Справа № 22-а-701/2008
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2008-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03"
квітня 2008 року
м. Харків

Справа №
22-а-701/08

Категорія: 36
Головуючий 1 інстанції: Мінаєва О.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія
суддів у складі:

Головуючий
суддя Філатов Ю.М.,

Суддя Водолажська
Н.С., Суддя Шевцова Н.В.

при секретарі Волошиній
Я.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Бережний Р.М., Сліденко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною скаргою ДПІ у
Ленінському районі м. Харкова на постанову Господарського суду
Харківської області від 27.09.2007 року по справі № АС-41/156-07

за позовом СПДФО ОСОБА_1

до ДПІ
у Ленінському районі м. Харкова

про
визнання недійсними актів ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, СПДФО
ОСОБА_1, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом, в
якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ Ленінському районі м.
Харкова від 27.03.07 р. № 1/3 та № /3.

Постановою
Господарського суду Харківської області від 27.09.07 р. адміністративний позов СПДФО ОСОБА_1 був задоволений.

Відповідач не
погодився з зазначеною постановою та подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Господарського суду Харківської області від 27.09.07 р. по
справі № АС-41/156-07 та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в скарзі.

Позивач надав до
суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, постанову суду першої
інстанції, вислухавши осіб, які прибули в судове засідання, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої
інстанції було встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що
позивач є платником ПДВ з 26.08.03 р.,
що підтверджено свідоцтвом НОМЕР_1.

Підставою для
прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень стала проведена ДПІ
Ленінського району м. Харкова перевірка фінансово-господарської діяльності СПД
ФО ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.05 р. по 31.03.06 р., результати якої викладені
в акті № 416/17-218/ від 04.09.2006 р.

При проведенні
перевірки перевіряючими були виявлені порушення п. 7.4.5 ст. 7 Закону України
"Про ПДВ", яке призвело до заниження зобов'язань по ПДВ до сплати у
бюджет за період квітень 2005 р. - березнь 2006 р. в сумі 304459,0 грн., та
також п. 19.1 "а" та „в"
ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", що
призвело до заниження оподаткованого доходу за період, що перевірявся, в сумі
178993,3 грн.

Виявлені
порушення пов'язані з тим, що постачальники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 (у
період з 06.01.06 р. по 08.02.06 р.), ОСОБА_4 не були зареєстровані в якості
платників ПДВ. Дані твердження перевіряючих ґрунтуються на даних програмного
комплексу «Пошуково-довідкова система» та інформаційної бази АІС «Податки».
Проте доказів того, що відповідачем направлялися відповідні запити до органів
ДПС за місцем реєстрації перелічених господарюючих суб'єктів і від них були
отримані відповіді, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не
надано.

Оскільки дані
програмного комплексу «Пошуково-довідкова система» та інформаційної бази АІС
«Податки» не можуть вважатися допустимим доказом по даній справі, то суд першої
інстанції правомірно не прийняв як доказ посилання на вказані бази даних, які
не є офіційними документами. Тому твердження відповідача про безпідставне
віднесення до податкового кредиту сум ПДВ по операціям з переліченими вище
контрагентами не доведені документально.

Колегія суддів
вважає необхідним відмітити, що відповідачем при проведенні перевірки не було
взято до уваги те, що всі здійснені господарські операції позивачем проводилися
в межах договорів доручення (даний факт не спростовувався представниками
апелянта в судовому засіданні), але в акті перевірки при визначенні бази
оподаткування ПДВ, зокрема дати виникнення права на податковий кредит, ці
обставини не враховувалися і на дослідження цих обставин посилання відсутні.

В акті перевірки
та подальших поясненнях відповідач вказує на те, що нарахування податкових
зобов'язань проводилося розрахунковим порядком лише на порівнянні показників
Книги обліку доходів та витрат та податкових декларацій по ПДВ. Але акт
перевірки не містить посилань на первинні або інші документи, що підтверджують
наявність фактів порушень,

Також в акті
перевірки і в подальших поясненнях відповідачем не вказано по яким операціям
були відсутні податкові накладні і яким чином ці фати встановлені
перевіряючими, що не відповідає Порядку оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними особами, затвердженого наказом ДПА
України 11.06.2004 р. №326, зареєстрованого в Мін'юсті України 30.06.04 р. за №
803/9402, відповідно до якого факти виявлених порушень податкового та валютного
законодавства викладаються в акті документальної перевірки повинні викладатися
чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених
фактів.

Крім того,
роблячи висновки про заниження або завищення бази оподаткування ПДВ
відповідачем не було взято до уваги, що відповідно до приписів п. 3.1.1 ст. 3
Закону України «Про ПДВ» базою оподаткування ПДВ визнається операції з поставки товарів (робіт, послуг) на митній території
України, в тому числі операції з оплати вартості послуг за договорами оренди
(лізингу) та операції з передачі права власності на об'єкти застави
позичальнику (кредитору) для погашення кредиторської заборгованості
заставодавця і включає суми ПДВ отримані або сплачені в ціні товарів (робіт,
послуг) з урахуванням обмежень та застережень, передбачених даним Законом.

Тоді як
відповідно п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»
об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом
4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5
цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8
і 9 цього Закону. При цьому (п. 4.1 ст. 4 Закону) валовим доходом визнається
загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. При цьому до
валового доходу включаються загальні доходи від продажу товарів (робіт,
послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають
статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою
дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з
їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення
(ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до
закону).

З аналізу
наведених норм випливає, що дані поняття не є тотожними, а тому їх показники
можуть не співпадати в обліку, який ведеться для визначення зобов'язань та
податкового кредиту по ПДВ та визначення валових витрат та валового
доходу.

Також при
перевірці було виявлено порушення пп. "а" і "в" п. 19.1 ст.
19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" та п. 5.3.9
ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", у
зв'язку з чим винесено податкове повідомлення-рішення № /3 від
27.03.07 р. про донарахування податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності в сумі 178993,3 грн.

Підпунктами
"а" і "в" пункту 19.1 статті 19 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб" передбачено, що платники податку
зобов'язані, зокрема, вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для
визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий
платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на
таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при
застосуванні права на податковий кредит. Форми такого обліку та порядок його
ведення визначаються центральним податковим органом за узгодженням з комітетом
Верховної Ради України, відповідальним за проведення податкової політики (пп.
"а" п. 19.1); подавати декларацію за встановленою формою у визначені
строки у випадках, коли згідно з нормами цього Закону таке подання є
обов'язковим (пп. "в" п. 19.1). Будь-яких доказів недотримання
позивачем цих норм Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб"
відповідачем суду не надано.

Щодо порушення
позивачем п. 5.3.9 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств", у відповідності до якого не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких
передбачена правилами ведення податкового обліку, суд першої інстанції вірно
послався на те, що відповідно до вимог Положення "Про документальне
забезпечення записів в бухгалтерському обліку", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95 р.: п.2.1 Первинні документи -
це письмове свідоцтво, яке фіксує і підтверджує господарські операції,
включаючи розпорядження і дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької і іншої діяльності, які
впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. 2.2
Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного
документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів,
чеків і тому подібне. Для контролю і впорядкування обробки інформації на основі
первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні
документи). 2.3 Документи, створені засобами обчислювальної техніки на
машинозчитуючих носіях, застосовуються в бухгалтерському обліку за умови
надання їм юридичної сили і довідності. 2.4 Первинні документи (на паперових і
машинозчитуючих носіях інформації) для надання ним юридичної сили і довідності
повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від
імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської операції і її вимірники (в натуральному і
вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл і
здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Підставою для
включення до складу валових витрат звітного періоду вартості будь-яких товарів,
що використалися в даному звітному періоді фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності є документ, підтверджуючий, що саме цією особою
отримувався даний товар для використовування ним в підприємницькій діяльності.
Таким документом може бути товарний чек, накладна, квитанція або інше що
засвідчує факт покупки (лист ДПАУ № 316/6/17*0516 від 23.01.01 р.).

Первинні
документи, що були використані під час перевірки, відповідачем ні до суду першої
інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надані, згідно письмових
пояснень представника відповідача, такі документи у відповідача відсутні.

Суд першої
інстанції правомірно зазначив, що на перевірку були надані документи, та це не
заперечується відповідачем, а саме розрахункові квитанції, які виписані від
імені ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, в яких зазначено загальну суму платежу, суму
податку на додану вартість, особистий податковий номер платника та які
підписані обома сторонами, що спростовує твердження відповідача про відсутність
у позивача документів первинного бухгалтерського обліку у підтвердження
проведенні господарської операції.

Враховуючи, що в
адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на
відповідача, а відповідач не довів правомірності донарахування позивачу
податкових зобов'язань з податку на додану вартість та застосування штрафних
санкцій за його несвоєчасну сплату відповідно, суд першої інстанцій дійшов
правомірного висновку про безпідставність оскаржених податкових
повідомлень-рішень ДПІ Ленінського району м. Харкова від 27.03.07 р. №
/3 та № /3.

Відповідно до ст.
2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 3 ст.
2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні суди серед іншого перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин
справи. При розгляді даної справи судом першої інстанції вірно встановлено, що
оскаржувані рішення прийняті без належного обґрунтування та не на підставах,
передбачених чинним законодавством України.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів
дійшла до висновку стосовно того, що постанова Господарського суду Харківської
області від 27.09.07 р. по справі № АС-41/156-07 прийнята з дотриманням норм
чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ДПІ у Ленінському районі м. Харкова на
постанову Господарського суду Харківської області від 27.09.07 р. по справі №
АС-41/156-07 - залишити без задоволення.

Постанову
Господарського суду Харківської області від 27.09.07 р. по справі №
АС-41/156-07 за позовом СПДФО ОСОБА_1 до ДПІ у
Ленінському районі м. Харкова про визнання недійсними актів - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної
скарги протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий
Ю.М. Філатов

Судді Н.С. Водолажська

Н.В. Шевцова

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 08.04.2008
року.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду
Н.С. Водолажська