Справа № 3/202
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2008-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

м. Київ, вул. Десятинна, 4/6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

місто
Київ

16 год. 11 хв.

19.05.2008 р.
№ 3/202

Окружний
адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючої судді
Блажівської Н. Є., суддів Вовка П. В. та Цвіркуна Ю. І., за участю секретаря
судового засідання Яремій Г. В.

За
участю представників сторін:

від
позивача: ОСОБА_1
(довідка № 005269), ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 від 15 листопада 1995 року)

від відповідача: Григор'єва М.А. (довіреність №
9/3-21-16 від 01 квітня 2008 року)

За
результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За
позовом

Громадянина
Таджикистану ОСОБА_1 (надалі - Позивач)

до Державного комітету у справах
національностей та релігій (надалі -Відповідач)

про

скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії

У
судовому засіданні 19 травня 2008 року відповідно до пункту 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та
резолютивну частину Постанови.

В С Т А Н О В И В

Громадянин Таджикистану ОСОБА_1
звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовними вимогами
до Державного комітету у справах національностей та релігій про скасування
рішення Відповідача № 923 від 6 березня 2007 року та зобов'язання повторно
розглянути справу за заявою про надання статусу біженця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку
Позивача спірне рішення про відмову в наданні статусу біженця у зв'язку з
відсутністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань є незаконним та
таким, що підлягає скасуванню. Представником Позивача також зазначено, що існує
реальна загроза переслідування через належність до певної соціальної групи та
віросповідання.

Відповідач
просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що оспорюване
рішення було прийнято правомірно у зв'язку з відсутністю обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної
групи або політичних переконань. Також представник Відповідача вказує на те, що
є всі підстави вважати Позивача економічним мігрантом, оскільки останній виїхав
з Батьківщини в зв'язку з пошуком роботи.

Представник
Відповідача зазначив, що родина Позивача -дружина та троє дітей, проживають у
Таджикистані та їх там не переслідують.

Розглянувши
подані сторонами документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача, його представника та представника
Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до
наступних висновків:

Громадянин
Таджикистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю таджик, за
віросповіданням - християнин, прибув до України легально 23 січня 1997 року.
Перед приїздом на Україну заявник перебував у Росії, куди приїхав з
Таджикистану.

28
вересня 2006 року Позивач звернувся з заявою про надання статусу біженця до Управління
міграційної служби в місті Києві. В заяві, ОСОБА_1 зазначив, що в Таджикистані
убили його сина. Заявник також прийняв християнство, яке переслідується на його
Батьківщині.

23
лютого 2007 року Управлінням міграційної служби у місті Києві було прийнято
висновок про доцільність відмовити в наданні статусу біженця громадянину
Таджикистану ОСОБА_1.

6
березня 2007 року Державний комітет України у справах національностей та
міграцій прийняв рішення № 923 про відмову в наданні статусу біженця
громадянину Таджикистану ОСОБА_1.

Постановою
Кабінету Міністрів України № 1575 від 8 листопада 2006 року визначено: реорганізувати Державний комітет у справах
національностей та міграції і Державний департамент у справах релігій,
утворивши на їх базі Державний комітет України у справах національностей та
релігій. Міністерство юстиції України зобов'язано у двомісячний строк здійснити
заходи, пов'язані з утворенням Державного комітету у справах національностей та
релігій.

Постановою
Кабінету Міністрів України від № 201 від 14 лютого 2007 року затверджено
положення про Державний комітет України у справах національностей та релігій.
Ця постанова набирала чинності з 1 березня 2007 року.

Як
пояснив представник Відповідача розпорядженням Кабінету Міністрів України від 8
грудня 2006 року № 605-р утворено комісію з реорганізації Держкоміграції та
Держдепрелігій та затверджено головою комісії
заступника Міністра юстиції Горбунову Л.М. Наказом № 2 Голови комісії з
реорганізації Державного комітету України у справах національностей та міграції
і Державного департаменту у справах релігій від 28 лютого 2007 року термін реорганізації продовжено до 26 березня 2007
року. Враховуючи вищенаведене, суд встановив що оскаржуване рішення прийнято
повноважним органом. Правонаступником
Державного комітету України у справах національностей та міграції є Державний комітет України у справах
національностей та релігій.

Відповідно
до абзацу 1 статті 12 Закону України «Про біженців»орган міграційної служби,
який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про надання
їй статусу біженця, видає заявникові довідку про подання такої заяви, яка є
підставою для реєстрації в органі спеціально уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Протягом 15
робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить
співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в анкеті, та інші
документи, вимагає додаткові відомості і приймає рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або про відмову в
оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно
до абзацу 6 статті 12 Закону України «Про біженців»рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця
приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника
відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли
заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу
біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким
було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов,
передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону,
якщо зазначені умови не змінилися.

Відповідно
до абзацу 2 статті 1 Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства
(підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань,
перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може
користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом
внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може
чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно
до частин 1, 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при
вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого
зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав
людини.

Відповідно
до положень Закону України «Про загальнодержавну програму адаптації
законодавства України до законодавства Європейського Союзу»метою адаптації
законодавства України до законодавства Європейського Союзу є досягнення
відповідності правової системи України acquis communautaire з
урахуванням критеріїв, що висуваються Європейським Союзом (ЄС) до держав, які
мають намір вступити до нього. Адаптація законодавства України до законодавства
ЄС є пріоритетною складовою процесу інтеграції України до Європейського Союзу,
що в свою чергу є пріоритетним напрямом української зовнішньої політики.

Враховуючи
викладене, суд приймає до уваги, як орієнтир, Директиви Європейського Союзу
«Щодо мінімальних стандартів кваліфікації громадян третіх країни та осіб без
громадянств біженців або як осіб, що потребують міжнародного захист іншими
причинами, а також суті захисту, що надається», які використовуються у практиці
Європейського Суду з прав людини,
відповідно до яких заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови:

- заявник зробив реальну спробу
обґрунтувати свою заяву;

- усі важливі факти, що були в його
розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно
будь-якої відсутності інших важливих фактів;

- твердження заявника є зрозумілими та
правдоподібними не протирічать конкретній та загальній інформації за його
справою;

- заявник подав свою заяву про міжнародний
захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутні поважної
причини для подання такої заяви;

- встановлено, що в цілому заявник
заслуговує довіри.

З
матеріалів справи вбачається, що Відповідачем не вживалися заходи щодо
встановлення очевидної необґрунтованості заяви та відсутності підтвердження
зловживань Позивачем, а також заходи щодо встановлення чи заслуговує Позивач в
цілому довіри.

Як
слідує з матеріалів справи Позивача, він зробив реальну спробу обґрунтувати
свою заяву, зазначивши, що його та сім'ю постійно переслідували і в 1998 році
вбили сина. ОСОБА_1 вказав, що ісламісти
систематично навідуються до його житла на Батьківщині, щоб знайти і убити його.
Також заявник зазначив, що в 1999 році прийняв християнство, яке в Таджикистані
суворо переслідується.

Виходячи
з наведеного вище, суд встановив, що заява Позивача не є очевидно
необґрунтованою.

Згідно
з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи
заперечення.

Відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Враховуючи
вищенаведене суд, прийшов до висновку, що Відповідачем не доведено
правомірність прийнятого ним рішення № 923 від 6 березня 2007 року.

Виходячи
з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню повністю.

Положенням
частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України
передбачається, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 17, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста
Києва -

П О С Т А Н О В И В

1. Позовні вимоги -задовольнити повністю.

2.
Скасувати рішення Державного комітету України у справах національностей та
міграції № 923 від 6 березня 2007 року.

3.
Зобов'язати Державний комітет України у справах національностей та релігій
повторно розглянути справу за заявою громадянина Таджикистану ОСОБА_1 про
надання статусу біженця.

4. Повернути громадянину Таджикистану
ОСОБА_1 з Державного бюджету України 3,40 грн., сплаченого судового збору.

Постанова, відповідно до частини 1
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої
інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча Суддя
Н. Є. Блажівська

Суддя П.
В. Вовк

Суддя
Ю. І. Цвіркун