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно
до абзацу 1 статті 12 Закону України «Про біженців»орган міграційної служби,
який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про надання
їй статусу біженця, видає заявникові довідку про подання такої заяви, яка є
підставою для реєстрації в органі спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Протягом 15
робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить
співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в анкеті, та інші
документи, вимагає додаткові відомості і приймає рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або про відмову в
оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно
до абзацу 6 статті 12 Закону України «Про біженців»рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця
приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника
відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли
заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу
біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким
було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов,
передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону,
якщо зазначені умови не змінилися.

Відповідно
до абзацу 2 статті 1 Закону України «Про біженців», біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства
(підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань,
перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може
користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом
внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може
чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно
до частин 1, 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при
вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого
зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав
людини.

Відповідно
до положень Закону України «Про загальнодержавну програму адаптації
законодавства України до законодавства Європейського Союзу»метою адаптації
законодавства України до законодавства Європейського Союзу є досягнення відповідності
правової системи України acquis communautaire з урахуванням критеріїв,
що висуваються Європейським Союзом (ЄС) до держав, які мають намір вступити до
нього. Адаптація законодавства України до законодавства ЄС є пріоритетною
складовою процесу інтеграції України до Європейського Союзу, що в свою чергу є
пріоритетним напрямом української зовнішньої політики.

Враховуючи
викладене, суд приймає до уваги, як орієнтир, Директиви Європейського Союзу
«Щодо мінімальних стандартів кваліфікації громадян третіх країни та осіб без
громадянств біженців або як осіб, що потребують міжнародного захист іншими
причинами, а також суті захисту, що надається», які використовуються у практиці
Європейського Суду з прав людини, відповідно
до яких заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:

- заявник зробив реальну спробу
обґрунтувати свою заяву;

- усі важливі факти, що були в його
розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно
будь-якої відсутності інших важливих фактів;

- твердження заявника є зрозумілими та
правдоподібними не протирічать конкретній та загальній інформації за його
справою;

- заявник подав свою заяву про міжнародний
захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутні поважної
причини для подання такої заяви;

- встановлено, що в цілому заявник
заслуговує довіри.

З
матеріалів справи вбачається, що Відповідачем не вживалися заходи щодо
встановлення очевидної необґрунтованості заяви та відсутності підтвердження зловживань
позивачами, а також заходи щодо встановлення чи заслуговують позивачі в цілому
довіри.

Як
слідує з матеріалів справ позивачів, вони зробили реальну спробу обґрунтувати
свої заяви, зазначивши, що є дітьми члена опозиційної партії «Бирлик», які переслідуються
в Узбекистані. Також вказали, що на Батьківщині у них постійно робили обшук,
розпитували про батька і їм небезпечно там проживати.

Виходячи
з наведеного вище, суд встановив, що заяви позивачів не є очевидно
необґрунтованими.

Згідно
з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи
заперечення.

Відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Враховуючи
вищенаведене суд, прийшов до висновку, що Відповідачем не доведено
правомірність прийнятих ним рішень № 44-08 і № 30-08 від 8 лютого 2008 року.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню повністю.

Положенням
частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України
передбачається, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 17, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста
Києва

П О С Т А Н О В И В

1. Позовні вимоги -задовольнити повністю.

2.
Скасувати рішення Державного комітету України у справах національностей та
релігій № 44-08 від 8 лютого 2008 року і № 30-08 від 8 лютого 2008 року.

3.
Зобов'язати Державний комітет України у справах національностей та релігій
прийняти рішення про надання статусу біженців громадянам Узбекистану ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

4. Повернути громадянину Узбекистану
ОСОБА_1 з Державного бюджету України 3,40 грн., сплаченого судового збору.

5. Повернути громадянці Узбекистану
ОСОБА_2 з Державного бюджету України 3,40 грн., сплаченого судового збору.

Постанова, відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої
інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча Суддя
Н. Є. Блажівська

Суддя
П. В. Вовк

Суддя
Ю. І.
Цвіркун