Справа № 10/36
Суддя: Ковзель П.О.
Дата ухвалення: 2008-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
10/36: не визначено.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 30.05.2008. Забезпечено надання загального доступу: 31.05.2008.
Номер судового провадження: не визначено
ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23.05.2008 р. № 10/36

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Укрпластик»

доКиївської регіональної митниці

прозобов’язання вчинити дії

Суддя Ковзель П.О.

Секретар Сулім А.В.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії відповідача по складанню карток відмови у митному оформленні вантажів з підстав невиконання вимог Постанови КМУ №1344 від 21.11.2007 «Про доповнення Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України»у частині відсутності інформації, щодо пов’язаних осіб платника податку та ст. 63 розділу І Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та скасувати їх; визнати за позивачем право здійснювати митне оформлення вантажів із застосуванням вексельної форми розрахунку по сплаті ПДВ без надання інформації про пов’язаних осіб платника податку; зобов’язати відповідача здійснювати митне оформлення вантажів позивача із застосуванням вексельної форми розрахунку по сплаті ПДВ без вимог щодо надання інформації про пов’язаних осіб платника податку.

02.04.2008 позивач звернувся до суду з заявою про уточнення і збільшення позовних вимог, в якій просить визнати протиправними відмови відповідача у митному оформленні вантажів шляхом складання карток відмови №100000012/2008/000005 від 07.02.2008, №100000012/2008/000006 від 07.02.2008, №100000016/2008/000003 від 08.02.2008, №100000016/2008/000004 від 13.02.2008, №100000016/2008/000005 від 13.02.2008, №100000016/2008/000006 від 13.02.2008, №100000012/2008/000007 від 13.02.2008, №100000012/2008/000008 від 13.02.2008, №100000016/2008/000008 від 27.02.2008 з підстав невиконання вимог Постанови КМУ №1344 від 21.11.2007 «Про доповнення Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України»у частині відсутності інформації, щодо пов’язаних осіб платника податку та ст. 63 розділу І Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"; скасувати картки відмови у митному оформленні вантажів №100000012/2008/000005 від 07.02.2008, №100000012/2008/000006 від 07.02.2008, №100000016/2008/000003 від 08.02.2008, №100000016/2008/000004 від 13.02.2008, №100000016/2008/000005 від 13.02.2008, №100000016/2008/000006 від 13.02.2008, №100000012/2008/000007 від 13.02.2008, №100000012/2008/000008 від 13.02.2008, №100000016/2008/000008 від 27.02.2008; визнати за позивачем право здійснювати митне оформлення вантажів із застосуванням вексельної форми розрахунку по сплаті ПДВ без надання інформації про пов’язаних осіб платника податку; зобов’язати відповідача здійснювати митне оформлення вантажів позивача із застосуванням вексельної форми розрахунку по сплаті ПДВ без вимог щодо надання інформації про пов’язаних осіб платника податку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача надав заперечення на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що ст. 63 розділу І Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" заборонено у 2008 році надання відстрочок щодо термінів сплати податкових зобов'язань суб'єктів господарювання за податками, зборами (обов'язковими платежами).

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 23.05.2008 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 30.05.2008, про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Київською регіональною митницею відмовлено позивачу у пропуску товару на митну територію України та оформлено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №100000012/2008/000005 від 07.02.2008, №100000012/2008/000006 від 07.02.2008, №100000016/2008/000003 від 08.02.2008, №100000016/2008/000004 від 13.02.2008, №100000016/2008/000005 від 13.02.2008, №100000016/2008/000006 від 13.02.2008, №100000012/2008/000007 від 13.02.2008, №100000012/2008/000008 від 13.02.2008, №100000016/2008/000008 від 27.02.2008 з тих підстав, що позивач не виконав вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 1344 “Про доповнення Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України” в частині відсутності інформації щодо пов’язаних осіб платника податку та ст. 63 розділу І Закону України від 28.12.2007 № 107 “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, яким заборонено у 2008 році надання відстрочок щодо термінів сплати податкових зобов’язань суб’єктів господарювання за податками, зборами.

У відповідності до 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Згідно п. 1.16 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий вексель являється письмовим безумовним грошовим зобов’язанням сплатити до бюджету відповідну суму коштів, що підтверджується комерційними банками шляхом авалю, який видається платником на відстрочення сплати податку на додану вартість, що справляється при імпорті товарів на митну територію України. Податковий вексель видається платником на відстрочення сплати ПДВ.

За загальним правилом ст. 11 Закону України “Про податок на додану вартість” платники податку на додану вартість мають право надавати митним органам у сплату ПДВ податковий вексель на суму податкового зобов’язання за цим податком.

В той же час ст. 63 розділу I Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” заборонено у 2008 році надання відстрочок щодо термінів сплати податкових зобов’язань суб’єктів господарювання за податками, зборами.

Так як податковий вексель видається платником на відстрочення оплати ПДВ, то розрахунок за його допомогою є відстрочкою оплати податкового зобов’язання позивачем як суб’єктом господарювання і, відповідно, підпадає під дію ст. 63 розділу I Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”.

Тобто, в даному випадку двома різними законами України запроваджено різні правила щодо регулювання одного питання –можливості сплати при ввезенні товарів на територію України ПДВ шляхом видачі податкового векселя.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що Конституцією України не передбачено ієрархію законів України відповідно до їх юридичної сили, тобто, всі закони України мають однакову юридичну силу.

Закони є актами єдиного органу законодавчої влади –Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі, залежно від предмету правового регулювання. Також немає закону, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Для визначення, який закон підлягає переважному застосуванню у випадку різного регулювання одного й того ж питання, використовуються в якості правового звичаю такі правила як –спеціальний закон має переважну силу над загальним та пізніше прийнятий акт скасовує попередній.

Зазначені принципи визначення законів, що підлягають застосуванні при виникненні колізій, законодавчо не закріплені, проте їх використання є визначеним у правозастосовчій, в тому числі, судовій практиці.

Зокрема, Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.97 р. №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована опредметненими нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

В даному випадку Закон України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” прийнятий пізніше, ніж Закон України “Про податок на додану вартість”.

Щодо визначення, який з цих двох законів є спеціальним, то це питання досліджувалося Верховним Судом України під час розгляду заяви ДПІ в Сімферопольському районі АРК про перегляд за винятковими обставинами постанови Вищого господарського суду України від 12.12.2006.

Зокрема, в постанові від 26.06.2007 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що суди всіх інстанцій порушили правила застосування норм матеріального права. Перевагу було надано приписам Закону “Про систему оподаткування” та Закону “Про податок на додану вартість”, які щодо спірних правовідносин є загальними, перевагу ж проте при застосуванні закону мають спеціальні норми. Такими за наведених обставин є положення Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” та Закону про внесення змін до нього, які до того ж були прийняті пізніше.

За таких обставин застосування відповідачем законодавчого акту, що є спеціальним та прийнятий пізніше, не порушує вимог законодавства.

Щодо порушення позивачем вимог Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, то за наявності обмежень ст. 63 Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” зазначений Порядок не підлягає до застосування до правовідносин сторін, так як Порядок застосовується до випадків сплати ПДВ податковим векселем, що в даному випадку неможливе.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України.

СуддяП.О. Ковзель

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...