Справа № 2-а-27/2008
Суддя: Міланіч А.М.
Дата ухвалення: 2008-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-27/08
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2008 року Бородянський
районний суд

Київської області в складі : головуючої - судді Міланіч
А.М.

суддів - Стасенка Г.В., Унятицького Д.Є.

при секретарі - Шилан М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в смт.Бородянка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету
України у справах національностей та релігій про скасування рішення та
зобов»язання вчинити дію,

в с т а
н о в и в:

В січні 2008 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він, будучи жертвою
переслідувань через свої політичні переконання та маючи обгрунтовані побоювання
стати жертвою переслідувань у майбутньому, залишив Бангладеш та прибув до
України, де подав до міграційних органів заяву про надання статусу біженця.

Проте, 8 січня 2008 року він отримав
повідомлення про те, що рішенням Держкомнацміграції України № 1107 від 23
листопада 2007 року йому було відмовлено у наданні статусу біженця у зв»язку з
відсутністю обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками,
визначеними у абз.2 ст.10 ЗУ «Про біженців».

Вважав дане рішення незаконним і
необгрунтованим, оскільки воно прийняте неуповноваженим органом, так як на час
його прийняття був утворений та діяв спеціально уповноважений центральний орган
виконавчої влади - Державний комітет України у справах національностей та
релігій. Висновок Управління міграційної служби про відсутність у нього
позивача обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань вважав таким, що
не відповідає дійсності, так як реальна загроза переслідувань через політичні
переконання для нього існувала на час залишення Бангладешу та буде існувати у
майбутньому, у разі його повернення. Крім того, в порушення абз.6 ст.13
вищевказаного Закону відповідачем не проводилась перевірка наданої позивачем
інформації, що стало причиною прийняття невірного рішення.

Тому просив вказане рішення Державного
комітету України у справах національностей та міграції № 1107 від 23 листопада
2007 року скасувати та зобов»язати Державний комітет України у справах
національностей та релігій прийняти рішення про надання йому статусу біженця.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_2 позов підтримали і викладене підтвердили, суду, зокрема,
пояснили, що позивач покинув Бангладеш в червні 2000 року через побоювання
можливих переслідувань з боку правлячої партії, так як сам був членом
опозиційної партії Авамі Ліг. Підставою для таких побоювань стало вбивство в
1999 році його батька, який також був членом цієї партії. Спочатку він виїхав
до Індії, потім протягом цього ж червня 2000 року - до Росії та мав намір
потрапити до країн Європи, але залишився без документів в Україні. Тут має
дружину, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та двох дітей. Хоча
він особисто і не зазнавав переслідувань, але наміру повернутись до своєї
країни не має та бажає залишитись в Україні.

Представник Державного комітету
України у справах національностей та релігій позов не визнав, вважав
оскаржуване рішення прийнятим правомірно.

Вислухавши пояснення позивача, його
представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 29 червня 2004
року позивач звернувся до Управління у справах національностей та міграції
Київської міської держадміністрації із заявою про надання йому статусу біженця
як громадянину Бангладеш а.с.62.

Державний комітет України у справах
національностей та релігій своїм рішенням
№ 1107 від 23 листопада 2007 року відмовив позивачу у наданні статусу
біженця відповідно до абзацу п»ятого статті 10 Закону України «Про біженців»,
як особі, стосовно якої встановлено, що переслідування за політичні переконання
відсутні а.с.42.

В обгрунтування своїх вимог по
скасуванню вказаного рішення позивач посилається на прийняття його
неуповноваженим на те органом.

Однак, як встановлено судом,
оспорюване рішення прийняте саме Державним комітетом України у справах
національностей та релігій, до компетенції якого і відноситься вирішення даного
питання відповідно до ст.6,14 Закону України «Про біженців».

Що ж до обставин, які на думку
позивача надають йому право на отримання статусу біженця, а саме, напружена
політична ситуація в Бангладеш, членство
в опозиційній партії та вбивство батька, то суд погоджується з їх оцінкою,
даною у висновку головного спеціаліста відділу у справах біженців Управління
міграційної служби у Київській області а.с.43-45, та вважає побоювання
позивача щодо можливих переслідувань у його країні безпідставними, зважаючи на
наступне.

Як визнали в судовому засіданні
позивач та його представник, позивач, перебуваючи в Бангладеш, особисто не
зазнавав жодних переслідувань як до смерті батька, так і після неї, незважаючи
на те, що перебував в країні ще майже рік після цього, а тому, на думку суду,
твердження про небезпеку, яка ніби-то йому загрожувала є лише їх нічим не
підтвердженими припущеннями.

Крім того, до приїзду в Україну
позивач перебував у безпечних країнах, зокрема, в Індії та Росії, але просто не
бажав там залишитись.

Відповідно
до абзацу другого ст.1 Закону України «Про біженців» біженцем є особа, яка не є
громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства
(підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань,
перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може
користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом
внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може
чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Враховуючи
викладене, суд вважає, що підстав для надання позивачу статусу біженця не
вбачається, оскаржуване рішення відповідачем прийняте правомірно, а тому в
позові необхідно відмовити.

Керуючись
Законом України «Про біженців», ст.11, 99, 159-163 КАС України, суд

в и р і
ш и в :

В
позові ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах національностей та
релігій про скасування рішення та зобов»язання вчинити дію відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом десяти днів
з дня її складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження
до Київського апеляційного адміністративного суду через Бородянський районний суд
Київської області.

Головуюча-суддя Міланіч А.М.

Судді
Стасенко Г.В.

Унятицький
Д.Є.