Справа № 22-а-1386/2008
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя - доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у першій інстанції - Биліна Т.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14
березня 2008 року справа
№ 22-а-1386/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді:

Міронової Г.М.

Суддів: при секретарі судового
засідання за участі позивача

Геращенка І.В., Сухарька М.Г.
Агейченковій К.О.
ОСОБА_1 - особисто;

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Вугледарської міської ради Донецької області

на постанову

Вугледарського міського суду
Донецької області

від

22 листопада 2007 року

У справі

№ 2-а-72/07

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Вугледарської міської ради Донецької області, Головного
управління Державного казначейства України в Донецькій області

про

визнання дій неправомірними та
стягнення заборгованості на оздоровлення,

В С Т А Н О В И ЛА :

В жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом.

Постановою Вугледарського міського суду Донецької області від 22 листопада
2007 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Вугледарської міської ради Донецької області, Головного управління Державного
казначейства України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та
стягнення заборгованості на оздоровлення було задоволено частково.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме: він здійснював виплати, керуючись Постановою
КМУ № 562 від 12.07.2005 р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явився, був повідомлений належним чином, в своїй апеляційній
скарзі просив розглянути скаргу без участі їх представника.

В судовому засіданні позивач заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити
без змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
атомній електростанції 1 категорії і є інвалідом 3 групи та перебуває на обліку
у відповідача, при цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати
становив 400 гривень.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено в 2007 році - 90 грн.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив, що позивач
повинен був отримати від відповідача разову грошову допомогу у розмірі
(400 гривень х 4) - 90 гривень = 1510 гривень.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, належить до 1 категорії і є інвалідом 3 групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від
28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога
на оздоровлення інвалідам 3 групи, постраждалі у наслідок ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС - чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

За 2007 рік Управління виплатило щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі
90 грн., установлену постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005
р. “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Зазначеною постановою № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив
розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для
інвалідів 3 групи,1 категорії, постраждалі у наслідок ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС - 90 гривень (за грошовою реформою 1996 року).

З моменту прийняття постанови № 562 встановлені нею розміри щорічної
допомоги на оздоровлення залишалися незмінними на 2007 рік, у той час як
Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної
плати, щорічно затверджувався державний бюджет.

Тому, оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в
наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закон України
про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2007 рік, а не постанова № 562.

Положення пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати
-абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 р.

Позивач
звернувся до суду з зазначеним позовом протягом фінансового року, за який йому
належить до сплати щорічна допомога на оздоровлення.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким
чином, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі 90 гривень суд першої інстанції обґрунтовано визнав
неправомірними.

Тобто,
суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів
зазначає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови
суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 167, 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту
населення Вугледарської міської ради Донецької області - залишити без
задоволення.

Постанову Вугледарського міського суду Донецької області
від 22 листопада 2007 року у справі №2-а-72/07 за позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення Вугледарської міської ради Донецької
області, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій
області «про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості на
оздоровлення» - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий:

Судді: