Справа № 22-а-2030/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Соловей Р.С.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11
квітня 2008 року справа
№ 22-а-2030/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М

суддів: при секретарі

Геращенка І.В., Сіваченка І.В.
Скопинській А.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області;

на постанову

Брянківського міського суду
Луганської області

Від

06 грудня 2007 року

по справі

№ 2-а-53/2007 року

за позовом

ОСОБА_1

До

Управління праці та соціального
захисту населення Брянківської міської ради, Головного управління Державного
казначейства України в Луганській області;

Про

визнання дій та бездіяльності
неправомірними, про зобов'язання донарахування призначених сум щорічної
допомоги на оздоровлення, стягнення доплати щорічної допомоги на
оздоровлення,

В С Т А Н
О В И Л А :

В червні 2007 року позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення недоотриманих коштів
на оздоровлення за 2000-2006 роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної
плати на день фактичної виплати.

Постановою Брянківського міського суду Луганської області
від 06 грудня 2007 року позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Брянківської міської ради,
Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про
визнання дій та бездіяльності неправомірними, про зобов'язання донарахування
призначених сум щорічної допомоги на оздоровлення, стягнення доплати щорічної
допомоги на оздоровлення було задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з таким
судовим рішенням, Головне управління Державного казначейства України в
Луганській області (надалі - Держказначейство) подало апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права. Зазначивши, що органи Державного казначейства
не наділені повноваженнями самостійно здійснювати видатки без відповідних
бюджетних призначень, зокрема, функція казначейства це розрахунково - касове
обслуговування розпорядників бюджетних коштів і казначейство не має ні
обов'язків, ні повноважень щодо нарахування чи сплати вказаною допомоги на
оздоровлення.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Брянківської міської
ради як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
атомній електростанції (надалі ЧАЕС),
категорія 1, визнаний інвалідом 2 групи, у зв'язку з чим користується правами
та пільгами, передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачена
щорічна грошова допомога на оздоровлення
першої та другої категорії в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат,
при цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати становив: у
2000 році - 118 грн., в 2001 році - 165 грн., в 2002 році - 185 грн.; в 2003
році - 205 грн., в 2004 році - 262 грн., в 2005 році - 332 грн., в 2006 році -
400 грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: в 2000 році - 26,70
грн., в 2001 році - 26,70 грн., в 2002 році - 26,70 грн., в 2003 році - 26,70
грн., в 2004 році - 26,70 грн., в 2005 році - 26,70 грн. та в 2006 році
виплачено - 120 грн.;

Таким чином судом першої
інстанції було встановлено, що фактично за період з 2000-2006 роки відповідачем
було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі: 68054,80
грн.

Представник Держказначейство
підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив їх задовольнити.

Позивач та його представник в
судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, надали
заперечення та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів
вважає її такою, що підлягає задоволенню частково, а постанову суду першої
інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та є інвалідом 2
групи (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення (серія НОМЕР_1 від
28.05.1997 р.), наявною у матеріалах справи (а.с. 6).

Відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, віднесеним до першої і
другої категорії - п'ять мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір
такої допомоги встановлений для 1 категорії в 26,70 грн., а з 2005 року -
постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений в
120 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Покладання судом першої інстанції
на Головне управління Державного казначейства України в Луганській області
обов'язку самостійно перерахувати кошти
УПСЗН є безпідставним у відповідності до статті 22 Бюджетного Кодексу України.

Зазначеними постановами №№
836, 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів другої групи - 26,70 гривень
та з 2005р. 120 грн. відповідно.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004, 2005 роки, а не постанови №№ 836, 562.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі 26,70 гривень за період 2003-2005р.р. суд першої інстанції обґрунтовано
визнав неправомірними.

Проте, суд першої
інстанції допустив помилку щодо зобов'язання управління праці та соціального
захисту населення Брянківської міської ради провести перерахунок щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення за період з 2000 - 2002 рр., оскільки виплату одноразової грошової допомоги
здійснюють органи праці та соціального захисту населення, починаючи
з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256 (із змінами та
доповненнями). Таким чином, позивач пред'явив позовні вимоги до неналежного
відповідача у справі.

Тому в частині стягнення з
відповідача коштів на оздоровлення, колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в стягненні
коштів за період з 2000 - 2002 рр. саме до цього відповідача, бо за такими
вимогами стягнення слід проводити з Державного бюджету України, розпорядником
коштів якого є органи державного казначейства.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно дійшов до
висновку, визнавши дії відповідача неправомірними при нарахуванні позивачеві
допомоги на оздоровлення в 2006 році, не врахувавши, що дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України
N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006
рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним
Конституційним Судом України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з
відповідача, за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 необхідно
стягнути недоотримані суми допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, р.р.,
виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати у загальній
сумі - 3914,90 грн. в 2003 році - (205 грн. х 5) - 26,70 грн.= 998,30 грн..; в
2004 році - (262 грн. х 5) - 26,70 грн. = 1283,30 грн.; в 2005 році - (332 грн.
х 5) - 26,70 грн. = 1633,30 грн.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст.
202, 206, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області на постанову Брянківського міського суду Луганської області
від 06 грудня 2007 року у справі № 2-а-53/2007р.- задовольнити частково.

Постанову Брянківського міського суду Луганської області від 06 грудня 2007
року у справі № 2-а-53/2007 р. за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Брянківської міської ради, Головного управління
Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій та
бездіяльності неправомірними, про зобов'язання донарахування призначених сум
щорічної допомоги на оздоровлення, стягнення доплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2006
роки - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії посадових осіб управління праці та соціального
захисту населення Брянківської міської ради щодо виплати ОСОБА_1 суми
компенсації на оздоровлення за період 2003-2005 років у розмірах, встановлених
постановами Кабінету Міністрів України.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Брянківської
міської ради на користь ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету недоотримані суми
на оздоровлення за 2003, 2004, 2005 роки у розмірі 3914,90 грн.

В решті позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
Брянківської міської ради - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин постанови, з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: