Справа № 22-а-1338/2008
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.03.2008 р. м.Донецьк

справа № 22-а-1338/08

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого:

Ляшенка Д.В.

суддів

Шаптала Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за участі представника позивача

Білоус К.І.
Латипової Ю.Ю.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні ТОВ
“Щит”

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

29 жовтня 2007 року

по справі

№ 2-а-1031/07

за позовом до
про

Донецького обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів Товариства з обмеженою відповідальністю “Щит” стягнення штрафних санкцій,-

Керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Щит” на постанову Донецького окружного адміністративного суду
від 29 жовтня 2007 року по справі № 2-а-1031/07 - задовольнити і постанову
скасувати.

В
задоволенні позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю “Щит” про
стягнення штрафних санкцій та пені в
сумі 67604,07 грн. - відмовити.

Постанова
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді:

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

Іменем України

27.03.2008 р. м.Донецьк

справа № 22-а-1338/08

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого:

Ляшенка Д.В.

суддів

Шаптала Н.К., Колеснік Г.А.

при секретарі за участі представника позивача

Білоус К.І.
Латипової Ю.Ю.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні ТОВ
“Щит”

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

29 жовтня 2007 року

по справі

№ 2-а-1031/07

за позовом до
про

Донецького обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів Товариства з обмеженою відповідальністю “Щит” стягнення штрафних санкцій,- Встановив:

Донецьке
обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів
звернулося до суду з позовом до
ТОВ “Щит” про стягнення штрафних санкцій за нестворення в 2005 р. робочих місць
для працевлаштування інвалідів, у сумі 62580,80 грн. та пені в розмірі 5023,27
грн.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 29.10.2007 року позов
задоволено так як судом встановлено порушення відповідачем ст. 19 Закону
України “Про основи соціальної захищеності інвалідів”

В
апеляційній скарзі відповідач просив скасувати постанову господарського суду як
таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В
судовому засіданні представник відповідача скаргу підтримав, а представник
позивача за викликом до суду не з”явився.

Заслухавши
доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.4 ч.1 ст. 202 КАС України
підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ст. 19 ч.1 Закону України "Про
основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 21.03.91 № 875-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)
(далі - Закон № 875), п. 8 Постанови
Кабінету Міністрів України від 03.05.95 № 314 "Про організацію робочих місць для працевлаштування інвалідів"
(далі -Постанова № 314) для підприємств (об'єднань),
установ і організацій незалежно від
форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4% від загальної
чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного
робочого місця, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності з ч. 1,3 ст. 18
Закону № 875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі
з умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи
до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні робочі
місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній
службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування
інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування інвалідів
у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875
державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його
побажань.

Пунктами 5,10-14 "Положення про
робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів",
затвердженого Постановою КМУ від 03.05.1995р. № 314, передбачено, що
підприємства розробляють заходи по створенню робочих місць для інвалідів,
вносять їх в колективний договір, інформують центри зайнятості, місцеві органи
соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів
про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а
працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами
Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями
інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і
професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

За даними звіту відповідача форми №
10-ПІ на підприємстві у 2005 році працював 1
інвалід.

Ухвалюючи рішення у справі про
стягнення штрафних санкцій суд 1 інстанції прийшов до висновку, що відповідач у 2006 році повинен був працевлаштувати 8
інвалідів, а так як звіти надавалися про відсутність на підприємстві робочих
місць, підприємством не було дотримано
вимог ст. 19 Закону № 875.

Але з такими висновками суду 1
інстанції судова колегія не погоджується з огляду на наступне.

Відповідачем до матеріалів справи
надано документи, які підтверджують працю на підприємстві інваліда третьої
групи ОСОБА_1, який відповідно до наказу № 89 від 3 серпня 2005 р. ( та запису
в трудовій книжці) прийнятий до ТОВ "ЩИТ" на посаду начальника
відділу кадрів з 3 серпня 2005 року.

Згідно ч.3 ст.5 Закону України “Про охорону праці”
працівнику
не може
пропонуватися робота, яка за
медичним висновком протипоказана йому за
станом здоров'я. До
виконання

робіт
підвищеної небезпеки та
тих, що потребують професійного добору, допускаються особи
за наявності висновку психофізіологічної
експертизи.

В 2005р. у відповідача середня чисельність працівників становила 208
чоловік.

У відповідності до штатного розкладу ТОВ “Щит” станом на 01.04.2005р.
середня кількість охоронців за рік становила 197 чоловік.

З них начальник підрозділу охорони - 2 чол., діспетчер підрозділу охорони -
2 чол., помічники діспетчера підрозділу охорони - 3 чол., старший об'єкту підрозділ охорони - 3 чол.,
охронці - 143 чол., контролери - 25 чол., водії - 12 чол., кінолог - 1 чол.

Керівництво та службу при керівництві складали директор - 1 чол., начальник
служби безпеки - 1 чол., заступник директора з економічної безпеки - 1 чол.,
заступник директора по господарським питанням - 1 чол., заступник директора по
автотранспортному господарству - 1 чол., юрист - 1 чол., головний бухгалтер - 1
чол., заступник головного бухгалтера - 1 чол., професійний консультант - 1
чол., начальник відділу кадрів - 1 чол. (який є інвалідом).

Середня кількість керівництва та служби при керівництві становила 11
чоловік з урахуванням влаштованого інваліда - начальника відділу кадрів.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про автомобільний
транспорт", в редакції, що діяла в періоді, за який перевірявся
відповідач, створення робочих місць для працевлаштування інвалідів проводиться
перевізниками у розмірі 4 відсотків загальної чисельності працюючих, крім
водіїв.

Відповідно до Закону України "Про ліцензування певних видів
господарської діяльності", ліцензійні умови - установлений з урахуванням
вимог законів вичерпний перелік організаційних, кваліфікаційних та інших
спеціальних вимог, обов'язкових для виконання при провадження видів
господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Пунктом 4.7.2 наказу Державного комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва, Міністерства внутрішніх справ України від 14 грудня
2004р. № 145/1501(далі наказ № 145/1501), зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 31 грудня 2004р. за № 1678/10277 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг,
пов'язаних з охороною державної та іншої власності надання послуг з охорони
громадян", не залучаються до охоронної діяльності громадяни, які за станом
здоров'я і фізичного розвитку відповідно до висновку закладу охорони здоров”я
не можуть виконувати обов'язки з охорони майна або громадян.

Осіб, які не відповідають умовам вищевказаних нормативних правових
документів відповідач не має права приймати на роботу, оскільки це буде
порушенням особливих ліцензійних умов щодо ведення господарської діяльності.

Інваліди - особи зі стійким розладом функцій організму, зумовленим
захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до
обмеження життєдіяльності - не можуть по визначенню працювати охоронцями та
виконувати статутні завдання відповідача з надання послуг, пов'язаних з
охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян,
оскільки інваліди не можуть займатися фізичною підготовкою з підвищеним
навантаженням, рукопашним боєм, приймати участь в спортивних змаганнях нарівні
з здоровими працівниками.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що відповідач при визначенні
нормативу для працевлаштування інвалідів у відповідності до п.4.7.2. наказу,
ст. 5 Закону України "Про охорону праці" правомірно не включив до середньооблікової чисельності
штатних працівників - охоронців, діяльність яких пов'язана з особливими
ліцензійними умовами.

У відповідності до п.п. 1.3.6, 3.1 наказу № 145/1501 до персоналу охорони
суб'єктів охоронної діяльності належать: керівники суб'єктів охоронної
діяльності (їх заступники, на яких у встановленому порядку покладені обов'язки
з організації та/або здійснення заходів охорони).

Для керівника (директора або його заступника) суб'єкта охоронної діяльності
є обов'язковими наявність вищої юридичної освіти або стажу роботи не менше
трьох років на посадах середнього, старшого начальницького складу в охоронних,
оперативних чи слідчих підрозділах органів внутрішніх справ. Служби безпеки
України, або стажу служби не менше п'яти років на командних посадах стройових
частин та навчальних закладів Збройних Сил.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що інваліди не могли бути прийнятими
на посаду директора та його заступників, через це відповідач правомірно при
визначенні нормативу для працевлаштування інвалідів не включив до
середньооблікової чисельності штатних працівників зазначені посади діяльність
на яких пов'язана з здійсненням заходів охорони.

Таким чином, за винятком директора, двох заступників, охоронців, кількість
визначення нормативу для працевлаштування інвалідів становить 8 чоловік.

Відповідачем у спірний період працевлаштований один
інвалід.

З огляду на положення ст. 17 Закону
№875 згідно якої інвалідам
забезпечується право працювати на
підприємстві, в установі, організації зі звичайними умовами праці,
враховуючи специфіку підприємства
відповідача, судова колегія вважає , що останній не зобов'язаний визначати
норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів виходячи із середньоблікової чисельності штатних працівників облікового складу, а
повинен створити кількість робочих місць для інвалідів у розмірі 4 % від середньоблікової чисельності штатних працівників облікового складу не
зайнятих на роботах із шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці.

Чисельність штатних працівників що працювали на роботах не пов*язаних з шкідливими умовами праці складає
8 чол. і таким чином у підприємства виник обов'язок створити 1 робоче
місце інваліда.

Зазначені обставини позивачем не спростовані.

Враховуючи, що у відповідача в
2007р., працював 1 інвалід, судова
колегія не вбачає з боку відповідача
порушення Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" і таким чином вважає безпідставними вимоги Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення штрафних
санкцій за порушення ст. 19 вказаного Закону.

Крім того суд зазначає про безпідставність вимог також із
наступного.

У ході проведення Позивачем перевірки виконання нормативу робочих місць,
призначених для працевлаштування інвалідів та сплати адміністративно-господарських
санкцій, позивачем був складений акт № 9 від 11.10.2006р. (далі Акт), згідно з
яким відповідачу було нараховано 62 580,80 грн. штрафних санкцій та 5 023,27
грн. пені.

Загальна сума позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів склала 67 190,51 грн.

Відповідно до декларації з податку на прибуток підприємства за 2005 р. від
09.02.06 р. прибуток ТОВ "Щит" за 2005 р. становить 11 000,00 грн.
Розмір позовних вимог в шість раз перевищує суму прибутку підприємства за 2005
р.

Так як відповідно до ст. 20 ч.3 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" сплату адміністративно-господарських санкцій
і пені підприємства, установи,
організації, у тому числі
підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману
працю, проводять відповідно до закону
за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати
всіх податків і зборів (обов'язкових платежів), з огляду розмір прибутку
відповідача, суд не вважає із цих підстав вимоги позивача такими, що
ґрунтуються на законі.

Таким чином суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального права і тому судова колегія вважає необхідним скасувати
зазначене судове рішення і ухвалити нову постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Щит” на постанову Донецького окружного адміністративного суду
від 29 жовтня 2007 року по справі № 2-а-1031/07 - задовольнити і постанову
скасувати.

В
задоволенні позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю “Щит” про
стягнення штрафних санкцій та пені в
сумі 67604,07 грн. - відмовити.

Постанова
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: