Справа № 2-а-24/2008
Суддя: Штих К.М.
Дата ухвалення: 2008-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-24/2008 року
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2008 року Канівський
міськрайонний суд

Черкаської
області

в складі : головуючого-судді Штих К.М.

при секретарі Десятник
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Канів Черкаської області
справу за адміністратвиним позовом ОСОБА_1 до Управління праці і
соціального захисту населення Канівської міської ради, Черкаського центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат про відшкодування учаснику ліквідації аварії на
ЧАЕС, який став інвалідом, компенсації на оздоровлення та одноразової
компенсації,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся з позовом в суд до
відповідачів про стягнення одноразової компенсації та щорічної допомоги на
оздоровлення за період з 2005-2007 роки посилаючись на те, що він являється
учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ша категорія і відповідно
висновку МСЕК 29.10.2001 року йому встановлено 3-групу інвалідності, а 11.09.06
року 2-група інвалідності у зв'язку з чим йому повинна бути виплачена разова
компенсація за станом на 01.01.01 року в розмірі 30 мінімальних розмірів
заробітних плат та щорічна допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, що по його підрахунках становить: одноразова на
01.11.01р. 3 група - 30 мінімальних зарплат на момент виплати - 3540 грн.
(118грн.х30), щорічна допомога на оздоровлення за період 2005-2007 роки по 4
мінімальні зарплати на момент виплати = березень 2005 року (262 грн. мінімальна
заробітна плата х 4 = 1048 грн.), а виплачено - 26,70 грн. недоплати - 1021,30
грн.; за березень 2006 р.(350 мінімальна заробітна плата х 4 = 1400 грн.), а
виплачено - 100 грн. недоплати - 1300 грн.; у 2007 р. в жовтні (460 грн. мінімальна
заробітна плата х 5 = 2300 грн.), а виплачено - 100 грн. недоплати - 2200 грн.

2 групу інвалідності встановлено
11.09.06 року відповідно компенсація одноразова повинна становити 45
мінімальних заробітних плат на момент виплати у жовтні 2006 року 15750 грн., а
фактично виплачено при встановлені 3 групи інвалідності у квітні 2001р. -
189,60 грн. у жовтні 2006 року по 2 групі 94,80 грн., а повинно бути виплачено
різницю у компенсаціях, що по його підрахунку становить (15750 грн. - 189,60
грн. - 94,80 грн. = 15465, 60 грн.).

Із встановленням 2 групи інвалідності
і щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі 5-ти мінімальних
заробітних плат.

За період з 2005-2007 року відповідачі
недоплатили йому 19986,90 грн. і в добровільному порядку відмовляються це зробить, а тому просить
стягнути всю недоплату.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги, вважає, що строк звернення з адмінпозовом в суд він не
пропустив так, як про порушення свого права він дізнався лише після прийняття
рішення Конституційним судом у липні 2007 року.

Представник відповідача Управління
праці і соціального захисту населення Канівської міської ради, Гетьман
Н.В., позовні вимоги не визнала та
пояснила, що згідно ст.67 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катасрофи” визначено Порядок підвищення розміру доплат, пенсій і
компенсацій, передбачених цим Законом - «Конкретні розміри всіх доплат, пенсій,
компенсацій підвищується Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати». З 1996 року в законах, що визначали розмір
мінімальної заробітної плати, встановлювалася норма, що до прийняття Верховною
Радою України змін до законів, де для розрахунків застосовується мінімальна
зарплата, Кабінету Міністрів України застосувати ці норми, виходячи з реальних
можливостей держбюджету. Статтею 109 Закону України «Про Державний бюджет на
2006 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2006 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються
залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Крім цього,
оскільки Кабінетом Міністрів України надалі жодних рішень із цих питань не
приймалося, а Верховна Рада України своїми рішеннями призупиняла Закони України
«Про Державний бюджет» на відповідні роки дію положень соціальних статей щодо
відповідни виплат, то управління праці не мало права та законних підстав
виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за вказаний період
відповідно до положень ст. 48 Закону України Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катасрофи”.
Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з тим, що
позивачем пропущений річний строк звернення до адміністратвиного суду, а також
наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог в частині виплати щорічної
допомоги на оздоровлення протягом 2005-2006 р.р.

Відповідачі у справі - Головне
управління праці та соціального захисту населення Центр по нарахуванню та
виплаті пенсій та допомоги в Черкаській області, Черкаське обласне управління у
справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС в судове засідання не
з'явилися, але надали суду заяву в якій просять розглядати справу за
відсутності їх представника, позовні вимоги не визнають та просять відмовити в
задоволенні позовних вимог. В запереченні на позов вказають, що Центр немає
розпорядчих повноважень щодо призначення будь-яких грошових допомог та
компенсацій, а лише здійснює контроль за правильністю та своєчасністю
призначення та виплати соціальних виплат і допомог. Центр не може здійснювати
виплати понад суму, яка призначена райуправлінням праці та соціального захисту
населення і профінансована Головним управлінням праці та соціального захисту
населення.

Суд заслухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення
адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1-ої
категорії та інвалідом ІІІ групи з листопада 2001 р., а з вересня 2006 року
йому встановлено ІІ групу інвалідності (а.с. 5-8).

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 48
Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачає одноразову компенсацію
учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами ІІІ групи -
в розмірі 30, а інвалідами ІІ групи - 45 мінімальних заробітних плат на момент
встановлення групи інвалідності.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя» якщо при розгляді справи буде встановлено,
що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

Встановлений вищевказаною постановою
КМУ № 836 розмір одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення з
1996 р. не змінювався та не відповідає розміру, встановленому іншими законами
України.

Розмір мінімальної заробітної плати до
2004 року визначався законами про встановлення мінімальної заробітної плати на
відповідний рік, а з 2004 року згідно з п.п. 5-2 п.5 ст.38 Бюджетного кодексу
України (Закон України від 21.06.2001 р. № 2542-ІІІ) - законами про державний
бюджет на відповідний рік.

Судом встановлено, що на час
встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності була встановлена мінімальна
заробітна плата в розмірі 118.00 грн., а на час встановлення ІІ групи
інвалідності діяв Закон України «Про Державний бюджет на 2006 рік» яким була
встановлена мінімальна заробітна плата 350.00 грн.

Таким чином, за період з 2001 по 2006
р.р. включно будь-яких обмежень щодо застосування ст. 48 Закону України „ Про
статус і соціальний захист громадян”, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” в частині виплати одноразової компенсації та щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати
законодавство України не містило.

Тому, суд вважає, що при визначенні
розміру одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення та її
виплати управлінню праці та соціального захисту населення необхідно керуватися
ст. 48 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Судом встановлено, що управлінням
праці та соціального захисту населення Канівської міської ради ОСОБА_1
нараховано та виплачено одноразова компенсація в 2001 році у розмірі 189.60
грн., а в 2006 році виплачено різницю у компенсаціях після того як йому
встановили вищу ІІ групу інвалідності у розмірі 94,80 грн., то суд вважає, що
управління праці та соціального захисту населення повинне донарахувати позивачу
розмір допомоги відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катасрофи”, а Центр
по нарахуванню та виплаті пенсій і допомог по справам наданим управлінням праці
і соціального захисту населення
зобов'язаний виплатити йому різницю між вже виплаченою сумою компенсації
та донарахованою у розмірі 15 465,60 грн.

Крім цього, відповідно до ст.48
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 має право на отримання щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат по ІІІ групі
інвалідності (з 2001 року), а по ІІ групі (з вересня 2006 року) у розмірі
п'ятьох мінімальних заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати
відповідно до ч. 4 ст. 48 вищезазначеного закону визначається на момент
виплати. Враховуючи те, що мінімальна
заробітна плата на момент проведення позивачу виплат в березні 2005 році становила 262 гривні, в березні 2006 році становила 350 гривень, в жовтні 2007 році становила 460 гривень, що стверджується
довідкою відділу статистики в м. Канів (а.с. 24),
то провівши відповідні розрахунки в 2005 році -262х4=1048
гривень, в 2006 році - 350х4=1400
гривень, в 2007 році - 460х5=2300 гривень, а всього 4748 гривень,
таку саме суму щорічної допомоги на оздоровлення повинен був виплати позивачу
відповідач за вищевказаний період часу, однак за даний період відповідачем було
виплачено в 2005 році - 26,70 гривень, в
2006 році - 100 гривень, в 2007 році - 100 гривень, а всього було виплачено 226,70 гривень, що стверджується довідками (а.с. 25-27) тобто недоплачена сума щорічної
допомоги на оздоровлення за вищевказаний період часу складає 4748-226,70=4521,30 гривень.

Посилання представника відповідача на
те, що Закон України «Про Державний бюджет України» є пріоритетним відносно
чинних Законів і тому виплати проводились відносно даного Закону не ґрунтується
на ч.2 ст.152 Конституції України де зазначено, що Закони, інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А
відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права, а Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони
та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй.

Відповідно до
ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з
прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада
2004 року у справі «Бакалов проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату
боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів
не може бути підставою для
відмови в задоволенні позову.

В рішенні
Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 17 березня 2004 року
№7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що Конституційний Суд
України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і
гарантії, право на які передбачене
чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення
життєвого рівня який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом
прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22
Конституції України не допускається.

Крім того інших доказів
правомірності свого рішення, як в період підготовки справи до розгляду так і
під час судового розгляду представник відповідача до суду не надав. Відповідно
до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень,
дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

А тому, враховуючи вищенаведене суд вважає за необхідне
позовні вимоги позивача задовольнити повністю та стягнути з відповідача на
користь позивача недоплачену щорічну
допомогу на оздоровлення за період часу з 2005 року по 2007 рік, як ліквідатору
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії в сумі 4521,30 гривень.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на пропуск позивачем
річного строку звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки, вважає, що
процесуальний строк слід
рахувати з 09.07.2007 року, тобто, з дня прийняття рішення Конституційного
суду України.

Крім того, суд вважає, що при
прийнятті рішення про відшкодуваня щорічної допомоги на оздоровлення слід
застосовувати поняття аналогії права згідно ст. 46 ЗУ „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” згідно з якою, якщо виплати здійснені
неправильно по вині органу, який призначив і виплачує ці виплати, то вони
виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком з нарахуванням
компенсації втрати частини доходів.

Від сплати судових витрат сторони
звільнені.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 22 Конституції
України, Законом України „Про статус і
соціальний захист громадян громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.91 р. №796-ХІІ,
рішеннями Конституційного Суду України від 20.03.02 року № 5-рп/2002,
17.03.04р. № 7-рп/04, 09.07.07р. №6-рп/07, Закону України „Про Державний
Бюджет” на 2005-2007 роки, Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.05 року, ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 17, 19, 71, 99, 159, 160-163 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Канівської міської ради Черкаської області на
користь ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за період з
2005 року по 2007 рік в сумі 4 521,30 грн. та одноразову компенсацію в сумі 15
465,60 грн., а всього в сумі 19 986,90 грн. (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот
вісімдесят шість гривня 90 коп.).

Від сплати судових витрат сторони
звільнені.

На постанову суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження до Київського апеляційного адміністративного суду через Канівський
міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського
апеляційного адміністративного суду через.
міськрайсуд на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Головуючий
К
М. Штих