Справа № 2а-61\07
Суддя: Сватіков А.В.
Дата ухвалення: 2007-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-6107 2007 р.
ПОСТАНОВА

Іменем України.

27.04.2007 року Калінінський районний суд м. Донецька Донецької області у
складі:

Головуючий - суддя Сватіков А.В.,

при секретарі - Фролкової М. О.,

за участю адвоката - ОСОБА_2, розглянувши
у відкритому судовому
засіданні у місті
Донецьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства БТІ м. Донецька, про визнання незаконним рішення
реєстратора про відмову в реєстрації від 08.02.2007 року,

ВСТАНОВИВ:

До Калінінського
районного суду м. Донецька звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до
Комунального підприємства БТІ м. Донецька, про
визнання незаконним рішення реєстратора про відмову в реєстрації від 08.02.2007
року.

В
адміністративному позові ОСОБА_1 зазначив, що він є власником житлового будинку
з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою
АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченому
державним нотаріусом Восьмої Донецької державної нотаріальної контори Дубінською Л.І. 28 грудня 2000 року та
зареєстрованому в реєстрі за № 3-1990. Після набуття чинності ЦК України від
19.06.03 року обов'язковою умовою набуття права власності на нерухоме майно є
його реєстрація у відповідних державних органах. В зв'язку з цим позивач
звернувся до БТІ м. Донецька із заявою про реєстрацію свідоцтва. Однак йому
було відмовлено в реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 про
що було винесено відповідне рішення від 08.02.07 року. Відмова була мотивована тим,
що житловий будинок знаходиться в стадії руйнування та загальний процент його зносу складає 87 %, тому в рішенні
було вказано, що причиною відмови є те, що право власності припиняється
в випадку знищення майна та те, що надані позивачем документи не відповідають
вимогам, встановленим Законом та іншими нормативними актами. Позивач вважає, що
це рішення про відмову є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з
наступних підстав. Позивач звернувся до органу реєстрації із заявою про
реєстрацію права на майно, яке він набув згідно свідоцтва про спадщину. До
заяви він додав всі документи, які передбачені ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень», крім того він надав
технічний паспорт, виготовлений станом на 08.02.06 року, в який були внесені
поточні зміни від 17.01.07 року. Однак 08.02.07 року позивач отримав рішення реєстратора про відмову в реєстрації, в якому
вказано, що житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться в стадії руйнування,
він надав документи які не відповідають вимогам, встановленим законом та іншим
нормативно-правовим актам, і право власності припиняється в разі знищення
майна. Позивач вважає цю відмову формальною, тому що згідно ст. 24 зазначеного
Закону у державній реєстрації може бути відмовлені якщо: заявлене право не
підлягає державній реєстрації відповідно до зазначеного Закону, нерухоме майно
або більша за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному (кадастровому) окрузі, із заявою про державну
реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути
суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником
такого суб'єкта, подані документи які не відповідають вимогам, встановленим цим
Законом та іншим нормативно-правовими актами, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, заяву про державну
реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого
майна,

2

було подано після державної
реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна, та заявлене право власності або
інше речове право вже зареєстроване. Згідно до частини 3 ст. 24 цього Закону
відмова у державній реєстрації прав з підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена. Позивач вважає, що БТІ м. Донецька відмовило йому в реєстрації
права власності з посиланням на вимоги Цивільного Кодексу України, що є
неприпустимо та посиланням на ч.4 п. 1 ст. 24 зазначеного Закону, не вказавши
які саме документи, надані ним не відповідають вимогам Закону та іншим
нормативно - правовими актами. Позивач також вважає, що його майно не є
знищеним. З цих підстав позивач просив суд визнати незаконним рішення
реєстратора про відмову в реєстрації права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 від 08.02.07 року, та зобов'язати КП БТІ м. Донецька зареєструвати
право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав заявлені вимоги,
надав пояснення аналогічні тим, що викладені у адміністративному позову, просив
суд задовольнити його позов, додавши, що будинок АДРЕСА_1 раніше належав його батькові, коли його батько
та мати померли, то він прийняв спадщину, однак в будинку ніхто не жив і ремонт
в будинку також він не робив. Він звернувся до БТІ м. Донецька, тому що вирішив
розпорядитись своєю власністю, але йому в БТІ було відмовлено в
реєстрації. Цю відмову він вважає незаконною.

Представник КП
БТІ м. Донецька - Малюк Л.В. з вимогами ОСОБА_1 не погодилась, пояснивши, що
відмова БТІ в реєстрації власності була правомірною, тому що оглядом приміщення
було встановлено, що будинок не є жилим, тому що в ньому відсутній дах, немає
комунікацій. Крім того представник відповідача вважав, що право власності припиняється з моменту припинення
існування майна, а у позивача знищено майно - житловий будинок за адресою
АДРЕСА_1. Крім того представник відповідача в судовому засіданні підтвердила,
що позивач надав всі необхідні документи в БТІ для реєстрації, і
невідповідностей цих документів Законам та іншим нормативно-правовим актам
встановлено не було.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1. його представника, представника відповідача
та вивчивши матеріали справи, суд дістається висновку що адміністративний
позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства БТІ м. Донецька, про визнання
незаконним рішення реєстратора про відмову в реєстрації від 08.02.2007 року,
підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 28 грудня 2000 року
отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке
складається з житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та
спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі договору купівлі-продажу посвідченому Восьмою
донецькою державною нотаріальною конторою 04 грудня 1990 року за №11331, та
зареєстрованого в БТІ м. Донецька 04.12.1990 року за №53407, після смерті своєї
матері -ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Свідоцтво про право на спадщину
за законом було видано державним нотаріусом Восьмої Донецької державної нотаріальної контори Дубенською Л.І. 28 грудня
2000 року та зареєстровано в реєстрі за № 3-1990. Вказані факти
сторонами та іншими особами не оспорюються.

Після набуття
чинності ЦК України
від 19.06.03 року обов'язковою умовою набуття права власності на нерухоме майно
є його реєстрація у відповідних державних органах (ст. 1299 ЦК України), тому
позивач, вирішивши розпорядитись своєю власністю, звернувся до БТІ м. Донецька
із заявою про реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за законом.

08.02.2007 року
позивачу - ОСОБА_1. реєстратором КП БТІ м. Донецька було відмовлено в
реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 про що було винесено
відповідне рішення від 08.02.07 року. Відмова була мотивована тим, що житловий
будинок знаходиться в стадії руйнування та загальний процент його зносу складає
87 %, тому в рішенні було вказано що причиною відмови є те, що право власності

3

припиняється в випадку знищення майна та те, що надані
позивачем документи не відповідають вимогам, встановленим Законом та іншими
нормативними актами.

Представник відповідача в судовому засіданні визнала, що позивач надав до
КП БТІ м. Донецька всі необхідні документи для реєстрації права
власності, і ці документи відповідали
вимогам Закону та іншим нормативно-правовим актам, а реєстратор відмовив позивачу в реєстрації, тільки на підставі того,
що будинок знаходиться в стадії руйнування, і право власності припиняється у
випадку знищення майна, тобто представник відповідача вважав, що майно - житловий будинок АДРЕСА_1 було
знищено.

Також представник відповідача на запитання суду пояснила, що в КП БТІ м.
Донецька не було надано документів, які засвідчували факт припинення права
власності на спадкове майно позивача і представник відповідача
підтвердила, що КП БТІ м. Донецька не наділено правом припиняти право
власності.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що він звернувся до органу реєстрації
із заявою про реєстрацію права на майно, яке він набув згідно
свідоцтва про спадщину, до заяви він додав
всі документи, які передбачені ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію
речових прав на майно та їх
обмежень». Цей факт також сторонами та іншими особами не оспорюється.

Відповідно до
вимог ст. З Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" від 2004 року, право власності та інші речові права
на нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами, до набрання чинності цим Законом визнаються
державою.

Таким чином
судом встановлено, що державою визнається свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, отримане
позивачем - ОСОБА_1. в 2000 році в Восьмій Донецькій державній нотаріальній
конторі за реєстром № 3-1990, як набуте згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності зазначеним вище Законом.

Відповідно до
вимог ст. 17 зазначеного Закону України державна реєстрація речових прав проводиться в такому порядку: - облік заяви
про державну реєстрацію речових прав, -прийняття і перевірка документів,
поданих для державної реєстрації, - установлення відсутності підстав для
відмови в державній реєстрації та внесення даних до Державного реєстру прав, -
присвоєння кадастрового номеру об'єкту нерухомого майна, - та видача
документів, що підтверджують зареєстроване речове право.

Вимогами ст.19 зазначеного Закону встановлені підстави для державної
реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на
нерухоме майно, зокрема п. 7 такою підставою зазначено свідоцтво про право на
спадщину.

Таким чином судом встановлено, що у відповідача - КП БТІ м. Донецька були
підстави для державної реєстрації права на нерухоме майно
позивача.

Статтею 20 зазначеного Закону передбачені вимоги щодо документів, які
подаються на державну реєстрацію. Судом не встановлено поручень цих
вимог позивачем ОСОБА_1. при подачі документів до КП БТІ м. Донецька.

Вимогами ст. 24 вищезазначеного Закону передбачені підстави для відмови в
державній реєстрації, а саме: - заявлене право не підлягає
державній реєстрації відповідно до цього Закону,
- нерухоме майно або більша за площею його частина перебуває в іншому
реєстровому (кадастровому окрузі), - із заявою про державну реєстрацію
звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути суб'єктом права
власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником такого суб'єкту, -
подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом та іншим
нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, -
заяву про державну реєстрацію права
власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого майна було подано
після держаної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна, - і заявлене
право власності або інше речове право вже зареєстровано. Також п.3 цієї
статті передбачено, що відмова у державній
реєстрації прав з підстав, не передбачених цим Законом заборонена.

Відповідно до
вимог ст. 71 КАСУ України обов'язок доказування в адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних повноважень, щодо доказування
правомірності свого рішення, покладається на відповідача, але представником
відповідача не

4

надано до суду жодного доказу в
підтвердження правомірності винесеного рішення про відмову в реєстрації від 08.02.2007 року, а також не надано жодного доказу
в підтвердження того, що надані позивачем документи
до реєстратора не відповідають вимогам Закону та іншим нормативно-правовим актам, і жодного документу, що підтверджує повне
знищення спадкового майна.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є
непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у реєстратора КП БТІ м.
Донецька не було підстав для відмови у державній
реєстрації речових прав на нерухоме майно по заяві ОСОБА_1., і посилання реєстратора на норми ст. 346 ЦК України, як на підставу для відмови в державній реєстрації є не незаконним, і таким що суперечить
вимогам п. З ст. 24 зазначеного Закону, тому суд
вважає, що рішення про відмову в реєстрації було прийнято з порушенням норм
зазначеного Закону. З цих підстав суд вважає необхідним адміністративний позов
ОСОБА_1 до Комунального підприємства БТІ м. Донецька, про визнання незаконним рішення реєстратора про відмову в реєстрації від
08.02.2007 року і зобов'язання КП БТІ м. Донецька
зареєструвати право власності на нерухоме майно, задовольнити в
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 69, 70, 71, 104, 158, 159,
160, 161,162,163 Кодексу Адміністративного
судочинства України, ст. ст. 3, 17, 19, 20, 24 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" від 2004 року, ст. 321 ЦК
України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства БТІ м. Донецька, про визнання незаконним рішення реєстратора
про відмову в реєстрації від 08.02.2007 року задовольнити.

Визнати Рішення реєстратора про відмову в реєстрації від 08.02.2007 року
нечинним та скасувати його.

Зобов'язати Комунальне підприємство БТІ м. Донецька, зареєструвати право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції може бути
подано до Калінінського районного суду міста
Донецька протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а у разі складання постанови у повному обсязі - з дня складання
в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду через
Калінінський районний суд міста Донецька, з одночасним направленням заявником
копії скарги до суду апеляційної інстанції, протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.